РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.12.2021Справа № 910/17709/21

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Лиськова М.О.,

при секретарі судового засідання Свириденко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом ОСОБА_1

АДРЕСА_1

до Міністерства юстиції України

вул. Архітектора Городецького, буд. 13,Київ 1,01001

за участю у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2

АДРЕСА_2

про визнання протиправним та скасування наказу

За участі представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства юстиції України (далі-відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу №3688/5 від 13.10.2021.

Звертаючись до суду із позовом позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 3688/5 від 13.10.2021 року;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 - 2 270, 00 грн. понесених судових витрат.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 05.11.2021 року відкрито провадження у справі № 910/17709/21, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 24.11.2021 року.

18.11.2021 від ОСОБА_2 надійшло клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору.

Протокольною ухвалою суду від 24.11.2021 судом залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 ; судом задоволено клопотання про відкладення розгляду справи та оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні на 08.12.2021.

02.12.2021 від Міністерства юстиції України до суду надійшов відзив, в котрому проти позову відповідач заперечує в повному обсязі.

Протокольною ухвалою суду від 08.12.2021 розгляд справи відкладено на 15.12.2021.

15.12.2021 позивачем подано відповідь на відзив.

Протокольною ухвалою суду від 15.12.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 22.12.2021.

22.12.2021 в судове засідання з`явився представник відповідача, надав пояснення по суті справи, проти задоволення позовних вимог заперечив в повному обсязі, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак клопотав про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю представника у інших судових засіданнях.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Судом також враховано, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті шостої даної Конвенції (§ 66, § 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи у судовому засіданні 22.12.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

13.10.2021 року наказом Міністерства юстиції України № 3688/5:

- задоволено в повному обсязі скаргу ОСОБА_2 від 29.06.2021 року;

- скасовано реєстраційну дію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 14.07.2021 року № 24000166 «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу», проведену державним реєстратором Новомиргородської міської ради Добровольською Ольгою Миколаївною щодо ФГ «Прибужське» ();

- тимчасово заблоковано державному реєстратору Новомиргородської міської ради Добровольській Ользі Миколаївна доступ до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань строком на 1 (один) місяць;

- виконання пункту 2 наказу покладено на Офіс протидії рейдерства;

- виконання пункту 3 наказу покладено на ДП «Національні інформаційні системи».

Підставою для прийняття наказу Міністерства юстиції України № 3688/5 від 13.10.2021 року є висновок центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (надалі - Колегія) від 17.09.2021 року за результатами розгляду скарг ОСОБА_2 від 29.06.2021 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції 19.07.2021 року за № СК-435-21 та № СК-488-21.

Пунктом 1 висновку Колегії зазначається про те, що державним реєстратором Добровольською О.М. проведено оскаржувану реєстраційну дію від 14.07.2021 року № 24000166 «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу», внаслідок якої змінено керівника, представника, склад учасників, відомості про кінцевого бенефіціарного власника та інформацію для здійснення зв`язку з ФГ «Прибужське».

Пунктом 5 висновку Колегії встановлено, що шляхом перевірки відомостей з ЄДР та документів долучених скаржником до матеріалів скарги, державний реєстратор Добровольська О.М. провела оскаржувану реєстраційну дію на підставі:

- заяви щодо державної реєстрації внесення змін до юридичної особи;

- рішення учасника (засновника) ФГ «Прибужське» від 13.07.2021 року № 2021/07/13;

- договору купівлі - продажу частки у статутному капіталі ФГ «Прибужське» від 13.07.2021 року;

- акту приймання - передачі частки у статутному капіталі ФГ «Прибужське» від 13.07.2021 року;

- нотаріально засвідченої копії нотаріально посвідченої довіреності, виданої ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 від 13.07.2021 року.

Пунктами 6, 7 висновку Колегія зазначає, що при вчиненні реєстраційних дій, відповідно до яких вносяться зміни щодо відомостей про кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи, заявником, також, подаються передбачені пунктами 17, 19 частини четвертої статті 17 Закону «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» структура власності за формою та змістом, визначеними відповідно до законодавства та нотаріально засвідченої копії документа, що посвідчує особу, яка є кінцевим бенефіціарним власником юридичної особи.

