ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

22 грудня 2021 року Справа № 926/3335/21

За позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях

до Фізичної особи-підприємця Яковенко Наталії Михайлівни

про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 24322,92 грн, інфляційних втрат - 4314,58 грн, пені - 5374,46 грн, неустойки - 84687,97 грн та трьох процентів річних - 1242,10 грн

Суддя Тинок О.С.

Секретар судового засідання Меленко О.С.

Представники:

від позивача - Сопко С.П.

від відповідача - Шеремов В.Д.

ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях завернулось до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Фізичної особи-підприємця Яковенко Наталії Михайлівни про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 24322,92 грн, інфляційних втрат - 4314,58 грн, пені - 5374,46 грн, неустойки - 84687,97 грн та трьох процентів річних - 1242,10 грн

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем укладеного між сторонами договору оренди № 235 нерухомого майна, що належить до державної власності - нежитлових прибудованих приміщень будівлі навчального корпусу №9 (літ.А) загальною площею 135,10 кв.м. (в.т.ч. зал (8.1) - 96,0 кв.м., кухня (8-2) - 25,2 кв.м., мийка (8-4) -13,9 кв.м), розміщеного за адресою: м. Чернівці, вул. Сторожинецька, 101 , та перебуває на балансі Чернівецького національного університету ім. Ю. Федьковича, в частині сплати орендної плати та повернення орендованого майна.

Провадження у справі відкрито ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 13 серпня 2021 року, якою встановлено, що дану справу слід розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження, яке призначив на 13 вересня 2021 року.

13 вересня 2021 року відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, відзив на позов не подав.

При цьому, поштова кореспонденція направлена на адресу відповідача повернулась з довідкою Укрпошти "Адресат відсутній за вказаною адресою".

В ході підготовки до розгляду справи, судом було здійснено безкоштовний запит і отримано відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань, згідно якого місцем знаходження фізичної особи-підприємця Яковенко Наталії Михайлівни є: АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 13 вересня 20231 року відкладено підготовче засідання на 29 вересня 2021 року. Повідомлено відповідача про дату, час і місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на веб-порталі судової влади України на офіційному веб-сайті Господарського суду Чернівецької області. Позивачу в строк до початку підготовчого засідання призначеного на 29 вересня 2021 року, надати суду витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань щодо відповідача. Попереджено сторони, що неявка представників у судове засідання не буде перешкоджати розгляду справи за їх відсутності.

27 вересня 2021 року позивач на виконання вимог ухвали суду від 13 вересня 2021 року надіслав на адресу суду витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань, який долучено до матеріалів справи.

29 вересня 2021 року відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив.

При цьому, поштова кореспонденція, яка направлена судом за місцезнаходженням відповідача згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань, а саме: АДРЕСА_2 , повернулась з відміткою Укрпошти "Адресат відсутній за вказаною адресою".

Ухвалою від 29 вересня 2021 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 13 жовтня 2021 року. Повідомлено відповідача у справі про дату, час і місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на веб-порталі судової влади України на офіційному веб-сайті Господарського суду Чернівецької області.

13 жовтня 2021 року відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не відомі.

Ухвалою суду від 13 жовтня 2021 року відкладено розгляд справи по суті на 01 листопада 2021 року. Повідомлено відповідача у справі про дату, час і місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на веб-порталі судової влади України на офіційному веб-сайті Господарського суду Чернівецької області. Попереджено сторін, що неявка їх представників у судове засідання не буде перешкоджати розгляду справи за відсутності таких учасників справи.

26 жовтня 2021 року відповідач подала до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи, яка судом задоволена.

27 жовтня 2021 року відповідач подала суду заяву про відкладення розгляду справи призначений на 01 листопада 2021 року, оскільки вона бажає скористатись юридичною допомогою.

Ухвалою суду від 01 листопада 2021 року відкладено розгляд справи по суті на 15 листопада 2021 року. Попереджено відповідача, що повторна неявка у судове засідання не буде перешкоджати розгляду справи за відсутності такого учасника справи.

15 листопада 2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву з клопотанням про поновлення строку на його подачу.

Ухвалою суду від 15 листопада 2021 року задоволено клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву на позов та приєднано поданий 15 листопада 2021 року відзив на позов до матеріалів справи. Відкладено розгляд справи по суті в межах розумного строку на 01 грудня 2021 року.

З відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити в задоволенні позову з наступних підстав.

Щодо позовної вимоги про стягнення орендної плати за період часу з 01 червня 2021 року по 27 листопада 2021 року, відповідач вважає, що вона відповідає критеріям встановленим Постановою Кабінету міністрів України № 611 від 15 липня 2020 року та відповідно звільнена від сплати орендної плати за вказаний період. Також є необхідність застосування до спірних правовідносин у даній справі частину 6 статті 762 Цивільного кодексу України.

