ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/982/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді А.Качура,

розглянув матеріали справи

за позовом: Комунального некомерційного підприємства "Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенка" Чугуївської міської ради Харківської області

до відповідача: фізичної особи - підприємця Рожець Людмили Станіславівни

про: стягнення 31 568,20 грн.

секретар судового засідання: Коваль С.М.;

представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

СУТЬ СПОРУ

Комунальне некомерційне підприємство "Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенка" Чугуївської міської ради Харківської області звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до фізичної особи - підприємця Рожець Людмили Станіславівни про стягнення 31 568,20 грн.

Стислий виклад позицій позивача та відповідача

Позовні вимоги аргументовані тим, що 26 березня 2020 року між КНП "Чугуївська ЦРЛ ім. М.І. Кононенка" та фізичною особою-підприємцем Рожець Людмилою Станіславівною було укладено договір постачання №1087, згідно з умовами якого постачальник зобов`язався у 2020 році поставити замовникові товар зазначений в специфікації (халати поліпропіленові), а замовник - прийняти і оплатити.

На виконання умов договору замовнику КНП "Чугуївська ЦРЛ ім. М. І. Кононенка" було виставлено рахунок на оплату на суму 180 000,00 грн. з урахуванням ПДВ. Вказана сума була сплачена замовником 26 березня 2020 року. Сума ПДВ склала 30 000,00 грн.

Окрім того 26 березня 2020 року між КНП "Чугуївська ЦРЛ ім. М.І. Кононенка" та фізичною особою-підприємцем Рожець Людмилою Станіславівною було укладено договір постачання №1086, згідно предмету якого постачальник зобов`язався у 2020 році поставити замовникові товар зазначений в специфікації (медичні матеріали), а замовник прийняти і оплатити.

На виконання умов договору замовнику КНП "Чугуївська ЦРЛ ім. М. І. Кононенка" було виставлено рахунок на оплату на суму 23 971,05 грн. з урахуванням ПДВ. Сума була сплачена замовником 26 березня 2021 року. Сума ПДВ склала 1 568,20 грн.

Позивач вказує, що у 2020 році були прийняті закони та підзаконних нормативно - правові акти, якими було звільнено від оподаткування ПДВ операції з постачання товарів, включених до переліку.

Позивач зазначає, що платникам, які здійснювали постачання товарів, включених до Переліку №224 (Перелік лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України звільняються від оподаткування податком на додану вартість, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2020 р. № 224) з нарахуванням ПДВ, необхідно здійснити коригування податкових зобов`язань щодо операцій, які були здійснені з дати запровадження пільги - з 17 березня 2020 року.

Враховуючи вищевикладене, на переконання позивача, сплачені суми ПДВ за договором постачання №1087 від 26.03.2020 року у розмірі 30 000,00 гри. та за договором постачання №1086 від 26.03.2020 року у розмірі 1 568,20 грн. підлягають поверненню замовнику.

У своєму відзиві на позов відповідач вказує, що як аргумент про звільнення операції з постачання медичних виробів необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом від оподаткування податком на додану вартість позивач вказує саме на факт закупівлі для боротьби з коронавірусною хворобою СОVID-19.

Проте, в редакції Постанови № 224 від 20.03.2020 року, що прийнята Кабінетом Міністрів України назва вказаного вище Переліку містила посилання на те, що податком на додану вартість не оподатковуються операції з ввезення на митну територію України медичних виробів, лікарських засобів та інших товарів, необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом. Тобто даний нормативний документ не містив положень про звільнення від оподаткування ПДВ операції з постачання вище перелічених товарів на митній території України.

Надалі, тільки 08.04.2020 року Кабінетом Міністрів України прийнята Постанова № 271, якою вносяться зміни до назви Постанови № 224 від 20.03.2020 року і з того моменту назва нормативного документу містить посилання на факт звільнення від оподаткування ПДВ операції з постачання на митній території України медичних виробів необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом.