Проте, з поданих державному реєстратору Добровольській О.М. документів Колегією встановлено, що державний реєстратор Добровольська О.М. провела оскаржувану реєстраційну дію за відсутності структури власності за формою та змістом, визначеними відповідно до законодавства та нотаріально засвідченої копії документа, що посвідчує особу, яка є кінцевим бенефіціарним власником ФГ «Прибужське».

Всупереч наведеному, позивач, звертаючись до суду із позовом в якості обґрунтування протиправності наказу Міністерства юстиції України № 3688/5 від 13.10.2021 року посилається на положення Закону України «Про запобігання та протидію легалізацій (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Положення Закону України «Про запобігання та протидію легалізацій (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» зобов`язують всі раніше зареєстровані юридичні особи подати державному реєстратору інформацію про кінцевого бенефіціарного власника та структуру власності протягом 3 місяців з дня набрання чинності нормативно - правовим актом, яким буде затверджено форма та зміст структури власності.

Положення про форму та зміст структури власності затверджено Наказом № 163, що набрав чинності 11.07.2021 року.

Вказане, на думку позивача, свідчить про те, що обов`язок ОСОБА_1 подати інформацію про структуру власності ФГ «Прибужське» при зверненні з заявою до державного реєстратора Добровольської О.М. про внесення змін до юридичної особи станом на 14.07.2021 року - був відсутній по 10.10.2021 року.

Разом з тим, позивач зазначає про те, що Міністерством юстиції України не надано жодної оцінки та не наведено належних, обґрунтованих мотивів щодо передчасності подання скарги ОСОБА_2 , оскільки з тексту наказу Міністерства юстиції України № 3688/5 від 13.10.2021 року вбачається, що скаргу подано 29.06.2021 року, тоді як оскаржувану реєстраційну дію вчинено 14.07.2021 року.

Більш того, в якості обґрунтування підстав для задоволення позовних вимоги позивачем вказується, що згідно висновку Колегії від 17.09.2021 року, необхідність подання структури власності при вчиненні відповідної реєстраційної зумовлена приписами п.п. 17, 19 ч. 4 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань». З даного приводу, позивач посилається на відсутність п.п. 17, 19 в ч. 4 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Таким чином, на думку позивача, наказ Міністерства юстиції України № 3688/5 від 13.10.2021 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», відносини, що виникають у сфері державної реєстрації, регулюються Конституцією України, цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

Положення ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» визначено, що державна реєстрація базується на таких основних принципах:

- обов`язковості державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі;

- публічності державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі та документів, що стали підставою для її проведення;

- врегулювання відносин, пов`язаних з державною реєстрацією, та особливостей державної реєстрації виключно цим Законом;

- державної реєстрації за заявницьким принципом;

- єдності методології державної реєстрації;

- об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі;

- внесення відомостей до Єдиного державного реєстру виключно на підставі та відповідно до цього Закону;

- відкритості та доступності відомостей Єдиного державного реєстру.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, у тому числі змін до установчих документів юридичної особи, крім змін до відомостей, передбачених частиною п`ятою цієї статті, подаються такі документи:

- заява про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі;

- примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про зміни, що вносяться до Єдиного державного реєстру, крім внесення змін до інформації про кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) юридичної особи, у тому числі кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) її засновника, якщо засновник - юридична особа, про місцезнаходження та про здійснення зв`язку з юридичною особою;

- реєстр осіб (громадян), які брали участь в засіданні уповноваженого органу управління юридичної особи, - у разі внесення змін до відомостей про громадські об`єднання, політичні партії;

- відомості про керівні органи громадського формування (ім`я, дата народження керівника, членів інших керівних органів, реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності), посада, контактний номер телефону та інші засоби зв`язку) - у разі внесення змін до складу керівних органів;

- документ, що підтверджує реєстрацію іноземної особи в країні її місцезнаходження (витяг із торговельного, банківського, судового реєстру тощо), - у разі змін, пов`язаних із входженням до складу засновників юридичної особи іноземної юридичної особи;

- документ про сплату адміністративного збору - у випадках, передбачених статтею 36 цього Закону;

