ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
28.12.2021 Справа № 905/2460/21
Господарський суд Донецької області у складі:
судді Лободи Т.О.
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кронос-Дон", с. Євгенівка Великоновосілківського району Донецької області, код 37670907,
про визнання договору недійсним та застосування двосторонньої реституції
Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Євгенівське" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кронос-Дон", в якій просить суд:
- визнати недійсним договір купівлі-продажу, який був зареєстрований нотаріусом у реєстрі під номером №889 від 5 березня 2012 року (у відповідності до договору відповідач отримав у власність нерухоме майно - силосна яма, розташована за адресою - Донецька область, Великоновосілківський район, с. Євгенівка, вул. Степна, 14; силосна яма, розташована за адресою - Донецька область, Великоновосілківський район, с. Євгенівка, вул. Степна, 15; будівля свинарника, розташована за адресою - Донецька область, Великоновосілківський район, с. Євгенівка, вул. Степна, 20; будівля свинарника, розташована за адресою - Донецька область, Великоновосілківський район, с. Євгенівка, вул. Степна, 21; будівля свинарника, розташована за адресою - Донецька область, Великоновосілківський район, с. Євгенівка, вул. Степна, 22; будівля кормоцеху, розташована за адресою: Донецька область, Великоновосілківський район, с. Євгенівка, вул. Степна, 2; корнажна яма, розташована за адресою - Донецька область, Великоновосілківський район, с. Євгенівка, вул. Степна, 3; будівля санпропусника, розташована за адресою - Донецька область, Великоновосілківський район, с. Євгенівка, вул. Степна, 1; овочесховище, розташоване за адресою - Донецька область, Великоновосілківський район, с. Євгенівка, вул. Степна, 24; будівля зерноскладу, розташована за адресою - Донецька область, Великоновосілківський район, с. Євгенівка, вул. Степна, 23; будівля зерноскладу, розташована за адресою - Донецька область, Великоновосілківський район, с. Євгенівка, вул. Степна, 12; будівля корівника, розташована за адресою - Донецька область, Великоновосілківський район, с. Євгенівка, вул. Степна, 6; будівля складу ПММ, розташована за адресою - Донецька область, Великоновосілківський район, с. Євгенівка, вул. 60 років СРСР/тепер Садова, 21а; будівля механізаторів, розташована за адресою - Донецька область, Великоновосілківський район, с. Євгенівка, вул. 60 років СРСР/тепер Садова, 21г; будівля мехмайстерні, розташована за адресою - Донецька область, Великоновосілківський район, с. Євгенівка, вул. 60 років СРСР/тепер Садова, 21в; будівля майстерні ТО, розташована за адресою - Донецька область, Великоновосілківський район, с. Євгенівка, вул. 60 років СРСР/тепер Садова, 21д.) та застосувати двосторонню реституцію у визнаному недійсним правочині.
- стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи.
Також позивач просить витребувати у відповідача належним чином завірену копію договору купівлі-продажу, який був зареєстрований нотаріусом у реєстрі під номером №889 від 5 березня 2012 року, посилаючись на неможливість отримання належної копії від нотаріуса, який посвідчував вказаний договір.
Заяву про забезпечення позову обґрунтовано тим, що вартість майна, яке у разі задоволення позову повинен повернути відповідач, на підставі реституції складає значну суму грошей, при цьому, на даний час таке майно є предметом продажу третім особам, відповідно, на думку позивача, невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, метою якого є саме повернення майна від відповідача. Крім того, позивач зазначає, що обмеження відповідача по справі відносно майна, що належить йому на праві власності, по суті не дадуть йому зникнути або змінити власника, що у подальшому приведе до належного виконання рішення суду та фактично не несе будь-яких додаткових витрат для відповідача. Також позивач зазначає, що згідно інформації, взятої з Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, саме відповідач має на праві власності майно, щодо якого позивач просить вжити заходи забезпечення позову. На підтвердження того, що спірне майно є предметом продажу третім особам, надає роздруківку з сайту www.4sg.com.ua.