Відвантажений позивачу 25.03.2020 року та 27.03.2021 року товар, тобто в той час, коли не діяла норма, що дозволяє здійснювати постачання медичних виробів та не оподатковувати такі операції ПДВ, навіть якщо вони закуповуються для боротьби з СОVID-19.

Відповідач зареєстрована як фізична особа - підприємець, перебуває на обліку на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку 3 групи за ставкою податку 5%, платником ПДВ.

Відповідач надав пояснення, що на адресу позивача відвантажено партію товару (медичні вироби) загальною вартістю 23 971,05 грн. без урахування ПДВ. 27.03.2021 року на підставі видаткової накладної № 30 також відвантажено партію товару (медичні вироби) загальною вартістю 180 000,00 грн. без урахування ПДВ.

При відвантаженні товару допущено технічну помилку та у видаткових накладних, вартість товару зазначена з урахуванням ПДВ, проте дана технічна помилка виявлена одразу при відвантаженні товару та виправлена шляхом заміни товаросупровідних документів - видаткових накладних. Відповідач вважає, що вартість товару, яка зазначена у видаткових накладних є вірною та не залежить від помилково зазначеного ПДВ. Вказані вище операції з постачання медичних виробів не були оподатковані податком на додану вартість.

Інші процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 08 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, справу призначено до слухання на 07 грудня 2021 року.

В судовому засіданні 07 грудня 2021 року оголошено перерву до 22 грудня 2021 року.

В судове засідання представники сторін не з`явились, про місце дату та час розгляду сторони повідомлені належним чином.

МОТИВИ СУДУ ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

26 березня 2020 року між КНП "Чугуївська ЦРЛ ім. М.І. Кононенка" (позивач, замовник) та фізичною особою-підприємцем Рожець Людмилою Станіславівною (відповідач, постачальник) було укладено Дом ДК 021-Договір постачання №1086, згідно предмету якого постачальник зобов`язався у 2020 році поставити замовникові товар зазначений в специфікації (медичні матеріали), а замовник - прийняти і оплатити.

Згідно з положеннями розділу 2 вказаного договору ціна на товар встановлюється у національній грошовій одиниці України. Ціна за одиницю товару зазначена у специфікації (Додаток 1), який є невід`ємною частиною договору.

Товар відпускається за цінами, узгодженими сторонами та зазначеними у вимозі замовленні на відпуск кожної партії товару. Ціна товару, що зазначається у товарно-транспортній накладній, за якою здійснюється поставка такого товару, повинна відповідати ціні, вказаній для такого товару постачальником (із урахуванням укладених додаткових угод).

Ціна цього договору може бути зменшена за взаємною згодою cторін залежно від реального фінансування видатків та узгодженого зменшення сторонами ціни договору.

Згідно з умовами пункту 4.1. договору, сума договору складає 23 971,05 грн.

Як видно з матеріалів справи, сторонами на виконання умов договору погоджено специфікацію, в якій зазначено, що загальна вартість товару без ПДВ становить 22 402,85 грн., з ПДВ 23 971,05 грн.

Згідно з видатковою накладною №26 від 26 березня 2020 року відповідач поставив позивачу товар на суму 22 402,85 грн. без ПДВ, 23 971,05 грн. з ПДВ.

Згідно з платіжним дорученням №228 від 26 березня 2020 року позивачем сплачено відповідачу 23 971,05 грн.

26 березня 2020 року між КНП "Чугуївська ЦРЛ ім. М.І. Кононенка" (позивач, замовник) та фізичною особою-підприємцем Рожець Людмилою Станіславівною (відповідач, постачальник) було укладено договір постачання №1087, згідно з предметом якого постачальник зобов`язався у 2020 році поставити замовникові товар зазначений в специфікації (форменний одяг), а замовник - прийняти і оплатити.

Згідно з розділом 2 вказаного договору передбачено, що ціна на товар встановлюється у національній грошовій одиниці України. Ціна за одиницю товару зазначена у специфікації (Додаток 1), який є невід`ємною частиною договору.

