ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2021 справа № 914/3083/21

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробниче підприємство Промтехсервіс», м. Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО АВТО СТАР», м.Львів,

про стягнення 58'247,34 грн. заборгованості,

Суддя Яворський Б.І.

при секретарі Муравець О.М.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився.

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.

Судове засідання в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку EаsyCon не відбулося у зв`язку з неможливістю позивача підключитися до відеоконференцзв`язку.

Суть спору. На розгляд господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробниче підприємство Промтехсервіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО АВТО СТАР» про стягнення 58'247,34 грн заборгованості за поставлений товар, з яких: 57'918,87 грн основного боргу та 328,47 грн 3% річних. У позовній заяві позивач також зазначив, що очікує понести витрати за надання правової (правничої) допомоги в розмірі 20'000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати поставленого товару.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 12.10.2021 року справу № 914/3083/21 передано на розгляд судді Яворському Б.І.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 18.10.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 18.11.2021, встановлено строк для реалізації учасниками справи процесуальних прав. Ухвала суду про відкриття провадження була надіслана за адресою відповідача, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, і повернулася на адресу суду з відміткою органу зв`язку про причини невручення «за закінченням терміну зберігання». Отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення відповідача та на нього як на особу, яка здійснює підприємницьку діяльність, покладається організація належного отримання поштової кореспонденції, пов`язаної із здійсненням ним такої діяльності. Отже, негативні наслідки неодержання товариством звернення до нього, якщо таке звернення здійснене добросовісно і розумно, покладаються на нього (аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 у справі № 910/719/19). Відтак, в розумінні ст. 242 ГПК України відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Ухвалою від 18.11.2021 суд відклав судове засідання на 09.12.2021.

Судове засідання 09.12.2021 у даній справі не відбулося у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Яворського Б.І. Ухвалою від 13.12.2021 судове засідання призначено на 23.12.2021, явка сторін у судовому засіданні обов`язковою не визнавалась.

23.12.2021 на електронну адресу суду позивач подав повідомлення, що заборгованість відповідачем добровільно не погашена (№31001/21) та заяву (вх.№31000/21), у якій повідомив суд, що докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть надані у порядку ст.8 ст.129 ГПК України.

Представник позивача у судове засідання у режимі відеоконференції не з`явився. Відповідно до ч.4 ст.197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відео конференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Відповідач участь повноважного представника у судові засідання не забезпечував, правом на подання відзиву не скористався, з заявами та клопотаннями на адресу суду не звертався, вимог суду не виконав, проти позову не заперечив.

Згідно пункту 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Суд розглядає справи у порядку спрощеного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч.1 ст.248 ГПК України).

Згідно з ч. 2 та ч. 8 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх пояснення. Судові дебати не проводяться.

Стаття 114 ГПК України визначає, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Таким чином, оскільки явка сторін у судове засідання 23.12.2021 не визнавалася обов`язковою, відповідача було належним чином повідомлено про відкриття провадження та подальші судові засідання, на засадах відкритості та гласності судового процесу сторонам створено всі необхідні умови для можливості захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, а відповідач, у свою чергу, не скористався наданим йому правом на подання відзиву на позовну заяву, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч.9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

У судовому засіданні 23.12.2021 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Сторонами у справі укладено у спрощений спосіб договір, за умовами якого позивач зобов`язався поставити товар, а відповідач - прийняти і оплатити його.

Позивач стверджує, що у період з листопада 2019 року по лютий 2020 року ТзОВ «Торгово-виробниче підприємство Промтехсервіс» поставило ТзОВ «АГРО АВТО СТАР» товар на загальну суму 126'505,47 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи видатковими накладними: №79999 від 13.11.2019 на суму 14'586,60 грн, № 80684 від 02.12.2019 на суму 99'859,13 грн, №ТВП000465 від 12.02.2020 на суму 12'059,74 грн та рахунками на оплату №10411 від 123.11.2019, №9856 від 28.10.2019 та №ТВП00000513 від 11.02.2020. Видаткові накладні №79999 від 13.11.2019 та №80684 від 02.12.2019 підписані сторонами без зауважень.