Питання забезпечення позову, підстав його застосування та заходів врегульовано приписами Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору, тощо.
Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
У вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.
Суд зазначає, що обрання належного, відповідного до предмета спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвідношення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
Предметом позову в цій справі є визнання недійсним договору купівлі-продажу, який був зареєстрований нотаріусом у реєстрі під номером №889 від 05.03.2012, та застосування двосторонньої реституції у визнаному недійсним правочині.
У поданій заяві позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що є предметом оспорюваного договору купівлі-продажу.
Як вже зазначено судом, в обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач посилається на те, що спірне майно на цей час є предметом продажу третім особам, на підтвердження чого надає роздруківку з сайту www.4sg.com.ua.
З наданої позивачем роздруківки з сайту www.4sg.com.ua вбачається, що на даному сайті розміщено оголошення про продаж комплексу будівель і надання в оренду 300га, товаром зазначено склади у кількості 1000кв.м, які розташовані в Великоновоселківському районі Донецької області, контактною особою зазначено ТОВ Кронос Дон.
Суд вважає, що вказане оголошення не є належним та допустимим доказом вжиття відповідачем заходів з можливої реалізації спірного майна, оскільки веб-сайт 4sg є агросправочником online (як зазначено на сайті), тобто має довідниковий характер. На думку суду, на сайті будь-хто може розмістити оголошення будь-якого змісту. До того ж, суд звертає увагу, що опис зазначеного в оголошенні майна не співпадає з переліком спірного майна, на яке позивач просить накласти арешт, вказана роздруківка не містить відомостей про продаж відповідачем саме того майна, яке є предметом оспорюваного договору купівлі-продажу
Інших доказів на підтвердження того, що відповідач вживає заходи щодо реалізації майна, яке є предметом оспорюваного договору купівлі-продажу, позивачем не надано. Отже, посилання на те, що спірне майно на цей час є предметом продажу третім особам, є лише припущенням позивача.
Крім того, з наданих позивачем витягів з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що відповідач є власником спірного майна з 2012 року, що свідчить про те, що після набуття відповідачем права власності на таке майно, він не мав наміру його продажу, а саме використовував у своїй діяльності та залишався легалізованим власником спірного майна.
Таким чином, суд вважає, що позивачем не надано до суду належних доказів на підтвердження наявності обставин, які можуть утруднити виконання рішення у даній справі або щодо вчинення відповідачем дій, які свідчать про намір здійснення продажу чи інших підстав перереєстрації майна або його можливого знищення.
Суд також звертає увагу на те, що арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.
Згідно з положеннями Закону України "Про виконавче провадження" складові елементи арешту майна визначені як опис, оголошення заборони розпоряджатися майном, обмеження в праві користування ним або його вилучення у боржника та передача на зберігання іншим особам.
Отже, враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.
На переконання суду, заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, не є співмірними з позовними вимогами, які заявляє позивач. Наявності зв`язку між такими заходами до забезпечення позову і предметом позову заявником не доведено.
Суд вважає, що позивачем не доведено, що невжиття запропонованих в заяві заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки припущення заявника, викладені у заяві, не містять переконливу мотивацію щодо наявності підстав для забезпечення позову, так само як і не містить документального обґрунтування наявності фактичних обставин, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Враховуючи вищевикладене, за результатами дослідження та оцінки заяви про забезпечення позову та доданих до неї документів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову.
Згідно положень ч. 1 та ч. 6 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.
Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у разі відмови у задоволенні такої заяви, покладається на заявника.
Керуючись статтями 73, 74, 76, 86, 129, 136-140, 234-235 Господарського процесуального кодексу України, суд
Ухвала набирає законної сили 28.12.2021 та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала складена та підписана 28.12.2021.

Суддя Т. О. Лобода