Товар відпускається за цінами, узгодженими сторонами та зазначеними у вимозі замовленні на відпуск кожної партії товару. Ціна товару, що зазначається у товарно-транспортній накладній, за якою здійснюється поставка такого товару, повинна відповідати ціні, вказаній для такого товару постачальником (із урахуванням укладених додаткових угод).

Ціна цього договору може бути зменшена за взаємною згодою Сторін залежно від реального фінансування видатків та узгодженого зменшення сторонами ціни договору.

Згідно з умовами пункту 4.1. договору, сума договору складає 180 000,00 грн.

Як видно з матеріалів справи, сторонами на виконання умов договору погоджено специфікацію, в якій зазначено, що загальна вартість товару без ПДВ становить 150 000,00 грн., з ПДВ 180 000,00 грн.

Згідно з видатковою накладною №27 від 26 березня 2020 року відповідач поставив позивачу товар на суму 150 000,00 грн. без ПДВ, 180 000,00 грн. з ПДВ.

Згідно з платіжним дорученням №227 від 26 березня 2020 року позивачем сплачено відповідачу 180 000,00 грн.

У квітні 2021 року позивач звернувся до відповідача з листом, в якому зазначив, що Північно-східним офісом Держаудитслужби позивача повідомлено, що у квітні 2021 року буде здійснено перевірку фінансово-господарської діяльності позивача.

Бухгалтерською службою позивача проведено повну перевірку угод укладених для закупівель з метою запобігання та лікування хворих від COVID-19. У ході вказаної преревірки встановлено, що по угодах №1086, №1087 від 26.03.2020 року було виставлено на оплату вартість товару з врахуванням ПДВ.

У зв`язку з викладеним, позивач просив відповідача зробити акти коригування до накладних та відшкодувати переплачені кошти.

У відповідь на вказаний лист відповідач вказав, що вартість товару є правильною, та не залежить від помилкового зазначення розміру ПДВ, а таке зазначення є помилкою.

У липні 2021 року позивач звернувся до відповідача з претензією в якій просив повернути переплату в розмірі ПДВ в розмірі 30 000,00 грн. згідно з договором поставки №1087 та 1 568,20 грн. згідно з договором поставки №1086.

Необхідно відзначити, що в матеріалах справи наявні специфікації до договорів поставки, в яких відображено вартість поставленого товару без врахування ПДВ, проте вказані відкориговані специфікації не погоджені покупцем (відсутній підпис та відтиск печатки покупця).

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін.

З наведених обставин видно, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, та стосуються надання послуг з постачання товарів.

Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає свої права порушеними у зв`язку з оплатою товару, у вартість якого включено податок на додану вартість, а проте в силу вимог закону вказані господарські операції були звільнені від сплати такого податку. В свою чергу відповідач вважає безпідставною позицію позивача та зазначає, що у погоджених сторонами специфікаціях помилково вказано ПДВ.

Як унормовано положеннями статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статті 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Частиною 1 статті 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 6 статті 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Згідно з нормами статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено частинами 1, 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У силу вимог частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями статті 525 ЦК України, та частини 6 статті 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з нормами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 15 та частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами частин 1-5 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з нормами частини 1 статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У пункті 3 частини 1 статті 3, статті 6 ЦК України закріплено принцип свободи договору який передбачає право суб`єкта цивільного права на укладення й інших договорів, прямо не передбачених актами цивільного законодавства, але відповідають загальним засадам цивільного законодавства. Сторони договору мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на свій розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Щодо звільнення спірної партії товару від оподаткування податком на додану вартість станом на момент укладення договорів та здійснення оплати, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і яке не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину, або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.2020 №530-IX підрозділ 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України доповнено пунктом 71 такого змісту: "71. Тимчасово, для здійснення заходів щодо запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України".

З метою реалізації п. 71 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 №224 було затверджено перелік лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України звільняються від оподаткування податком на додану вартість, що додається.

