ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

20.12.2021 Справа № 914/1722/21

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., за участі секретаря судового засідання Прокопів І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека №39», місто Львів

до відповідача-1 Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», місто Київ

до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файнес», місто Львів

до відповідача-3 Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Гефест», місто Київ

за участі третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_1 , місто Львів

за участі третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_2 , місто Львів

за участі третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_3 , місто Львів

про визнання недійсним договору.

За участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: Посікіра Р.Р. адвокат (ордер на надання правничої (правової) допомоги серія ВС №1088547 від 26.07.2021);

від відповідача-3: не з`явився;

від третьої особи-1: не з`явився;

від третьої особи-2: не з`явився;

від третьої особи-3: не з`явився.

ВСТАНОВИВ

У провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека №39» до відповідача-1 Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файнес», за участі третіх осіб 1, 2, 3 які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки від 31.08.2007 року, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», ТзОВ «Аптека №39», ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я., зареєстрованого в реєстрі за №5746.

Хід розгляду справи викладено у наявних в матеріалах ухвалах суду та відображено протоколах судових засідань.

20.12.2021 на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання (вх.№30512/21) про долучення до матеріалів справи доказів надіслання третій особі-3 ( ОСОБА_3 ) позовної заяви з додатками.

Позивач явки уповноваженого представника в підготовче засідання 20.12.2021 не забезпечив, проте, 20.12.2021 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання (вх.№30578/21) про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із різким погіршенням стану здоров`я.

Представник відповідача-2 в підготовче засідання 20.12.2021 з`явився, в судовому засіданні підтримав раніше подане ним клопотання про закриття провадження у справі.

Відповідачі 1, 3 та треті особи 1, 2, 3 явки уповноважених представників в підготовче засідання 20.12.2021 не забезпечили, їх явка не визнавалась обов`язковою.

Розглянувши подане представником позивача клопотання про відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку відмовити у його задоволенні з огляду на наступне.

Клопотання мотивоване неможливістю забезпечити явку представника позивача, у зв`язку із різким підвищенням температури, поганим самопочуттям та кашлем в останнього.

Враховуючи те, що ухвалою суду від 06.12.2021 явка представника позивача не визнавалась обов`язковою, беручи до уваги те, що у даній справі в судових засіданнях приймав участь ще й інший адвокат позивача - Цімура Я.В., однак поважності причин його неявки не вказано, відтак суд не вбачає підстав для відкладення підготовчого засідання.

Розглянувши подану заяву Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (відповідача-1) про заміну сторони правонаступником, суд дійшов висновку відмовити у його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до статті 52 Господарського процесуального кодексу України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 Господарського процесуального кодексу України допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 у справі №264/5957/17 зазначила, що правонаступництво - це перехід суб`єктивного права (а у широкому розумінні - також і юридичного обов`язку) від однієї особи до іншої (правонаступника).

Для встановлення процесуального правонаступництва юридичної особи суд має визначити підстави такого правонаступництва, а також обсяг прав та обов`язків, який перейшов до правонаступника у спірних правовідносинах. Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника. Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 52 Господарського процесуального кодексу України, це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.08.2020 у справі №917/1339/16.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заява мотивована тим, що 30.05.2019 року, АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «ОКСІ БАНК» укладено договір відступлення права вимоги, згідно з яким відбулося відступлення прав вимог за кредитним договором 014/0384/74/51553 від 31.08.2007р. укладеним з ОСОБА_1 та усіх договорів укладених до нього.

Зокрема, у заяві відповідач-1 зазначає, що відповідно до умов договору відступлення прав вимоги від 30.05.2019 року та у відповідності до статті 512 Цивільного кодексу України, АТ «ОКСІ БАНК», 30.05.2019 року набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками АТ «Райффайзен Банк Аваль», включно і громадянина ОСОБА_1 за кредитним договором 014/0384/74/51553 від 31.08.2007р. так і до його фінансових та майнових поручителів.

