ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2021 Справа № 904/6510/20

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Березкіна О.В., Іванов О.Г.

секретар судового засідання Григоренко А.А.

за участю представників:

від позивача: - Вуйчак О.Ю., паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , дійсний до 12.08.29, особисто;

- Адигезалов М.А., ордер АЕ №1050715 від 07.09.2021, адвокат

від відповідача: Харитонова Л.В., довіреність №10/3-4 від 04.01.2021, представник

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Вуйчак Олени Юріївни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2021 у справі №904/6510/20 (суддя Ніколенко М.О.; рішення ухвалене о 15:17 год. у місті Дніпро, повне рішення складено 09.08.2021)

за позовом фізичної особи-підприємця Вуйчак Олени Юріївни, м.Дніпро

до Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, м.Дніпро

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Комунального підприємства "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпровської міської ради, м.Дніпро

про визнання недійсним договору оренди та акту приймання-передачі; зобов`язання орендодавця укласти договір оренди нерухомого майна

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

Фізична особа-підприємець Вуйчак Олена Юріївна звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради про скасування акту приймання-передачі від 25.11.2019 до договору оренди №906-ДРА від 25.11.2019 та зобов`язання відповідача укласти акт приймання-передачі до договору оренди №906-ДРА від 25.11.2019.

Позовні вимоги позивача обґрунтовані посиланням на ті обставини, що при укладанні договору №906-ДРА від 25 листопада 2019 року оренди нерухомого майна в Акті приймання передачі відповідачем перекреслена дата 25 листопада 2019 року та виправлена на 01 березня 2018 року, що суперечить умовам цього договору.

Позивач вказує, що згідно повідомлення відповідача про зміну балансоутримувача, та про те, що об`єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Орендар дізнався у серпні 2019 року в усній формі, а договірні відносини між сторонами виникли у листопаді 2019 року, після підписання договору.

В заяві від 18.05.2021 про уточнення позовних вимог фізична особа-підприємець Вуйчак Олена Юріївна просить:

- скасувати Договір оренди №906-ДРА/19 від 25.11.2019 між Департаментом по роботі з активами Дніпропетрвоської міської ради та ФОП Вуйчак О.Ю. та Акт приймання-передачі об`єкта оренди до вказаного договору, який виправлений на 01.03.2018, другою стороною до Договору оренди №906-ДРА/19 від 25.11.2019;

- зобов`язати орендодавця укласти Договір Оренди нерухомого майна за адресою: м.Дніпро, вул. Іларіонівська, буд. 29 згідно з чинним законодавством України.

Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради (відповідач) заперечив проти задоволення позовних вимог з посиланням на те, що сторони добровільно погодили дату початку дії договору - 01.03.2018 та підписали акт приймання-передачі об`єкту оренди 01.03.2018.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця Вуйчак Олени Юріївни до Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради про визнання недійсним договору оренди та акту приймання-передачі; зобов`язання орендодавця укласти договір оренди нерухомого майна.

Витрати зі сплати судового збору покладено на позивача.

Означене судове рішення вмотивоване тим, що як встановив суд, на виконання умов договору №906-ДРА/19, за актом приймання-передачі орендодавець передав, а орендар прийняв у користування об`єкт оренди. Цей акт датований 01.03.2018. Між сторонами відсутній спір щодо чинності договору оренди №906-ДРА/19 від 25.11.2019, змісту його умов. Фактично між сторонами наявний спір лише стосовно дати підписання акту приймання-передачі майна до такого договору. Підставою позовних вимог є тільки самовільне, за твердженням позивача, виправлення дати підписання акту приймання-передачі майна до такого договору. За висновком суду оспорюваний акт приймання-передачі не має ознак правочину у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України, а тому не може бути визнаний недійсним. За відсутності висновку експерта, твердження позивача про підробку дати на акті приймання-передачі від 01.03.2018 визнано судом голослівним. Відтак вимоги позивача про визнання недійсним акту приймання-передачі об`єкту оренди від 01.03.2018 визнані судом необґрунтованими, а обраний позивачем спосіб захисту порушених прав - неефективним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ФОП Вуйчак Олена Юріївна (позивач), не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2021 у справі №904/6510/20 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, невмотивованим, винесеним з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а також порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідно до п.2.2. Договору встановлено, що Орендар вступає в строкове платне користування об`єктом оренди з дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі об`єкта оренди.

Відповідно до п.2.3 Договору встановлено, що передача об`єкта оренди в оренду здійснюється за вартістю згідно з незалежною оцінкою, проведеною станом на 18.11.2019р. на підставі акту приймання-передачі об`єкта оренди, підписаного балансоутримувачем, Орендодавцем та Орендарем.

