РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.09.2021Справа № 910/10306/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., секретар судового засідання Мамонтова О.О., розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного товариства «Златобанк»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім

«Агрохімхолдинг»

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Національних банк України

треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо

предмета спору,

дочірнє підприємство «Українські інвестиції» приватної компанії з обмеженою відповідальністю «СТАРЕКС ЕНТЕРПРАЙЗИЗ ЛІМІТЕД»

товариство з обмеженою відповідальністю «Промислові інвестиції»

Про стягнення 63424598,20 грн,

Представники:

від позивача Пиріг О.В.

від відповідача Аліменко О.Ю.

від Національного банку України Перетятько С.М.

від інших учасників процесу не прибули

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося публічне акціонерне товариство (далі - АТ) «Златобанк» з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Агрохімхолдинг» про стягнення 18214196,32 грн, з яких: 11197536,19 грн простроченої заборгованості по процентам (за період з 02.07.2015 по 13.06.2017), 5431390,96 грн пені (за період з 14.12.2016 по 14.06.2017), 1585269,17 грн 3% річних (за період з 12.08.2015 по 14.06.2017).

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач неналежним чином виконував умови кредитного договору № 226/1/13-KLMV від 13.08.2013 (далі - Кредитний договір).

Суд своєю ухвалою від 26.06.2017 порушив провадження у справі № 910/10306/17.

Відповідач у поданому суду відзиві не погодився з наданим позивачем розрахунком заборгованості.

Позивач у наданих суду письмових поясненнях зазначив, що заборгованість відповідача не погашена, оскільки банк не звернув стягнення на предмети іпотеки. Крім того не виконане рішення суду про звернення стягнення не предмет застави.

Відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені (том 2 а.с. 94-95).

Суд своєю ухвалою від 23.11.2017 зупинив провадження у справі № 910/10306/17 до вирішення справи № 826/2184/17 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Авангард-Експо» до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за участю третьої особи ПАТ «Златобанк», про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії.

Публічне акціонерне товариство «Златобанк» подало клопотання про поновлення провадження у справі, оскільки справа № 826/2184/17 вирішена.

Так, постановою Окружного адміністративного суду України від 14.07.2017 у спра ві №826/2184/17 частково задоволено адміністративний позов ТОВ «Авангард-Експо» та визнано протиправними та скасовано:

- постанову Правління Національного банку України №10.5 від 13 лютого 2015 року «Про відне сення публічного акціонерного товариства «Златобанк» до категорії неплатоспроможних»;

- рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №30 від 13 лютого 2015 року «Про запро вадження тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві «Златобанк»;

- постанову Правління Національного банку України №105 від 12 травня 2015 року «Про відкли кання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Златобанк»;

- рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №99 від 13 травня 2015 року «Про початок процедури ліквідації публічного акціонерного товариства «Златобанк» та призначення уповно важеної особи фонду на ліквідацію банку»;

- рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №100 від 18 травня 2015 року «Про вне сення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 13 травня 2015 №99 «Про початок процедури ліквідації публічного акціонерного товариства «Златобанк» та призначення уповноваженої особи фонду на ліквідацію банку»;

- рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №391 від 24 березня 2016 року «Про про довження строків здійснення процедури ліквідації публічного акціонерного товариства «Злато банк» на два роки до 13 травня 2018 року включно».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2017 змінено мотивувальну частину постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.07.2017. В решті постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.07.2017 за лишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2019 касаційні скарги Фо нду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Златобанк» Славкіної М.А., Національного банку України за лишено без задоволення. Постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.07.2017 та Київського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2017 залише но без змін.