Отже, вказані нормативно-правові акти в редакції, чинній на момент укладення договору, передбачали звільнення від оподаткування податком на додану вартість товарів, що ввозяться на територію України.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 №540-IX пункт 71 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України викладено в наступній редакції: "Тимчасово, на період, що закінчується останнім календарним днем місяця, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та/або операції з постачання на митній території України товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України. У разі здійснення операцій, звільнених відповідно до цього пункту, положення пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу та положення статті 199 цього Кодексу не застосовуються щодо таких операцій. Норми цього пункту застосовуються до операцій, здійснених починаючи з 17 березня 2020 року".

З урахуванням викладеного, дія пункту 71 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 №224 станом на момент укладення Договору в частині звільнення від оподаткування ПДВ поширювались на спірні правовідносини, оскільки законом визначено дату - 17.03.2020, саме після якої операції (тобто, фактичні дії сторін стосовно виконання господарських операцій), звільняються від оподаткування податком на додану вартість.

Таким чином відповідачем безпідставно (без належних правових підстав) отримано в якості оплати спірну суму коштів, яка має бути повернута останнім в силу приписів статей 1212, 1214 ЦК України.

За таких обставин варто зазначити, що хоча ПДВ і включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто в договірному порядку.

Отже відповідач як одна зі сторін зобов`язання набув зазначені кошти за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, що виключає застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, а поза підставами, передбаченими договором поставки, внаслідок їх перерахування на рахунок відповідача понад вартість товару, який було поставлено, тобто на підставі статті 1212 ЦК України.

Близьку за змістом правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №916/2478/20.

Судом досліджено погоджену сторонами специфікацію, що є додатком №1 до договору №1086 та встановлено, що позиції 1, 2, 3, 4, 6, 7, 8 містяться в переліку лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), які звільняються від оподаткування податком на додану вартість.

Разом з тим, товар по позиції 5 вказаної специфікації (голка для спінальної анестезії) не міститься у вказаному переліку, відповідно операції з постачання вказаного товару не звільняються від оподаткування податком на додану вартість. Загальна вартість товару за позицією 5 специфікації що є додатком до договору №1086 визначена сторонами в розмірі 1 655,85 грн. без ПДВ, відповідно розмір ПДВ становить 331,17 грн.

Відтак, сплачений позивачем відповідачу ПДВ в розмір 1 237,03 грн. має бути повернуто позивачу, решта сплаченого ПДВ в сумі 331,17 грн. не підлягає поверненню.

Крім того, судом досліджено погоджену сторонами специфікацію, що є додатком №1 до договору №1087 та встановлено, що товар поставлений згідно вказаного договору містяться в переліку лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), які звільняються від оподаткування податком на додану вартість.

Відтак, сплачений позивачем відповідачу ПДВ в розмір 30 000,00 грн. підлягає поверненню.

У своїй постанові від 03 грудня 2021 року справа №910/12764/20 (пункт 8.18) Верховний Суд зазначив наступне.

Здійснюючи правову оцінку спірних правовідносин, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що підставою для звільнення від оподаткування, крім віднесення товару до Переліку № 224, згідно з приміткою 3 до нього є декларація про відповідність товару одному з таких технічних регламентів: Технічному регламенту щодо медичних виробів, Технічному регламенту щодо медичних виробів для діагностики in vitro, Технічному регламенту щодо активних медичних виробів, які імплантують, Технічному регламенту засобів індивідуального захисту, або повідомлення Міністерства охорони здоров`я чи Державної служби з питань праці про введення в обіг засобів індивідуального захисту, стосовно яких не виконані вимоги технічних регламентів. При цьому, за висновком апеляційного господарського суду, декларація про відповідність, у якій не зазначено про відповідність об`єкта декларації одному із наведених технічних регламентів, не є декларацією про відповідність у розумінні положень примітки 3 до Постанови № 224.