- установчий документ юридичної особи в новій редакції - у разі внесення змін, що містяться в установчому документі;

- примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) передавального акта або розподільчого балансу - у разі внесення змін, пов`язаних із внесенням даних про юридичну особу, правонаступником якої є зареєстрована юридична особа;

- примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про вихід із складу засновників (учасників) та/або заява фізичної особи про вихід із складу засновників (учасників), справжність підпису на якій нотаріально засвідчена, та/або договору, іншого документа про перехід чи передачу частки засновника (учасника) у статутному (складеному) капіталі (пайовому фонді) юридичної особи, та/або рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про примусове виключення із складу засновників (учасників) юридичної особи або ксерокопія свідоцтва про смерть фізичної особи, судове рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою - у разі внесення змін, пов`язаних із зміною складу засновників (учасників) юридичної особи;

- заява про обрання юридичною особою спрощеної системи оподаткування та/або реєстраційна заява про добровільну реєстрацію як платника податку на додану вартість, та/або заява про включення до Реєстру неприбуткових установ та організацій за формами, затвердженими відповідно до законодавства, - за бажанням заявника у разі внесення до установчих документів змін, які впливають на систему його оподаткування;

- звіт про результати емісії акцій у випадку, передбаченому абзацами третім і четвертим пункту 48 частини другої статті 9 цього Закону;

- звіт про оцінку майна у випадку, передбаченому абзацом сьомим пункту 48 частини другої статті 9 цього Закону;

- структура власності за формою та змістом, визначеними відповідно до законодавства;

- витяг, виписка чи інший документ з торговельного, банківського, судового реєстру тощо, що підтверджує реєстрацію юридичної особи - нерезидента в країні її місцезнаходження, - у разі, якщо засновником юридичної особи є юридична особа - нерезидент;

- нотаріально засвідчена копія документа, що посвідчує особу, яка є кінцевим бенефіціарним власником юридичної особи - для фізичної особи - нерезидента та, якщо такий документ оформлений без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру, - для фізичної особи - резидента.

Судом встановлено, що 14.07.2021 року державним реєстратором Добровольською О.М. здійснено реєстраційну дію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань № 00166 «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу», внаслідок якої було змінено керівника, представника, склад учасників, відомості про кінцевого бенефіціарного власника та інформацію для зв`язку з ФГ «Прибужське».

Вказані відомості підтверджуються інформацією з Витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань № 27 та № 44 від 14.07.2021 року, а також письмовими поясненнями державного реєстратора Добровольської О.М. від 08.09.2021 року, що долучені до матеріалів скарги ОСОБА_2 , зареєстрованої Міністерством юстиції України 19.07.2021 року за № СК-435-21.

Зокрема, з пояснень державного реєстратора Добровольської О.М., які підтверджується наявними матеріалами нотаріальної справи, вбачається, що 14.07.2021 року ОСОБА_3 (що діяла в інтересах ОСОБА_1 ) з метою проведення державної реєстрації внесення змін до юридичної особи ФГ «Прибужське» надано наступний перелік документів:

- заяви щодо державної реєстрації внесення змін до юридичної особи;

- рішення учасника (засновника) ФГ «Прибужське» від 13.07.2021 року № 2021/07/13;

- договору купівлі - продажу частки у статутному капіталі ФГ «Прибужське» від 13.07.2021 року;

- акту приймання - передачі частки у статутному капіталі ФГ «Прибужське» від 13.07.2021 року;

- нотаріально засвідченої копії нотаріально посвідченої довіреності, виданої ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 від 13.07.2021 року;

- статут ФГ «Прибужське»;

- документ про сплату адміністративного збору.

У власному відзиві по даній справі відповідач вказує про те, що відповідно до п. 17, 19 ч. 4 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», при вчиненні реєстраційних дій, відповідно до яких вноситься зміни щодо відомостей про кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи, заявником, також, подаються структура власності за формою та змістом, визначеними відповідно до законодавства та нотаріально засвідчена копії документа, що посвідчує особу, яка є кінцевим бенефіціарним власником юридичної особи.