Суд своєю ухвалою від 20.04.2021 поновив провадження у справі № 910/10306/17 та постановив розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Відповідач подав доповнення до відзиву на позовну заяву, в якому зазначив, що:

- в уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» Славкіної М.А. були відсутні повноваження на подання позовної заяви;

- сторони Кредитного договору встановили, що кінцева дата повернення кредиту - 11.08.2015, тому відсутні підстави для нарахування процентів після цієї дати; крім того в квітні 2015 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором у розмірі 29744789,08 грн, а 16.07.2015 позивач звернувся до суду з заявою про звернення стягнення на предмет застави. Таким чином кредитор за кредитним договором на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, у зв`язку з чим право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором проценти припинилось.

Національний банк України у своїх поясненнях (том 3 а.с. 107-128) підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач у відповіді на відзив (том 3 а.с. 129-133) послався на таке.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. На час підписання та подання позовної заяви 22.06.2017 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань містився запис про єдиного керівника банку і, відповідно, особу, яка має право підпису без довіреності від імені банку - уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО) на ліквідацію AT «Златобанк» Славкіну М.А.

Наслідком ухвалення судових рішень у справі № 826/2184/17 про протиправність рішень ФГВФО та Національного банку України (далі - НБУ) щодо введення в банку тимчасової адміністрації та процедури ліквідації не є обмеження представництва з боку уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію банку, скасування рішень уповноваженої особи ФГВФО як керівника банку, тощо. Так, 23.05.2020 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності» від 13.05.2020 № 590-ІХ (далі - Закон № 590-ІХ). Вказаним законом внесено зміни до закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтю 54 доповнено такими положеннями:

- розпочата процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку не може бути зупинена/припинена, у тому числі у разі визнання протиправними (незаконними) та скасування індивідуальних актів Національного банку України та/або Фонду, що були підставою для її початку;

- розпочата процедура ліквідації банку не може бути зупинена/припинена, у тому числі у разі визнання протиправними (незаконними) та скасування індивідуальних актів Національного банку України та/або Фонду, що були підставою для її початку;

- визнання протиправними (незаконними) та скасування рішень (індивідуальних актів), визначених частиною третьою цієї статті, не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи відновлення правового статусу цього банку та відновлення прав акціонерів на момент прийняття такого акта/рішення; не може бути підставою для визнання недійсними, нечинними, протиправними та скасування будь-яких рішень, правочинів або інших дій/визнання протиправною бездіяльності, прийнятих, вчинених або допущених у процедурі виведення банку з ринку та ліквідації; не породжує будь-яких прав у осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого індивідуального акта/рішення, крім права на відшкодування завданої шкоди;

- у разі визнання протиправним (незаконним) та скасування рішення (індивідуального акта), зазначеного у частині третій цієї статті, особа має право вимагати відшкодування шкоди, завданої таким рішенням (індивідуальним актом), у порядку, передбаченому законом.

Згідно з відомостями обліку АТ «Златобанк» останнє погашення заборгованості по Кредитному договору було 29.12.2016.

17 червня 2021 року позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог до 63424598,20 грн, в тому числі:

- заборгованість за процентами за кредитним договором, нараховану за період з 02.07.2015 по 16.06.2021 у сумі 34205956,55 грн;

- пеню на тіло кредиту та проценти, нараховані в період з 02.07.2015 по 16.06.2021, нараховану за період з 22.06.2016 по 21.12.2016, у сумі 5757756,63 грн (4361062,9 грн пені по простроченому кредиту, 1396693,73 грн пені по простроченим процентам);

- 3% річних на суму боргу за тілом кредиту та процентами, стягнуті за рішенням суду у справі № 910/23086/15, нараховані за період з 02.07.2015 по 16.06.2021, у сумі 1990196,04 грн.