У зв`язку з невідповідністю вказаних в Договорі оренди №906-ДРА від 25.11.2019 року дат, які не співпадають з датою Акту приймання-передачі об`єкта оренди, розрахунки орендної плати здійснюються відповідачем за минулий час.

Орендодавець не повідомив орендаря, що з 01.03.2018 став відповідальною особою приміщення, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Іларіонівська, 29. Ніяких письмових повідомлень про припинення договору оренди від відповідача не надходило.

У орендаря був укладений договір оренди нерухомого майна від 15.12.2016р. №44-07-16 між ТОВ "Ренессанс-Клуб" та ФОП Вуйчак О.Ю., дія цього договору зазначена з 15.12.2016 до 15.11.2019 включно.

У серпні 2019 року до ФОП Вуйчак О.Ю. з`явився представник Департаменту, не надав ніяких документів і повідомив в усній формі, що він є власником даного приміщення розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Іларіонівська, 29, запропонував з`явитись до Департаменту та оформити договір оренди на наступний термін, надати необхідні документи та договір оренди з ТОВ "Ренессанс-Клуб".

Коли Позивач з`явилась із зазначеними документами, представник відповідача проглянувши документи, запропонував укласти новий договір оренди нежитлового приміщення площею 56,3 кв.м., розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Іларіонівська, 29, та надати необхідні документи для укладення нового договору оренди. Позивач виконав всі необхідні дії для укладення Договору.

Через запровадження карантину Орендарю винесли підписати в першу чергу та забрали договір для реєстрації й підпису Орендодавцем. Договір оренди нерухомого майна №906-ДРА між Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради та ФОП Вуйчак О.Ю. був укладений з 25.11.2019 року. В Акті приймання-передачі також зазначалась дата з 25.11.2019 року. Коли повернули Договір оренди нежитлового приміщення Орендарю, в Акті приймання-передачі була перекреслена дата 25.11.2019 року та виправлена дата на 01.03.2018 року, що суперечить умовам Договору №906-ДРА від 25.11.2019.

За умовами Договору, згідно п.2.2., Орендар вступає в строкове платне користування об`єктом оренди з дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі об`єкта оренди.

Узагальнені доводи та заперечення на апеляційну скаргу

Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що не погоджується з твердженнями, викладеними відповідачем у апеляційній скарзі. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2021 у справі №904/6510/20 без змін.

Зазначає, що між Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради (надалі - орендодавець) та фізичною особою - підприємцем Вуйчак Оленою Юріївною (надалі - орендар) був укладений договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста, №906-ДРА/19 від 25.11.2019 року, згідно з яким орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування комунальне нерухоме майно - нежитлове приміщення загальною площею 56,3 кв.м, розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Іларіонівська, 29, н.п. №27 на першому поверсі 3-х поверхового будинку, вартість якого, згідно з незалежною оцінкою становить 284687,00 грн., без ПДВ, яке є комунальною власністю територіальної громади міста Дніпро та перебуває на балансі КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпровської міської ради.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності за територіальною громадою міста в особі Дніпровської міської ради зареєстровано 29.09.2017 на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/10668/16.

Комунальне нерухоме майно, що передано в оренду відповідно до спірного Договору, зараховано на балансовий облік КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпровської міської ради 01.03.2018 відповідно до Акту приймання-передачі основних засобів на виконання рішення виконкому міської ради від 05.12.2017 №951.

Листом від 02.03.2020 №8/4-621 відповідачем повідомлено позивача про зарахування спірного приміщення на балансовий облік КП Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпровської міської ради та про необхідність підписати проект договору оренди від 25.11.2019 року, або здати об`єкт оренди за актом приймання-передачі.

Зазначені вище обставини є підставою для зазначення дати з якої виникли відносини стосовно оренди вказаної у п.10.1 Договору та отримання орендних платежів.

Пунктом 10.1 Договору встановлено, що сторони домовилися, що умови договору застосовуються до відносин, які виникли між сторонами з 01.03.2018.

Відповідно до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України, сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Також частини 7 статті 180 Господарського кодексу України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Відповідно до п.2.2. Договору, орендар вступає у строкове платне користування об`єктом оренди з дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі об`єкту оренди, тобто з 01.03.2018 року.

Сторони Договору погодили зазначену дату початку дії договору з 01.03.2018 року, керуючись частиною 3 статті 631 Цивільного кодексу України. Будь-яких заперечень щодо дати початку дії Договору у Позивача при підписанні Договору не виникло. Будь-яких листів чи заперечень від орендаря на адресу орендодавця не надходило.

Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та безпідставною, відсутні підстави для її задоволення. В свою чергу судом першої інстанції вірно встановлені всі фактичні обставини справи, їм дана належна правова оцінка, отже підстави для скасування судового рішення відсутні.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.10.2021 поновлено фізичній особі-підприємцю Вуйчак Олені Юріївні пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2021 у справі №904/6510/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Вуйчак Олени Юріївни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2021 у справі №904/6510/20; розгляд справи призначено в судовому засіданні на 16.11.2021 о 15:00 год.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.11.2021 за клопотанням представника позивача відкладено апеляційний розгляд справи на 07.12.2021 о 15:15 год.

За результатами перегляду справи за апеляційною скаргою ФОП Вуйчак О.Ю. в судовому засіданні 07.12.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції і судом апеляційної інстанції встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб" (надалі -орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Вуйчак Оленою Юріївною (надалі - орендар) був укладений договір оренди нерухомого майна №44-07/16 від 15.12.2016 (надалі - договір оренди №44-07/16).

Згідно з п. 1.1. договору оренди №44-07/16, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення (надалі - об`єкт оренди) загальною площею 58,9 кв.м., розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Іларіонівська, 29 (приміщення №27), для використання під розміщення магазину продовольчих товарів.

Відповідно до п. 11.1. договору оренди №44-07/16, цей договір діє з 15.12.2016 до 15.11.2019 включно.

За актом приймання - передачі від 15.12.2016 об`єкт оренди був переданий орендарю.

В подальшому, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.2017 у справі №904/10668/16 витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб" на користь територіальної громади особі Дніпровської міської ради нежитлове приміщення № 27, розташоване за адресою: вул. Іларіонівська, 29 у м. Дніпро (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1).

На підставі цього судового рішення, 29.09.2017 за територіальною громадою міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення №27, розташоване за адресою: вул. Іларіонівська, 29 у м. Дніпро, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1 (номер запису про право власності 22670985).

За актом приймання - передачі від 18.10.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб" передало, а Дніпровська міська рада прийняла нежитлове приміщення №27, розташоване за адресою: вул. Іларіонівська, 29 у м. Дніпро, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1 (номер запису про право власності 22670985).

Рішенням Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 05.12.2017 №951 спірне нежитлове приміщення було передано на баланс Комунального підприємства "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпровської міської ради.

Між Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради (надалі - орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Вуйчак Оленою Юріївною (надалі - орендар) був укладений договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста, №906-ДРА/19 від 25.11.2019 (надалі - договір оренди №906-ДРА/19).

Згідно з п. 1.1. договору оренди №906-ДРА/19, з метою ефективного використання комунального майна орендодавець на підставі рішення міської ради від 21.03.2007 №41/11 зі змінами та доповненнями передає, а орендар приймає в строкове платне користування комунальне нерухоме майно - нежитлове приміщення (надалі - об`єкт оренди) загальною площею 56,3 кв.м, розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Іларіонівська, 29, н.п. №27, розміщене на першому поверсі 3-х поверхового будинку, вартість якого згідно з незалежною оцінкою становить 284687,00 грн. без ПДВ, що перебуває на балансі Комунального підприємства "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпровської міської ради, під використання для розміщення торговельного об`єкту з продажу продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи - 48,3 кв.м; торговельного об`єкту з продажу підакцизної групи товарів - 8,0 кв.м.

Пунктом 10.1. договору оренди №906-ДРА/19 визначено, що на підставі ст. 631 Цивільного кодексу України та ст. 180 Господарського кодексу України сторони домовилися, що умови договору застосовуються до відносин, які виникли між сторонами з 01.03.2018.

Відповідно до п. 10.2. договору оренди №906-ДРА/19, цей договір діє до 28.02.2021 включно.

На виконання умов договору №906-ДРА/19, за актом приймання - передачі орендодавець передав, а орендар прийняв у користування об`єкт оренди. Цей акт датований 01.03.2018.

За твердженням позивача при укладенні договору №906-ДРА/19 відповідачем була виправлена дата в Акті приймання-передачі об`єкта оренди на 01 березня 20018 року. Така обставина порушує майнові права орендаря, оскільки встановлює обов`язок зі сплати орендної плати на користь відповідача з 01.03.2018. Це слугувало приводом для звернення позивача до відповідача із позовом з вимогами про скасування акту приймання-передачі від 25 листопада 2019 року до договору оренди №906-ДРА від 25.11.2019 та визнання його недійсним та про зобов`язанням орендодавця укласти акт приймання-передачі до договору №906-ДРА від 25.11.2019 оренди нерухомого майна за адресою: м.Дніпро, вул. Іларіонівська,29 згідно з чинним законодавством України, які й стали предметом розгляду у цій справі.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частина друга статті 20 Господарського кодексу України встановлює, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Приписами статей 202, 203 Цивільного кодексу України визначається, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, що характеризується вільним волевиявленням учасника правочину, наявністю необхідного обсягу цивільної дієздатності, спрямування правочину на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним.