Щодо позовної вимоги про стягнення неустойки зазначає, що про рішення по справі № 926/1644/20 вона дізналась лише у квітня 2021 року коли до неї звернувся Балансоутримувач з приводу звільнення і передання орендованого приміщення у зв`язку з розірванням договору оренди. Після чого вона виконала такий обов`язок. А тому вважає, що дана вимога також не підлягає задоволенню.

30 листопада 2021 року представник відповідача надіслав на адресу суду заяву про долучення доказів з клопотанням про поновлення строку на її подання, яка судом задоволена та надані докази долучено до матеріалів справи.

30 листопада 2021 року представник позивача надіслав на адресу суду відповідь на відзив, який долучено до матеріалів справи.

Позивач зазначає, що доводи відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України та Постанови Кабінету міністрів України №611 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» є безпідставним.

Так, плата за користування нерухомим майном підлягає зменшенню за вимогою наймача, який здійснює підприємницьку діяльність з використанням цього майна. Однак відповідач під час дії договору оренди не зверталась із відповідною заявою про звільнення (повне чи часткове) від сплати орендної плати.

Для застосування ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном (орендної плати) визначальною умовою є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не відповідає за це, мають бути доведені.

Щодо нарахування неустойки зазначив, що твердження відповідача про те, що їй не було відомо про розгляд справи спростовується рішенням по справі №926/1644/20. Крім того, невчасне повернення об`єкта оренди за договором №235 від 13 жовтня 2009 року відбулося виключно з вини самого орендаря (відповідача), який добровільно не повернув і не намагався повернути об`єкт оренди регіональному відділенню ФДМУ до того часу, поки державна виконавча служба не зобов`язала ФОП Яковенко Н.М. вчинити такі дії у примусовому порядку 19 квітня 2021 року. А тому просить позов задовольнити в повному обсязі.

01 грудня 2021 року в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача по справі оголошено перерву в межах розумного строку, а саме до 03 грудня 2021 року.

03 грудня 2021 року представник відповідача надіслав на адресу суду заперечення на відзив, який долучено до матеріалів справи.

03 грудня 2021 року в судовому засіданні оголошено перерву в межах розумного строку, а саме до 09 грудня 2021 року.

09 грудня 2021 року позивач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, причина неявки суду не відома.

В ході судового засідання, яке відбувалось 09 грудня 2021 року, представник відповідача заявив клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки вважає явку представника позивача обов`язковою, так як в ході дослідження доказів, у нього виникають запитання до позивача, відповідь на які буде мати істотне значення для вирішення спору.

Ухвалою суду від 09 грудня 2021 року відкладено розгляд справи по суті в межах розумного строку на 14 грудня 2021 року. Попереджено учасників справи, що неявка їх представників у судове засідання не буде перешкоджати розгляду справи за відсутності таких учасників справи.

14 грудня 2021 року в судовому засіданні оголошено перерву в межах розумного строку, а саме до 22 грудня 2021 року.

У судовому засіданні 22 грудня 2021 року представник позивача позов підтримав та просив задовольнити посилаючись на викладене у позові та у відповіді на відзив.

У судовому засіданні 22 грудня 2021 року представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на викладене у відзиві.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив наступне.

Відповідно до наказу Фонду державного майна України № 231 від 06.03.2019 р. "Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України" утворено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях як юридичну особу публічного права шляхом злиття Регіональних відділень Фонду державного майна по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях.

Цим же наказом (п. 2) Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях визначено правонаступником майна, прав та обов`язків РВ ФДМУ по Івано-Франківській області, РВ ФДМУ по Чернівецькій області та РВ ФДМУ по Тернопільській області.

Також установлено, що регіональні відділення Фонду держмайна, які реорганізовуються шляхом злиття, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до видання наказу Фонду державного майна України про можливість забезпечення Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях здійснення повноважень та виконання функцій.

Наказом Фонду державного майна України від 14.03.2019 р. № 255 затверджено Положення про Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, а наказом від 11.06.2019 р. № 555 затверджено зміни до названого Положення, відповідно до яких Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях є правонаступником майна, прав та обов`язків Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області.

Згідно з наказом Фонду державного майна України від 18.06.2019 р. № 578 днем початку роботи Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях визначено 20 червня 2019 року.

Державна реєстрація новоутвореної юридичної особи Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях проведена 18.03.2019 року.

Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях відкрито рахунки в Державній казначейській службі.

Натомість, наказом Фонду державного майна України від 20.06.2019 р. № 596 визнано таким, що втратило чинність, зокрема, Положення про Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області, затверджене наказом ФДМУ від 02.10.2012 р. № 3607.

Разом з тим, Фондом державного майна України, якому відповідно до статті 6 Закону України "Про Фонд державного майна України" підпорядковуються регіональні відділення Фонду, визначено, що майно, права та обов`язки РВ ФДМУ по Чернівецькій області перейшли в установленому порядку до правонаступника - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях.