Також позивач заявив вимогу про стягнення інфляційні втрати внаслідок збільшення суми боргу за тілом кредиту та процентами, стягнутими за рішенням суду у справі № 910/23086/15, нараховані за період з 02.07.2015 по 01.06.2021, у сумі 21470689,00 грн. В цій частині заява позивачам носить правовий характер заяви про зміну предмету позову. У матеріальному сенсі позов - це право на задоволення своїх позовних вимог. У процесуальному сенсі позов - це звернена до суду вимога про захист своїх прав та інтересів. Подання позовної заяви є формою реалізації права на позов. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен постановити рішення. Ця вимога повинна носити правовий характер і бути підвідомчою суду. Предмет позову може становити як одна вимога, так декілька вимог, об`єднаних за правилами ст. 173 ГПК України. Закон наділяє позивача правом змінити предмет позову (ст. 46 ГПК України). Наслідком такої зміни позовна вимога може бути замінена іншої вимогою, або зміна предмету позову може стосуватись пред`явлення для розгляду іншої (інших) вимоги, крім первісно заявленої (заявлених). Необхідною умовою такої зміни предмету позову є спільність фактичних обставин (підстава позову) з якої вони заявлені. В цьому випадку зміна предмету позову стосується пред`явлення для розгляду вимоги, яка первісно не заявлялась.

У відзиві на позовну заяву з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог (том 3 а. с. 174-215) відповідач вчергове зазначив, що оскільки рішеннями судів трьох інстанцій у справі №826/2184/17 було ви знано протиправними та скасовано відповідні постанови Правління Національного банку України та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, вони вва жаються такими, що не породжують жодних правових наслідків від моменту їх прийняття.

За таких обставин, враховуючи положення п.1 ч. 5 ст.174 ГПК України, відповідач вважає, що наявні всі підстави для повернення позовної заяви позивачу.

Позивач (кредитор), звернувшись у квітні 2015 року із вимогою про дострокове повернення кредиту (лист-вимога №1269 від 14.04.2015) та по зовною заявою про звернення стягнення на предмет застави (судова справа № 910/18331/15), на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, у зв`язку із чим право кредитора нараховувати передбачені договором проценти припинилось.

Відповідач заявив про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення інфляційних та трьох відсотків річних. Відповідач вважає, що в межах строку позовної давності, тобто в межах 3-х років, є вимоги з 02.07.2015 по 30.06.2018 (з 02.07.2015 року по 01.07.2018 - щодо 3% річних).

У свою чергу позивач зазначив, що звернення банку до суду із позовом у справі № 910/23086/15 про стягнення заборгованості, а також у справі № 910/10306/1, яка наразі розглядається, перериває строк позовної давності. 3% річних та інфляційні нараховані за весь період знаходження справи у суді.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позовних вимог, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

13 серпня 2013 року акціонерне товариство «Златобанк» (банк) та товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Агрохімхолдинг» (позичальник) уклали кредитний договір № 226/l/13-KLMV (далі - Кредитний договір).

Відповідно до пунктів 1.1-1.2.1 Кредитного договору в порядку та на умовах встановлених цим кредитним договором та чинним законодавством України кредитодавець видає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується в повному обсязі повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші умови цього кредитного договору. Кредитодавець надає позичальнику кредитні кошти у наступних валютах: у гривні та/або доларах США у формі відкриття відкличної кредитної лінії, в межах максимального ліміту заборгованості, визначеного цим кредитним договором. Кредит надається для поповнення обігових коштів.

Відповідно до пунктів 1.3.-1.5 Кредитного договору максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією встановлено 21000000,00 гривень, процентну ставку за користування кредитом передбачено у розмірі 20 процентів річних за користування кредитними коштами у гривні та 10 процентів річних за користування кредитними коштами у дол. США, кінцева дата повернення кредиту визначена: не пізніше 12.08.2014.

Кінцева дата повернення кредиту переносилася: на 11.08.2015 (договір про внесення змін №10 від 12.08.2014 до Кредитного договору).

Договором про внесення змін №3 від 25.12.2013 до кредитного договору максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 38485000,00 грн.

У серпні 2013 року позивач надав відповідачу кредит у сумі 11800000,00 грн, після чого неодноразово надавав транші в межах максимального ліміту заборгованості.

Згідно із п. 2.4 Кредитного договору сплата процентів здійснюється за фактичний строк користування кредитом.