Доводи відповідача, що стали підставою для прийняття оскаржуваного наказу ґрунтуються на тому, що в порушення вказаних положень чинного законодавства державним реєстратором Добровольською О.М. проведено реєстраційні дії за відсутності структури власності та нотаріально засвідченої копії документу, що посвідчує особу, яка є кінцевим бенефіціарним власником юридичної особи.

Натомість позивачем на підтвердження доводів позовної заяви зазначається про те, що положеннями Закону України «Про запобігання та протидію легалізацій (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» встановлено строк на подання структури власності юридичної особи до 10.10.2021 року.

Разом з тим, позивач у власній позовній заяві та відповіді на відзив по даній справі вказав на те, що положенням ч. 4 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» не містять пунктів 17 та 19.

З приводу наведеного суд вважає за необхідне вказати, що з огляду на положення чинного законодавства, дійсно, частина 4 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» не містить пунктів 17 та 19, які визначають обов`язок заявника надати при вчиненні реєстраційних дій, відповідно до яких вноситься зміни щодо відомостей про кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи, структуру власності за формою та змістом, визначеними відповідно до законодавства та нотаріально засвідчену копію документа, що посвідчує особу, яка є кінцевим бенефіціарним власником юридичної особи.

Однак, обов`язок заявника щодо надання структури власності за формою та змістом, визначеними відповідно до законодавства, а також нотаріально засвідченої копії документа, що посвідчує особу, яка є кінцевим бенефіціарним власником юридичної особи при вчиненні реєстраційних дій, встановлено положення п.п. 14, 16 ч. 4 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Вказане свідчить про безпідставність доводів позивача щодо необхідності застосування до наявних правовідносин положення Закону України «Про запобігання та протидію легалізацій (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», оскільки положеннями вказаного нормативно - правового акту визначено загальний обов`язок юридичних осіб вчиняти дії шляхом надання інформації про власних кінцевих бенефіціарних власників.

Положення Закону України «Про запобігання та протидію легалізацій (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» жодним чином не суперечать положенням п.п. 14, 16 ч. 4 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» з огляду на те, що положеннями Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» встановлено виключний обов`язок заявника надати структуру власності юридичної особи лише у випадку державної реєстрації внесення змін до юридичних осіб.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що нормами чинного законодавства передбачено обов`язок позивача при поданні документів для вчинення державним реєстратором Добровольською О.М. реєстраційної дії № 00166 надати структуру власності, оскільки внаслідок реєстраційних дій було внесено зміни до інформації щодо кінцевого бенефіціарного власника ФГ «Прибужське».

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», підставами для зупинення розгляду документів, поданих для державної реєстрації, є подання документів або відомостей, визначених цим Законом, не в повному обсязі.

Таким чином, наказ Міністерства юстиції України № 3688/5 від 13.10.2021 року є цілком обгрунтованим, оскільки на виконання положень п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» державний реєстратор Добровольська О.М. була зобов`язана зупини розгляд документів, що стали підставою для реєстраційної дії № 00166.

Щодо передчасності подання ОСОБА_2 скарги до Міністерства юстиції України, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Зі змісту скарги ОСОБА_2 , зареєстрованої 19.07.2021 року за № СК-435-21 та долученої до матеріалів справи, вбачається, що вказана скарга датується 19.07.2021 року.

Враховуючи, що матеріали справи не містять будь-яких доводів, що підтверджують можливість ОСОБА_2 звернутися зі скаргою - 29.06.2021 року та з урахуванням того факту, що оскаржувані ОСОБА_2 реєстраційні дії було вчинено державним реєстратором Добровольської О.М. лише 14.07.2021 року, вбачається, що мала місце описка, яка жодним чином не впливає на законність прийнятого Міністерством юстиції України наказу № 3688/5 від 13.10.2021 року.

Підсумовуючи викладені вище та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України № 3688/5 від 13.10.2021 року не підлягають задоволенню, оскільки наявні достатні та допустимі докази, що свідчать про правомірність прийнятого Міністерством юстиції України наказу з огляду на протиправність реєстраційної дії № 00166 державного реєстратора Добровольської О.М.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд зазначає, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Надаючи оцінку доводам всіх учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №127/3429/16-ц.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивач не довів належними та допустимими доказами свою правову позицію.

З огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та не доведеними належними доказами у справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 24.12.2021

Суддя М.О. Лиськов