Так, 13 жовтня 2009 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернівецькій області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Яковенко Наталією Михайлівною (Орендар) було укладено договір оренди № 235 нерухомого майна, що належить до державної власності - нежитлових прибудованих приміщень будівлі навчального корпусу №9 (літ.А) загальною площею 135,10 кв.м. (в.т.ч. зал (8.1) - 96,0 кв.м., кухня (8-2) - 25,2 кв.м., мийка (8-4) -13,9 кв.м), розміщеного за адресою: м. Чернівці, вул. Сторожинецька, 101 (далі - Договір оренди).

На підставі Договору оренди по акту приймання-передачі від 13 жовтня 2009 року відповідачу передано в строкове платне користування вбудовані приміщення будівлі навчального корпусу №9 (літ.А) загальною площею 135,10 кв.м. (в.т.ч. зал (8.1) - 96,0 кв.м., кухня (8-2) - 25,2 кв.м., мийка (8-4) -13,9 кв.м), розміщеного за адресою: м. Чернівці, вул. Сторожинецька, 101, що перебувають на балансі Чернівецького національного університету (Балансоутримувач), з метою розміщення їдальні, що не здійснює продаж товарів підакцизної групи у навчальному закладі.

За умовами Договору оренди, зокрема:

- орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати затвердженої Кабінетом Міністрів України і становить без ПДВ за базовий місяць (червень 2009р.) місяць розрахунку (останній місяць по якому є інформація про індекс інфляції) - 1580,85 грн.

Орендна плата за перший місяць оренди жовтень визначається шляхом корегування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за липень, серпень, вересень, жовтень місяці (п. 3.1);

- нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється в порядку, визначеному законодавством (п. 3.2);

- орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом корегування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. У разі користування майном протягом неповного календарного місяця добова орендна плата за дні користування визначається згідно з чинною Методикою розрахунку на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування (п.п. 3.3, 3.4);

- орендна плата перераховується до Державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні (50% до 50%) не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж (п. 3.5);

- орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується з Орендаря до державного бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.5 співвідношенні з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати (п. 3.7);

- зобов`язання Орендаря за сплатою орендної плати забезпечуються у вигляді завдатку у розмірі не меншому, ніж орендна плата за перший (базовий) місяць оренди, який вноситься в рахунок плати за останній місяць оренди (пункт 3.10);

- у разі припинення (розірвання) Договору оренди Орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє Орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та Балансоутримувачу (п. 3.11).

Пунктами 5.2 та 5.14 Договору оренди передбачено зобов`язання Орендаря (відповідача) своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та Балансоутримувачу незалежно від наслідків своєї господарської діяльності, а в разі закінчення терміну дії Договору оренди (його розірвання) сплатити орендну плату, заборгованість з орендної плати, пені за весь період оренди по день фактичного повернення майна Балансоутримувачу по акту приймання-передачі.

Згідно з пунктом 10.1 Договір укладено на 2 роки: з 13 жовтня 2009 року по 11 жовтня 2012 року включно.

Реорганізація Орендодавця не визнається підставою для зміни або припинення чинності цього Договору (п. 10.6).

11 жовтня 2012 року укладеного додатковий договір до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 13 жовтня 2009 року № 235, відповідно до умов пункту 1 продовжено термін дії оренди на один рік, а саме з 12 жовтня 2012 року по 11 жовтня 2013 року включно.

01 жовтня 2013 року укладеного додатковий договір до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 13 жовтня 2009 року № 235, відповідно до умов якого продовжено термін дії оренди на один рік, а саме з 12 жовтня 2013 року по 11 жовтня 2014 року включно (пункт 1 додаткового Договору).

У пункті 1.1 розділу І Договору слова „з незалежною оцінкою" замінено словами „з висновком про вартість".

Абзац 1 пункту 3.1. розділу 3 Договору викладено в наступній редакції:

Орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року № 786, і становить без ПДВ за базовий (липень 2012) місяць розрахунку - 1956,14 грн.

15 серпня 2014 року укладеного додатковий договір до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 13 жовтня 2009 року № 235, яким продовжено термін дії оренди на один рік, а саме з 12 жовтня 2014 року по 11 жовтня 2015 року включно (пункт 1 додаткового Договору).

18 серпня 2015 року укладеного додатковий договір до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 13 жовтня 2009 року № 235, відповідно до умов якого продовжено термін дії оренди на два роки, а саме з 12 жовтня 2015 року по 11 жовтня 2017 року включно (пункт 1 додаткового Договору).

Пункт 1.1. розділу 1 Договору викладено в наступній редакції: 1.1 Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування приміщення будівлі навчального корпусу №9 (літ.А') (реєстровий номер 02071240.96.АААККЖ331), загальною площею 135,1 кв.м. (в т.ч. зал (8-1) - 96,0 кв.м., кухня (8-2) - 25,2 кв.м., мийка (8-4) - 13,9 кв.м.), розміщеного за адресою: м. Чернівці, вул. Сторожинецька, 101, що перебуває на балансі ЧНУ ім. Ю.Федьковича () (надалі - Балансоутримувач), вартість якого (Майна) згідно з незалежною оцінкою станом на 30.06.2012р. становить 588017,00 гри.