Так, у примітці 3 до Переліку № 224 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що для віднесення товарів, зазначених у розділі "Медичні вироби, медичне обладнання та інші товари, що необхідні для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", до товарів, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування на додану вартість, повинно бути:

- подано декларацію про відповідність та нанесено на товар або на його упаковку, а також на супровідні документи, якщо такі документи передбачені відповідним технічним регламентом, знак відповідності технічним регламентам згідно з правилами та умовами його нанесення, визначеними у Технічному регламенті щодо медичних виробів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 № 753, Технічному регламенті щодо медичних виробів для діагностики in vitro, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 0210.2013 N 754, Технічному регламенті щодо активних медичних виробів, які імплантують, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 N 755, Технічному регламенті засобів індивідуального захисту, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2008 N 761; або

- подано повідомлення Міністерства охорони здоров`я про введення в обіг та/або експлуатацію медичних виробів (медичних виробів для діагностики in vitro, активних медичних виробів, які імплантують), стосовно яких не виконані вимоги технічних регламентів, або повідомлення Державної служби з питань праці про введення в обіг засобів індивідуального захисту, стосовно яких не виконані вимоги технічних регламентів.

Вказаний висновок зроблено з врахуванням редакції Переліку №224, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Водночас суд звертає увагу сторін, що станом на час спірних виникнення спірних правовідносин у даній справі (березень 2020 року), вказаної примітки редакція Переліку № 224 не містила.

Щодо доводів відповідача про помилковість вказання вартості ПДВ у специфікаціях до договорів суд вказані твердження оцінює критично, оскільки як слідує з доказів по справі, специфікації та видаткові накладні містили відомості щодо вартості товару з окремим вазанням розміру сплачуваного ПДВ.

Більш того, у платіжних документах про оплату вартості поставленого товару окремо в призначенні платежу вказано розмір ПДВ, який позивачем сплачено, відтак за відсутності належних та допустимих доказі помилкового включення розміру ПДВ до вартості товару, зазначена позиція відповідача є безпідставною.

Щодо обставин звільнення відповідача від сплати податку на додану вартість у зв`язку з перебуванням на спрощеній системі оподаткування суд зазначає, що вказані обставини не є предметом розгляду позовних вимог та не оцінюються судом. Предметом позовних вимог у даній справі є безпідставне перерахування відповідачу коштів.

Відповідно до приписів частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, згідно з нормами статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Правилами статті 13 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Висновки суду

На думку суду, встановлені обставини дають підстави зробити висновок про те, що грошові кошти в розмірі 1 237,03 грн. що сплачені згідно з платіжним дорученням №228 від 26 березня 2020 року та 30 000,00 грн., що сплачені згідно з платіжним дорученням №227 від 26 березня 2020 року підлягають поверненню позивачу, оскільки сплачені без достатньої правової підстави.

Оцінюючи аргументи сторін за критерієм "переконливості", суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 31 237,03 грн. є законними та обґрунтованими, а відтак такими що підлягають до задоволення.

Водночас, в задоволенні вимог про стягнення 331,17 грн. необхідно відмовити.

Надаючи оцінку позиції відповідача суд зазначає, що останнім не надано належних та допустимих доказів помилкового зазначення спірних сум в якості ПДВ.

Розподіл судових витрат

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено частково, судові витрати у вигляді судового збору розподіляються пропорційно, відтак судовий збір в розмірі 2 246,20 грн. покладається на відповідача, та підлягає стягненню з відповідача на корить позивача, решта судового збору в розмірі 23,80 грн. покладається на позивача.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця Рожець Людмили Станіславівни () АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на користь Комунального некомерційного підприємства "Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенка" Чугуївської міської ради Харківської області (63503, Харківська область, Чугуївський район, м.Чугуїв, вул. Гвардійська 52, ) безпідставно отримані кошти в сумі 31 237 (тридцять одна тисяча двісті тридцять сім) грн. 03 коп. та 2 246 (дві тисячі двісті сорок шість) грн. 20 коп. судового збору.

3. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення 331,17 грн. відмовити.

4. Судові витрати в розмірі 23,80 грн. судового збору покласти на позивача.

Позивач (Стягувач): Комунальне некомерційне підприємство "Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенка" Чугуївської міської ради Харківської області (63503, Харківська область, Чугуївський район, м.Чугуїв, вул. Гвардійська 52, ).

Відповідач (Боржник): фізична особа - підприємець Рожець Людмила Станіславівна () АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Суддя А.Качур