До поданої заяви заявником долучено: копію договору відступлення права вимоги №114/2-8 від 30.05.2019 (на 3 аркушах); копію договору про внесення змін до договору відступлення права вимоги №114/2-8 від 30.05.2019 (на 2 аркушах); копію договору про відступлення за договорами іпотеки від 31.05.2019 (на 1 аркуші).

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Проте заявником (АТ «Райффайзен Банк Аваль») не надано належних доказів, які би підтверджували відступлення права вимоги саме за кредитним договором 014/0384/74/51553 від 31.08.2007р. укладеним з ОСОБА_1 та усіх договорів укладених до цього договору (договору іпотеки).

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Слід зазначити, що 30.07.2021 до канцелярії суду від представника АТ «Оксі Банк» надійшло письмове пояснення (вх.№17814/21) в якому зазначено, що 30.05.2019 між АТ «Оксі Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Гефест» () було укладено договір відступлення права вимоги №30052019, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги, серед іншого, за кредитним договором №014/0384/74/51553 від 31.08.2007, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 . 31.05.2019 АТ «Оксі Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Гефест» () було укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги, серед іншого, за договором іпотеки від 31.08.2007, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аптека №39».

У поданому поясненні АТ «Оксі Банк» зазначає, що у зв`язку з відступленням права вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» за вищевказаним кредитним договором та договором іпотеки, та, враховуючи те, що АТ «Оксі Банк» не є стороною у зобов`язанні, отже не може бути відповідачем у даній справі. Справу просив розглядати без участі представника АТ «Оксі Банк».

Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 261729769 від 15.06.2021 та №271475127 від 20.08.2021 АТ «Оксі Банк» не є кредитором у зобов`язанні (за кредитним договором 014/0384/74/51553 від 31.08.2007р. укладеним з ОСОБА_1 та усіх договорів укладених на забезпечення цього договору), отже у суду на даний час відсутні правові підстави для задоволення заяви АТ «Райффайзен Банк» про його заміну на правонаступника АТ «Оксі Банк».

Розглянувши подане представником відповідача-2 клопотання про закриття провадження у справі, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Заява мотивована тим, що даний спір не є підвідомчий господарським судам, при цьому представник відповідача-2 покликається на правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №906/277/18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/81908681), зокрема, якщо позичальником за кредитним договором є фізична особа, то позов до юридичної особи майнового поручителя повинен розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Судом встановлено, що 31 серпня 2007 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т. Я. посвідчено договір іпотеки, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аптека № 39» і ВАТ «Райффайзен Банк Аваль».

За умовами договору іпотеки предметом іпотеки є нежитлове приміщення аптеки загальною площею 109 м2, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що є власністю ТзОВ «Аптека № 39».

Відповідно до договору іпотеки іпотекодержателем є ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», іпотекодавцем - ТзОВ «Аптека № 39», представником якого зазначена ОСОБА_4 та позичальником ОСОБА_1 , договір іпотеки укладено з метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 31 серпня 2007 року №014/0384/74/51553, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 .

Предметом спору у справі №914/1722/21 є визнання недійсним договору іпотеки від 31.08.2007 року, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», ТзОВ «Аптека №39», ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я., зареєстрованого в реєстрі за №5746.

Позичальником за кредитним договором №014/0384/74/51553 від 31 серпня 2007 року є фізична особа ОСОБА_1 .

Фізична особа-позичальник ОСОБА_1 у справі №914/1722/21, що розглядається, має статус третьої особи-1, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідачів.

При прийнятті ухвали суд керувався наступним.

Відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 02.10.2018 у справі № 910/1733/18, від 19.03.2019 у справі № 904/2530/18 критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017, яким чинні Господарський процесуальний кодекс України та Цивільний процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 Господарського процесуального кодексу України, пунктом 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

У вказаних вище постановах Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з аналізу наведеного вище пункту вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05.05.2020 у справі №161/6253/15 звернула увагу на те, що з 15.12.2017 - дати набрання чинності Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, належить до юрисдикції господарського суду лише тоді, якщо сторонами основного зобов`язання є тільки юридичні особи та (або) ФОП. Іншими словами, до юрисдикції господарського суду не належить, зокрема, спір щодо виконання договору, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо хоча би однією стороною основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем.