Вартість майна визначена згідно з висновком про вартість станом на 30 червня 2015 року і становить 1061160,00 грн.

Пункт 3.1. розділу 3 Договору доповнено абзацами 3,4 такого змісту: Починаючи з 12 жовтня 2015 року орендна плата, визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року № 786, становить без ПДВ за базовий (липень 2015 року) місяць розрахунку - 3501,83 грн.

Орендна плата за жовтень місяць 2015 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за серпень, вересень, жовтень місяці 2015року.

02 жовтня 2017 року укладеного додатковий договір до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 13 жовтня 2009 року № 235, відповідно до умов якого продовжено термін дії оренди на один рік, а саме з 12 жовтня 2017 року по 11 жовтня 2018 року включно (пункт 1 додаткового Договору).

Пункт 10.5. розділу 10 Договору викладено в наступній редакції: 10.5. У разі відсутності заяви однієї із Сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід`ємною частиною цього Договору при обов`язковій наявності згоди Балансоутримувача та дозволу органу, уповноваженого управляти об`єктом оренди.

У разі, якщо на момент продовження договору оренди остання оцінка об`єкта оренди була зроблена більш як три роки тому, для продовження договору оренди провадиться нова оцінка об`єкта оренди.

Пункт 10.11. розділу 10 Договору викладено в наступній редакції: 10.11. Майно вважається поверненим Орендарем Балансоутримувачу з моменту підписання ними акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акту приймання-передавання про повернення Майна покладається на Орендаря.

10 жовтня 2018 року укладено додатковий договір до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 13 жовтня 2009 року № 235, відповідно до умов якого продовжено термін дії оренди на два роки одинадцять місяців, а саме з 12 жовтня 2018 року по 11 вересня 2021 року включно (пункт 1 додаткового Договору).

Пункт 1.1, розділу 1 Договору доповнено абзацом наступного змісту: Вартість майна, визначена згідно з висновком про вартість на 31.07.2018, становить 2268370,00 грн.

Пункт 3.1. розділу 3 Договору доповнено абзацами 5,6 наступного змісту:

Починаючи з 12 жовтня 2018 року орендна плата, визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року № 786, становить без ПДВ за базовий (серпень 2018р.) місяць розрахунку - 7561.23 грн.

Орендна плата за жовтень місяць 2018 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за вересень, жовтень місяці 2018 року.

Пункт 2.4 розділу 2 Договору викладено в наступній редакції: 2.4. Обов`язок щодо складання акту приймання-передавання про повернення Майна покладається на Орендаря.

Пункт 2.5. розділу 2 Договору викладено в наступній редакції: 2.5. Орендар у триденний термін з моменту підписання акту приймання-передавання (при поверненні майна) повинен надати Орендодавцю один примірник акту приймання-передавання, підписаного з Балансоутримувачем.

Розділ 3 Договору оренди доповнено пунктом 3.12 наступного змісту: 3.12. У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці. Орендар також сплачує штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості.

Пункт 3.7. розділу 3 Договору викладено в наступній редакції: 3.7. Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується з Орендаря до державного бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.5. співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Пункт 5.14 розділу 5 Договору оренди викладено в наступній редакції: 5.14. В разі закінчення терміну дії договору оренди (його розірвання) Орендар зобов`язаний: сплатити орендну плату, заборгованість з орендної плати за весь період оренди по день фактичного повернення майна Балансоутримувачу по акту приймання - передавання; сплатити штрафні санкції (пеню, 3% річних від простроченої суми) в повному обсязі по день фактичного виконання грошового зобов`язання щодо сплати орендної плати.

Пункт 10.6. розділу 10 Договору викладено в наступній редакції: 10.6. Реорганізація Орендодавця або перехід права власності на орендоване Майно третім особам не є підставою для зміни або припинення чинності цього Договору, і він зберігає свою чинність для нового власника орендованого Майна (його правонаступників).

Пункт 10.10 розділу 10 Договору викладено в наступній редакції: 10.10. У разі припинення або розірвання цього Договору Майно повертається Орендарем протягом 3-х (трьох) робочих днів Балансоутримувачу за актом приймання-передавання. Орендар у триденний термін з моменту підписання акту приймання-передавання (при поверненні майна) повинен надати Орендодавцю один примірник акту приймання-передавання. підписаного з Балансоутримувачем.

У разі, якщо Орендар затримав повернення Майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 28 жовтня 2020 року у справі №926/1644/20 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Розірвано договір оренди №235 від 13.10.2009 року нерухомого майна, що належить до державної власності. Зобов`язано Фізичну особу-підприємця Яковенко Наталію Михайлівну звільнити і передати нежитлові прибудовані приміщення будівлі навчального корпусу №9 (літ.А') загальною площею 135,10 кв.м. (в.т.ч. зал (8-1) - 96,0 кв.м., кухня (8-2) - 25,2 кв.м., мийка (8-4) -13,9 кв.м.) розміщені за адресою: м. Чернівці, вул. Сторожинецька, 101 по акту приймання-передавання Чернівецькому національному університету ім. Ю. Федьковича. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Яковенко Наталії Михайлівни заборгованість з орендної плати в сумі 21001,32 грн, інфляційні втрати в сумі 292,66 грн, пеню в сумі 951,03 грн та три проценти річних в сумі 166,28 грн на користь Регіонального відділення ФДМУ по Івано- Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, в дохід Державного бюджету України та стягнуто витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 4204,00 грн.