Метою будь-якого правочину є досягнення певних юридичних наслідків, що мають істотне значення для сторін правочину.

Отже, правочин - це вольові, правомірні дії, безпосередньо спрямовані на досягнення правового результату, а саме на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Спірні правовідносини виникли при укладенні між сторонами договору оренди комунального майна.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №2269-XII від 10.04.1992, який був чинний станом на дату виникнення спірних правовідносин, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до вимог Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №2269-XII від 10.04.1992, передача юридичній/фізичній особі у користування майна державної або комунальної власності здійснюється виключно на підставі договору оренди.

Суд першої інстанції виходив із того, що в контексті спірних правовідносин правочином є саме договір оренди нерухомого майна №906-ДРА/19 від 25.11.2019. Саме на підставі цього договору у сторін спору виникли взаємні права та обов`язки.

Як правильно встановив суд першої інстанції, оспорюваний акт приймання-передачі майна, складений на виконання договору оренди №906-ДРА/19 від 25.11.2019, є письмовим документом, який містить найменування сторін, предмет самої передачі, посвідчує факт такої передачі. Тобто, акт приймання-передачі є лише первинним документом, який підтверджує належне виконання особами зобов`язань з передачі та отримання майна. А тому, не має ознак правочину у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України та не може бути визнаний недійсним.

За частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої - третьої, п`ятої та шостої статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, саме на позивача покладений обов`язок доказування обставин, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог.

Суд першої інстанції правильно встановив зі змісту позовної заяви та матеріалів справи, що підставою позовних вимог позивача у даному випадку є тільки самовільне, за твердженням позивача, виправлення відповідачем дати акту приймання - передачі об`єкта оренди. Між сторонами відсутній спір щодо чинності договору оренди №906-ДРА/19 від 25.11.2019, змісту його умов. Фактично між сторонами наявний спір лише стосовно дати підписання акту приймання-передачі майна до такого договору. Виправлення дати, зазначеної в акті приймання передачі майна, укладеного на виконання договору оренди №906-ДРА/19 від 25.11.2019, жодним чином не може бути підставою для визнання недійсним самого господарського договору.

За таких обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом, що підстави для визнання недійсним договору оренди №906-ДРА/19 від 25.11.2019 відсутні, а отже, суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні вимог позивача про визнання недійсним договору оренди №906-ДРА/19 від 25.11.2019.

Щодо вимоги позивача про скасування чи визнання недійсним акту приймання-передачі об`єкту оренди від 01.03.2018, то колегія суддів також погоджується з судом першої інстанції, що Акт приймання-передачі майна, складений на виконання договору оренди №906-ДРА/19 від 25.11.2019, є письмовим документом, який містить найменування сторін, предмет самої передачі, посвідчує факт такої передачі. Тобто, акт приймання-передачі є лише первинним документом, який підтверджує належне виконання особами зобов`язань з передачі та отримання майна. А тому, не має ознак правочину у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України та не може бути визнаний недійсним.

При з`ясуванні питання щодо автентичності чи підроблення дати, вказаної в оскаржуваному акті приймання - передачі майна, суд першої інстанції виходив із того, що для з`ясування обставин, на які посилається позивач, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, а суд позбавлений можливості самостійно встановлювати обставини щодо фальсифікації документів.

Так відповідно до пункту 1 частини першої статті. 99 Господарського процесуального кодексу України, у випадку, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач клопотання про призначення судової експертизи у справі не заявив, висновку експерта, зробленого на замовлення позивача, не надав.

За відсутності висновку експерта, суд першої інстанції визнав, що твердження позивача про підробку дати на акті приймання-передачі від 01.03.2018 є голослівним.

Колегією суддів суду апеляційної інстанції оглянуто в судовому засіданні оригінал оспорюваного акту приймання-передачі майна, складеного на виконання договору оренди №906-ДРА/19 від 25.11.2019 (а.с.70) та на відміну від суду першої інстанції встановлено, що цей документ дійсно містить ознаки внесення виправлення в дату його складання.

Разом із цим така обставина не впливає на вирішення даного спору.