З указаної дати, якщо хоча б однією зі сторін основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем, спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, розглядається за правилами цивільного судочинства незалежно від того, чи заявляє позивач одночасно вимоги до фізичної особи - сторони основного зобов`язання та до сторони (сторін) акцесорного зобов`язання, зокрема, незалежно від того, чи об`єднані позовні вимоги щодо виконання кредитного договору з вимогами щодо виконання договорів іпотеки, поруки тощо, укладених для забезпечення основного зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 906/277/18).

На наведені висновки також покликався Верховний Суд у постанові від 17.06.2020 у справі № 296/10616/18.

У постанові від 31.10.2018 у справі № 753/12916/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що з 15.12.2017 господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Натомість, за правилами цивільного судочинства повинні розглядатися спори стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо хоча би однією стороною цього основного зобов`язання є фізична особа, яка, вступаючи у це зобов`язання, не діяла як фізична особа-підприємець. Тому для визначення юрисдикції суду щодо розгляду відповідної справи суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, значення не має. Вид судочинства (цивільне чи господарське) визначається, враховуючи суб`єктний склад сторін основного зобов`язання.

Також, у постанові від 13.03.2019 у справі № 906/277/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що пункт 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України виключив з-під юрисдикції господарського суду спори щодо всіх правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, сторонами якого не є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. А частина перша статті 19 Цивільного процесуального кодексу України у системному зв`язку з частиною першою статті 2, частиною першою статті 5, статтею 46, частиною першою статті 47, частиною другою статті 48 цього кодексу не встановлюють обмежень щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами акцесорного зобов`язання є винятково юридичні особи та (або фізичні особи-підприємці).

У постанові від 20.11.2019 у справі № 910/9362/19 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язанню є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Предметом спору у справі №914/1722/21, що розглядається, є визнання недійсним договору іпотеки від 31.08.2007 року, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», ТзОВ «Аптека №39», ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я., зареєстрованого в реєстрі за №5746.

Позичальником за кредитним договором № 014/0384/74/51553 від 31.08.2007 року є фізична особа ОСОБА_1 .

При цьому, з позовною заявою у цій справі позивач звернувся до суду 07.07.2021 (дата подання позовної заяви до поштового відділення), тобто після набрання чинності Законом України від 03.10.2017 №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

З огляду на вказане до юрисдикції господарського суду не належить, зокрема, спір щодо договору, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо хоча би однією стороною основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем.

Цей правовий висновок є усталеним і застосований в численних постановах Касаційного Господарського Суду у складі Верховного Суду, зокрема від 27.08.2019 року у справі № 906/764/18, від 25.08.2020 року у справі № 904/5150/18, від 17.11.2020 року у справі № 904/3550/19 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 910/9362/19, від 13.03.2019 у справі № 906/277/18, від 31.10.2018 у справі № 753/12916/15-ц, від 02.10.2018 у справі № 910/1733/18, від 19.03.2019 у справі № 904/2530/18.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Згідно з частиною другою статті 231 Господарського процесуального кодексу України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З огляду на викладене, враховуючи наявність передбачених пунктом 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України підстав для закриття провадження у справі, беручи до уваги те, що спір у цій справі стосується іпотечного договору, укладеного для забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи відповідно до умов кредитного договору, а позов подано після набрання чинності законом, яким внесено зміни у Господарський процесуальний кодекс України, зокрема, щодо юрисдикції господарських судів, ця справа не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, а має розглядатися відповідно до положень цивільного процесуального закону.

Керуючись статтями 2, 4, 20, 42, 231, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ

1. Закрити провадження у справі №914/1722/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека №39» до відповідача-1 Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файнес», за участі третіх осіб 1, 2, 3 які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки від 31.08.2007 року, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», ТзОВ «Аптека №39», ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я., зареєстрованого в реєстрі за №5746.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення суддею та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

У зв`язку з вихідними та святковими днями та перебуванням судді Сухович Ю.О. у відпустці 28.12.2021, повний текст ухвали складено 29.12.2021

Суддя Сухович Ю.О.