Вищевказаним рішенням стягнуто з ФОП Яковенко Н.М. по договору оренди №235 заборгованість з орендної плати по травень місяць 2020 року включно.

У поданій позовній заяві позивачем здійснено донарахування відповідачу заборгованості з орендної плати по договору оренди державного майна №235 від 13.10.2009 року, за період з червня 2020 року по 27.11.2020 року, яка становить 24322,92 грн, а також нараховано пеню у сумі 5374,46 грн, три проценти річних у сумі 1242,10 грн за період з 07.07.2020 року по 19.07.2021 року та інфляційні втрати у сумі 4314,58 грн з серпня 2020 року по липень 2021 року.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з орендної плати по договору оренди державного майна №235 від 13.10.2009 року, за період з червня 2020 року по 27.11.2020 року, яка становить 24322,92 грн, а також пені у сумі 5374,46 грн, трьох процентів річних у сумі 1242,10 грн за період з 07.07.2020 року по 19.07.2021 року та інфляційних втрат у сумі 4314,58 грн з серпня 2020 року по липень 2021 року, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі цього договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст.193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1).

За приписами частини першої статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Обов`язковість договору для виконання сторонами встановлена статтею 629 Цивільного кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Загальними положеннями статті 762 Цивільного кодексу України щодо плати за користування майном визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Оскільки орендоване майно є державною власністю, до спірних правовідносин застосовуються і положення Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Частинами першою, четвертою статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

За вимогами частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

За частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому, загально відомим є факт, що 11.03.2020 Всесвітня організація охорони здоров`я (ВООЗ) оголосила пандемію коронавірусу та постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 (далі Постанова Кабінету Міністрів України №211) на усій території України установлено карантин з 12.03.2020.

Підпунктом 3 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №211 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України №215 від 16.03.2020) заборонено: з 00 год. 01 хв. 17.03.2020 до 03.04.2020 роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.

В подальшому, у редакції постанови КМУ від 11.03.2020 №211 ця заборона діяльності була зазначена у пп. 8 п. 2 постанови, та зі змінами, які вносились до зазначеної постанови КМУ була продовжена до 22.05.2020.

Починаючи з 22.05.2020 по 22.06.2020 карантинна заборона діяльності закладів громадського харчування була визначена пп. 6 п. 3 постанови КМУ від 20.05.2020 №392.

З урахуванням змін, які були внесені до постанови КМУ від 20.05.2020 №392 постановою КМУ від 17.06.2020 №500 з 22.06.2020 карантинні обмеження по всій території України були послаблені.

Водночас пунктом 4 постанови КМУ від 20.05.2020 №392 (у редакції чинній з 22.06.2020) визначено, що на території регіонів із значним поширенням COVID-19 запроваджується посилення протиепідемічних заходів, зокрема особливості діяльності та обмеження щодо закладів харчування.

Враховуючи результати оцінки поточної епідемічної ситуації у Чернівецькій області, Чернівецькою обласною комісією з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій прийнято рішення про продовження до 31 07.2020 на всій території Чернівецької області обмежувальних заходів, встановлених, у постанові КМУ від 20.05.2020 №392 у попередній редакції, яка була чинною до внесення змін про послаблення карантинних обмежень (відповідно до протоколу ЧО комісії ТЕБ та НС №35 від 22.06.2020).

Отже, Чернівецькою обласною комісією з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій продовжена до 31.07.2020 на всій території Чернівецької області заборона діяльності їдалень, оскільки така заборона була передбачена пп. 6 п. 3 попередньої редакції постанови КМУ від 20.05.2020 №392.

Разом з цим, постановою КМУ від 22.07.2020 №641 було встановлено адаптивний карантин на всій території України, який полягав у визначенні рівнів епідеміологічної небезпеки на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці) та встановлення відповідних карантинних обмежень і заборон згідно визначеного рівня.

З урахуванням пп. 3 п. 15 цієї постанови на території регіону (адміністративно- територіальної одиниці), на якій установлено "червоний" рівень епідемічної небезпеки, додатково до протиепідемічних обмежень, передбачених для "зеленого", "жовтого" та "помаранчевого" рівня епідемічної небезпеки, зокрема забороняється приймання відвідувачів закладами громадського харчування.

Пунктом 6 цієї постанови визначено, що рішення про встановлення на території регіону або окремих адміністративно-територіальних одиниць регіону рівня епідемічної небезпеки "жовтий", "помаранчевий" або "червоний" приймає Державна комісія з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій раз на сім днів.