З долучених до матеріалів платіжних доручень (№5596 від 29.10.2019 на суму 30'000,00 грн з призначенням платежу: згідно рахунку №9856 від 28.10.19, №5654 від 12.11.2019 на суму 20'000,00 грн з призначенням платежу: згідно рахунку №9856 від 28.10.19), №5656 від 13.11.2019 на суму 14'586,60 грн з призначенням платежу: згідно рахунку №10411 від 12.11.19 та №5900 від 26.05.2020 на суму 4'000,00 грн з призначенням платежу: згідно акту звірки) та довідки банку вбачається, що відповідач здійснив часткову оплату за отриманий товар на суму 68'586,60 грн.

27.07.2020 відповідач на електронну адресу позивача скерував лист з графіком погашення заборгованості в розмірі 57'918,87 грн, однак відповідач і таких зобов`язань не дотримав.

08.07.2021 та 28.07.2021 відповідачу скеровувались вимоги із проханням оплати заборгованості, які повернулись на адресу позивача з підстав закінчення терміну зберігання.

Як стверджує позивач, станом на день звернення із позовною заявою, відповідач оплати вартості поставленого товару в повному обсязі не здійснив, відтак, на думку позивача, залишок заборгованості становить 57'918,87 грн, яку просить стягнути з відповідача.

Докази оплати існуючої заборгованості станом на момент прийняття рішення в матеріалах справи відсутні, вимоги позивача не спростовані.

За неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань позивачем на підставі ст.625 ЦК України нараховано 328,47 грн 3% річних, які просить стягнути з відповідача.

Відповідач доводів позивача не спростував, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, які досліджені в ході судового розгляду.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ст.74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст.626 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частиною 1 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За приписами ч.1 ст.181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір, відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі статтею 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.2 ст. 640 ЦК України).

Враховуючи викладене та зважаючи на зміст спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли господарські правовідносини з поставки товару шляхом укладення договору у спрощений спосіб, а дії сторін щодо поставки товару та її оплати засвідчують їх волю для настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України також визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 526 ЦК України та ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У поданому графіку погашення заборгованості від 27.07.2020 відповідач визнав наявність заборгованості перед позивачем на загальну суму 57'918,87 грн. Направлення такого графіку належить до дії, яка свідчить про визнання особою свого боргу, адже такий підписаний директором товариства Трофимчуком О.В. та містить відтиск печатки ТзОВ «АГРО АВТО СТАР».

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем виконано зобов`язання на суму 126'505,47 грн, а відповідач отриманий товар оплатив частково на суму 68'586,60 грн. Залишок заборгованості становить 57'918,87 грн.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Доказів погашення заборгованості суду не надано, тому вимога позивача про стягнення 57'918,87 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань з оплати вартості отриманого товару на суму 57'918,87 грн, що свідчить про неналежне виконання зобов`язань відповідачем.

Щодо стягнення 328,47 грн 3% річних, суд зазначає наступне.

Як уже відзначалося, 08.07.2021 відповідачу скеровувалась вимога із проханням оплати існуючої заборгованості, однак така 24.07.2021 повернута за зворотною адресою з підстав закінчення терміну зберігання. У вимозі від 08.07.2021 містилось прохання оплати заборгованості в строк 5 робочих днів з моменту отримання вимоги. Отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення відповідача та на нього як на особу, яка здійснює підприємницьку діяльність, покладається організація належного отримання поштової кореспонденції, пов`язаної із здійсненням ним такої діяльності. Отже, негативні наслідки неодержання товариством звернення до нього, якщо таке звернення здійснене добросовісно і розумно, покладаються на нього (аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 у справі № 910/719/19).

Відповідно до ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. З огляду на викладене, днем прострочення виконання зобов`язання є 31.07.2021.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку про задоволення 3% річних у розмірі 323,71 грн.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Сплата позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжними дорученнями № 1430 від 31.08.2021 на суму 2'270,00 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 129 ГПК України).

За таких обставин, оскільки судом встановлено порушення зобов`язань відповідачем, суд вбачає за можливе застосувати ч.9 ст.129 Господарського процесуального кодексу України при розподілі судових витрат, тому судовий збір у розмірі 2'270,00 грн. покладається на відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 42, 46, 73-80, 123, 126, 129, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО АВТО СТАР» (79034, м.Львів, вул. Навроцького, 25; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробниче підприємство Промтехсервіс» (03134, м.Київ, вул. Якутська, 12; ) 57'918,87 грн. основного боргу, 323,71 грн 3% річних, 2'270,00 грн судового збору.

3 У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено 28.12.2021.

Суддя Яворський Б.І.