Так відповідно до умов договору №906-ДРА/19 від 25.11.2019, що був підписаний сторонами без зауважень, в пункту 10.1. цього договору сторони визначили, що на підставі статті 631 Цивільного кодексу України та статті 180 Господарського кодексу України сторони домовились, що умови цього договору застосовуються до відносин, які виникли між сторонами з 01.03.2018.

Таким чином, визначена відповідачем на свій розсуд дата Акту приймання-передачі майна, що був складений на виконання договору оренди №906-ДРА/19 від 25.11.2019, не суперечить умовам цього договору, з якими погодився й позивач (орендар) в момент його укладення та підписання.

Право сторін застосовувати умови договору до відносин між ними, які виникли до його укладення, встановлено частиною третьою статті 631 Цивільного кодексу України.

Матеріалами справи підтверджено, що майно, яке є об`єктом оренди, первісно було передано йому в користування за договором оренди №444-07/16 від 15.12.2016, що був укладений між ТОВ "Ренессанс-Клуб" та ФОП Вуйчак О.Ю., та з 15.12.2016 безперервно перебувало в користуванні останньої на умовах оренди.

Матеріалами справи також підтверджено, що нежитлове приміщення №27, що розташоване за адресою по вул. Іларіонівська, 29 у м. Дніпро (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1), з 18.10.2017 за Актом приймання-передавання було передано від ТОВ "Ренессанс-Клуб" до Дніпровської міської ради та прийняте представниками Дніпровської міської ради, Департаменту по роботі з активами Днпровської міської ради та Комунального підприємства "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпровської міської ради з взяттям цього майна на баланс Комунального підприємства "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпровської міської ради.

Таким чином, визначення власника та особи балансоутримувача означеного об`єкту нерухомого майна, не спричинили фактичного вибуття цього майна з користування особи, яка була його орендарем, тобто позивача у цій справі, який за станом на 01.03.2018 мав можливість користуватися цим майном відповідно до його призначення.

За встановлених судом обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що вимоги позивача про визнання недійсним акту приймання-передачі об`єкту оренди від 01.03.2018 - є необґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно розглянув вимоги позивача про скасування спірного договору оренди та відповідного акту приймання-передачі об`єкта оренди саме, як вимоги про визнання правочину недійсним, оскільки такий спосіб захисту як скасування договору не відповідає способам захисту, встановленим статтею 16 Цивільного кодексу України та статтею 20 Господарського кодексу України.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання орендодавця укласти договір оренди нерухомого майна за адресою: м. Дніпро, вул. Іларіонівська, буд. 29 згідно з чинним законодавством України суд першої інстанції вірно встановив, що позивачем не надано проекту договору, який він просить зобов`язати відповідача укласти, та не зазначено жодної норми чинного законодавства в обґрунтування вимоги про укладення господарського договору. Усі перелічені ним у позовній заяві норми заявлених позовних вимог укладання договору не стосуються, а вимога про укладення договору "згідно з чинним законодавством України" є загальною та некоректною.

Відтак, вимога про зобов`язання орендодавця укласти договір оренди нерухомого майна за адресою: м. Дніпро, вул. Іларіонівська, буд. 29 згідно з чинним законодавством України правильно визнана судом першої інстанції такою, що є необґрунтованою.

За встановлених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції також правильно виходив із того, що ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

За приписами статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання.

Матеріально-правовий аспект захисту прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені.

Оскільки, правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на пред`явлення позову у особи виникає після порушення її права.

Тобто, захисту в судовому порядку підлягає вже порушене право.

При вирішенні даного спору підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного права. За результатами розгляду такого спору має бути встановлено не лише наявність підстав його задоволення, але й визначено, чи було порушене право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Отже, з огляду на положення вказаних статей підставою для захисту права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення.

Відтак, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачем з урахуванням належно обраного способу судового захисту.

Натомість в контексті наведених позивачем та встановлених судом обставин, заявлені позивачем у цій справі вимоги до відповідача не є такими, що відповідають встановленим способам захисту порушеного права та не спрямовані на ефективне їх відновлення, що є окремою підставою для відмови в їх задоволенні.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

За приписами частини першої статті 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об`єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності вказаних висновків суду першої інстанції.

Тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати в сумі 6306,00грн., понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника (апелянта) у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Вуйчак Олени Юріївни - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2021 у справі №904/6510/20 - залишити без змін.

Судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на фізичну особу-підприємця Вуйчак Олену Юріївну.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 13.01.2022.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя О.В. Березкіна

Суддя О.Г. Іванов