З урахуванням зазначених норм, починаючи з 24.08.2020 до 20.09.2020 включно у м. Чернівцях Чернівецької області було встановлено «червоний» рівень епідемічної небезпеки, який у тому числі передбачав повну заборону діяльності їдалень на території міста. Такий рівень епідемічної небезпеки був встановлений рішеннями Державної комісії з питань ТЕБ та НС у її протоколах № 24 від 20.08.2020, №26 від 27.08.2020, №30 від 10.09.2020.

За період з 21.09.2020 до 14.11.2020 на території м. Чернівців Чернівецької області діяли «помаранчевий» та «червоний» рівні епідемічної небезпеки

Починаючи з 14.11.2020 до 30.11.2020 на всій території України згідно пп. 1 п. 15 постанови КМУ від 22.07.2020 №641 (у редакції чинній на той момент) додатково до обмежень, передбачених п. 10 цієї постанови було заборонено приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері громадського харчування.

Отже, з урахуванням вищезазначених нормативно-правових актів, відповідач у період з 01.06.2020 до 27.11.2020 не могла використовувати орендоване нею приміщення згідно умов Договору №235, оскільки у цьому періоді діяли законні заборони та обмеження.

Відповідно до ч. 6 ст. 762 ЦК України, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Відповідно до п. 14 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (у редакції з 02.04.2020 до 18.04.2020) встановлено, що з моменту встановлення карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- СоV-2" від 11 березня 2020 року № 211 (з наступними змінами і доповненнями), і до його завершення в установленому законом порядку наймач може бути звільнений від плати за користування майном відповідно до частини шостої статті 762 цього Кодексу.

Згідно з п. 14 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (у редакції з 18.04.2020 до 16.07.2020) встановлено, що на час дії відповідних обмежувальних карантинних заходів, запроваджених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), обставинами, за які наймач (орендар) не відповідає відповідно до частини шостої статті 762 Цивільного кодексу України, також є заходи, запроваджені суб`єктами владних повноважень, якими забороняються певні види господарської діяльності з використанням орендованого майна, або заходи, якими забороняється доступ до такого майна третіх осіб.

У відповідності до п. 14 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (у редакції з 16.07.2020 та яка діє дотепер) установлено, що з моменту встановлення карантину, введеною Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронарірусом SARS- СоV-2" від 11 березня 2020 року № 211 (із наступними змінами і доповненнями), і до його відміни (скасування) в установленому законом порядку, плата за користування нерухомим майном (його частиною) підлягає зменшенню за вимогою наймача, який здійснює підприємницьку діяльність з використанням цього майна, впродовж усього часу, коли майно не могло використовуватися в підприємницькій діяльності наймача в повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони.

Підпунктом 6 п. 2 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" встановлено, що на період встановлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) суб`єктам господарювання, діяльність яких була заборонена у цей період, не нараховується та ними не сплачується орендна плата за договорами оренди державного або комунального майна.

З аналізу зазначених нормативних актів, суд доходить висновку, що Постанова Кабінету Міністрів України №611 від 15.07.2020 стосується відносин сторін тільки за договорами оренди державного майна на весь період дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, без конкретизації, чи була заборонена господарська діяльність орендаря у період карантину, натомість, дія пункту 14 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України може бути застосована до будь-якого наймача в незалежності від того, яке майно є предметом договору - державне, комунальне чи приватне. Застосування пункту 14 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України залежить від того, чи звернувся наймач з відповідною вимогою про зменшення плати за користування майном. Водночас, Постанова Кабінету Міністрів України №611 від 15.07.2020 імперативно вказує про те, що орендодавці державного майна повинні забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови, починаючи з дати встановлення карантину.

Відтак, нарахування орендної плати за державне майно починаючи з 12.03.2020 повинно здійснюватись орендодавцем на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №611 від 15.07.2020 незалежно від того, чи звертався до орендодавця орендар з відповідною вимогою/проханням, чи ні.

В той же час, положення Постанови Кабінету Міністрів України №611 від 15.07.2020 жодним чином не впливають на підпункт 6 п. 2 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким визначена пряма заборона для нарахування орендної плати суб`єктам господарювання, діяльність яких була заборонена у цей період за договорами оренди державного або комунального майна.

Згідно з матеріалами справи об`єктом оренди є саме державне майно.

У додатку 1 Постанови №611 надається перелік орендарів, які звільняються від орендної плати за користування нерухомим державним майном, у пункті 1 якого зокрема вказуються орендарі, які орендують приміщення (в учбових корпусах) закладів освіти і науки державної форми власності з метою розміщення їдалень, які не здійснюють продаж товарів підакцизної групи.

Відповідно до п. п. 1.1 та 1.2 Договору №235 відповідачу в оренду передані приміщення у навчальному корпусі №9 Чернівецького національного університету ім. Ю. Федьковича, з метою розміщення їдальні, яка не здійснює продаж товарів підакцизної групи у навчальному закладі.

Отже, відповідно до умов Договору №235, відповідач відповідає вимогам (критеріям, умовам), встановленим Постановою №611 для звільнення від орендної плати за періоду з 01.06.2021 по 27.11.2021.

За таких обставин, відповідач, як суб`єкт, діяльність якого була заборонена у період з 01.06.2021 по 27.11.2021 включно, звільнена від сплати орендної плати за вказаний період за договором оренди №235 в силу прямої норми закону.

Також, позивачем під час розгляду справи не спростовані твердження відповідача про зупинення діяльності закладу харчування відповідно до нормативних заборон.

Відтак, є необґрунтованою пред`явлена позивачем до стягнення з відповідача заборгованість у розмірі несплаченої орендної плати у сумі 24322,92 грн в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

На підставі пунктів 3.5, 3.7 договору №235 позивач нарахував відповідачу пеню у сумі 5374,46 грн за період з 07.07.2020 року по 19.07.2021 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів встановлений договором або законом.

Також, позивачем нараховано відповідачу три проценти річних у сумі 1242,10 грн за період з 07.07.2020 року по 19.07.2021 року та інфляційні втрати у сумі 4314,58 грн з серпня 2020 року по липень 2021 року.

Перевіривши наданий розрахунок пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат судом встановлено, що такий розрахунок не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме позивачем було помилково визначено розмір суми основного боргу (без врахування приписів підпункту 6 п. 2 розділу ІІ ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»).

За таких обставин, відсутні підстави для нарахування орендарю пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язань зі сплати орендних платежів, а отже, вимоги позивача про стягнення пені у сумі 5374,46 грн, трьох процентів річних у сумі 1242,10 грн за період з 07.07.2020 року по 19.07.2021 року та інфляційних втрат у сумі 4314,58 грн з серпня 2020 року по липень 2021 року є не обґрунтованими.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки в розмірі 84687,97 грн за період з 28.11.2020 року по 19.04.2021 року, суд зазначає наступне.

Згідно частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними та об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Як вже зазначалось судом вище, рішенням Господарського суду Чернівецької області від 28 жовтня 2020 року у справі №926/1644/20 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Розірвано договір оренди №235 від 13.10.2009 року нерухомого майна, що належить до державної власності. Зобов`язано Фізичну особу-підприємця Яковенко Наталію Михайлівну звільнити і передати нежитлові прибудовані приміщення будівлі навчального корпусу №9 (літ.А') загальною площею 135,10 кв.м. (в.т.ч. зал (8-1) - 96,0 кв.м., кухня (8-2) - 25,2 кв.м., мийка (8-4) -13,9 кв.м.) розміщені за адресою: м. Чернівці, вул. Сторожинецька, 101 по акту приймання-передавання Чернівецькому національному університету ім. Ю. Федьковича. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Яковенко Наталії Михайлівни заборгованість з орендної плати в сумі 21001,32 грн, інфляційні втрати в сумі 292,66 грн, пеню в сумі 951,03 грн та три проценти річних в сумі 166,28 грн на користь Регіонального відділення ФДМУ по Івано- Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, в дохід Державного бюджету України та стягнуто витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 4204,00 грн.

Вказане рішення суду набрало законної сили 27.11.2020 року.

Отже, встановлені у рішенні Господарського суду Чернівецької області від 28 жовтня 2020 року по справі №926/1644/20 обставини щодо встановлення припинення договірних відносин за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №235 від 13 жовтня 2009 року та виникнення у відповідача обов`язку повернути орендодавцю майно по акту приймання-передавання є преюдиційними для господарського суду під час розгляду даної справи, а тому не підлягають повторному доказуванню.

Проте, як вбачається з матеріалів справи відповідач після постановлення Господарським судом Чернівецької області рішення по справі №926/1644/20 та набрання останнім законної сили не виконала у встановлені строки обов`язку щодо повернення орендодавцю майна по акту приймання-передавання, тобто несвоєчасно повернула державне майно, передане їй в оренду згідно договору оренди 3 235 від 13.10.2009 року, який розірвано за рішенням суду.

Відповідно до частини 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно із частиною 1 ст. 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", визначено правові наслідки припинення договору оренди, зокрема у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Пунктом 10.10. договору Оренди передбачено, що у разі припинення або розірвання цього Договору Майно повертається Орендарем протягом 3-х (трьох) робочих днів Балансоутримувачу за актом приймання-передавання. Орендар у триденний термін з моменту підписання акту приймання-передавання (при поверненні майна) повинен надати Орендодавцю один примірник акту приймання-передавання. підписаного з Балансоутримувачем.

Так, відповідно до частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Позовні вимоги у даній справі про сплату неустойки обґрунтовані посиланням на приписи наведеної норми Цивільного кодексу України.

Застосування зазначеної неустойки обумовлюється тим, що зобов`язання наймача з повернення об`єкта оренди виникає після закінчення дії договору оренди і наймодавець у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші засоби стимулювання до виконання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.

Виходячи з наведеного, Верховний Суд у постанові від 31.01.2020 року по справі №916/2724/18, зазначає, що при здійсненні оцінки правомірності заявлених вимог про стягнення неустойки в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України обов`язковим для суду є врахування обставин невиконання орендарем зобов`язання щодо неповернення майна в контексті його добросовісної поведінки як контрагента за договором оренди та її впливу на обставини неповернення майна орендодавцеві зі спливом строку дії орендних правовідносин.

Для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог ст. 614 ЦК України. Тобто судам необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

Верховний Суд зазначає у наведеній постанові, що до предмета доказування при розгляді спорів щодо стягнення неустойки в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України, як подвійної плати за користування орендованим майном після спливу строку дії договору оренди, входять обставини невжиття орендарем належних заходів щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди за наслідком припинення орендних правовідносин за відсутності умов, які б перешкоджали орендарю вчасно повернути майно орендодавцю у визначений договором оренди строк; умисне ухилення орендаря від обов`язку щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди; утримання орендованого майна у володінні орендаря та перешкоджання орендарем в доступі орендодавця до належного йому об`єкта оренди; відсутності з боку орендодавця бездіяльності та невчинення ним дій, спрямованих на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно від орендаря та оформити повернення наймачем орендованого майна.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, що зумовлює вимогу щодо сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків та здійсненні своїх суб`єктивних прав. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

При розгляді спорів про стягнення неустойки судам необхідно враховувати, що право наймодавця вимагати оплати неустойки відповідно до частини 2 статті 785 ЦК України та обов`язок наймача сплачувати таку неустойку зберігається до моменту повернення наймачем наймодавцю орендованого майна.

За змістом статей 610, 611, 612 ЦК України вбачається, що невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, встановлених договором або законом, зокрема, неустойки згідно з частиною 2 статті 785 ЦК України. Законодавцем у частині 1 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Позивач за період неправомірного користування відповідачем об`єктом оренди з 28 листопада 2020 року по 19 квітня 2021 року, тобто після припинення дії договору та набрання законної сили рішення суду від 28 жовтня 2020 року по справі №926/1644/20, заявив до стягнення з останнього неустойки в подвійному розмірі орендної плати (ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України) за договором оренди нерухомого майна №235 від 13 жовтня 2009 року у розмірі 84687,97 грн.

Відповідач доводів позивача не спростував, доказів, щодо повернення приміщення орендодавцю у вказаний період не надав.

З урахуванням викладеного, господарський суд вважає доведеним порушення відповідачем обов`язку вчасного повернення орендованого майна.

Згідно розрахунку наданого позивачем і перевіреного судом розмір неустойки за несвоєчасне звільнення відповідачем спірного приміщення за період з 28 листопада 2020 року по 19 квітня 2021 року складає 84687,97 грн.

Таким чином суд дійшов висновку, що позовна вимоги про стягнення з відповідача неустойки є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.

У відповідності до статті 7 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Дана норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ч. 2 ст. 74 ГПК України).

Відповідно до приписів частини 3 та 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Керуючись Рішенням ЄСПЛ від 18.07.2006 року у справі "Проніна проти України", аналізуючи повноту дослідження судами обставин справи, колегія суддів зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі). Суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає з статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (пункти 21, 23 Рішення).

Також Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Решта доводів учасників процесу, їх пояснень, поданих до матеріалів справи документів та наданих усних пояснень представників сторін були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

В порядку ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 123, 129, 130, 185, 191, 222, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях до Фізичної особи-підприємця Яковенко Наталії Михайлівни про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 24322,92 грн, інфляційних втрат в сумі 4314,58 грн, пені в сумі 5374,46 грн, неустойки в сумі 84687,97 грн та трьох процентів річних в сумі 1242,10 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Яковенко Наталії Михайлівни ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) неустойку в сумі 84687,97 грн на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях (вул. Василіянок, 48, м. Івано-Франківськ, 76019, ), в дохід Державного бюджету України, за наступними реквізитами: Чернів.ГУК/Чернівецький р-н/, 22080200, , Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), номер рахунку (ІВАN) UА0024407.

3. Відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Яковенко Наталії Михайлівни ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях (вул. Василіянок, 48, м. Івано-Франківськ, 76019, ) заборгованості з орендної плати в сумі 24322,92 грн, інфляційних втрат в сумі 4314,58 грн, пені в сумі 5374,46 грн та трьох процентів річних в сумі 1242,10 грн.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Яковенко Наталії Михайлівни ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях (вул. Василіянок, 48, м. Івано-Франківськ, 76019, ) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 1602,79 грн за наступними реквізитами: отримувач Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, Код 42891875, Банк отримувача - Державна казначейська служба України м. Київ, р/р UА0142097, МФО 820172.

У судовому засіданні 22 грудня 2021 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 233 ГПК України, повне рішення складено та підписано 31 грудня 2021 року.

Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Суддя О.С. Тинок