Відповідно до п. 3.4.3 Кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути кредит в повному обсязі в порядку та в строки, передбачені цим кредитним договором, в тому числі достроково, у разі настання обставин, за яких банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, в тому числі у випадку настання несприятливих обставин/подій.

Згідно п. 3.4.4. кредитного договору позичальник зобов`язаний безумовно сплатити неустойку (штраф, пеню), інші штрафні санкції, відшкодувати заподіяні банку збитки, завдані невиконанням/неналежним виконанням умов кредитного договору.

Згідно п. 4.1. кредитного договору за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та/або за несвоєчасну повну чи часткову сплату/несплату процентів, банк має право стягнути, а позичальник зобов`язаний сплатити неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення за кожен день прострочення та обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати Кредиту та/або процентів до моменту фактичного погашення заборгованості.

Згідно з п. 4.3 Кредитного договору за кожен випадок невиконання/неналежного виконання зобов`язань за цим кредитним договором, передбачених п.3.4 (зокрема, але не виключно, ненадання/несвоєчасне надання документів, передбачених цим кредитним договором (баланс, звіт про фінансові результати тощо), банк має право стягнути, а позичальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 5000,00 грн.

За умовами Кредитного договору (п. 3.1.4) кредитодавець наділений був правом у випадку порушення позивальником будь-якого з боргових зобов`язань, в будь-якій їх частині, наявності/виникнення випадку невиконання умов відмовитися від подальшого кредитування частково або в повному обсязі та/або вимагати повернення у повному обсязі наданих кредитних коштів (в тому числі і дострокового повернення), сплати процентів за весь строк користування та неустойки.

Дана умова є умовою про право кредитодавця одностороннього розірвання Кредитного договору, що узгоджується з приписами ст. 651 ЦК України.

Відповідна вимога про дострокове повернення кредиту позивачем надіслана 14.04.2015, що сторонами визнається. Отже, Кредитний договір є достроково припинений з цієї дати, що, відповідно до п. 3.1.4 Кредитного договору, є підставою для виникнення обов`язку дострокового повернення кредитних коштів. Такий обов`язок на нього покладений п. 3.4.10 Договору, і є прострочений з 15.04.2015.

Неналежне виконання зобов`язань за Кредитним договором було предметом розгляду у справі № 910/23086/15 за позовом AT «Златобанк» до ТОВ ТД «Агрохімхолдинг» про стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 02.07.2015.

Київський апеляційний господарський суд (постанова від 12.04.2016 у справі №910/23086/15, якою змінено рішення Господарського суду м. Києва від 19.11.2015 у справі №910/23086/15) ухвалив стягнути з ТОВ ТД «Агрохімхолдинг» на користь AT «Златобанк» заборгованість за основним боргом - 28701549,85 грн, заборгованість по процентам - 1565714,15 грн, пеню станом на 02.07.2015 - 233868,05 грн, штраф - 5000,00 грн.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

За ст. 625 Цивільного кодексу України боржник на вимогу кредитора у випадку прострочення грошового зобов`язання повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Станом на день розгляду справи в суді 28701549,85 грн кредиту відповідачем не повернуті.

Вирішуючи питання про правовірність вимог позивача про стягнення заборгованість за процентами, пені, інфляційних втрат внаслідок збільшення суми боргу за тілом кредиту та процентами та 3% річних на суму боргу за тілом кредиту та процентами, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12.

Як зазначено вище, позивач звернувся до відповідача з вимогою №1269 від 14.04.2015 про дострокове повернення кредиту, а тому Кредитний договір є припинений з цієї дати.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 34205956,55 грн заборгованості по процентам за період з 02.07.2015 по 16.06.2021є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Також не підлягають задоволенню вимоги про стягнення пені.

Зокрема, за приписами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Кредитним договором сторони не зміним строку нарахування пені. Отже, нарахування пені за несвоєчасне повернення тіла кредиту є припиненою з 15.10.2015 (шість місяців від дати прострочення - 15.04.2015). А тому визначений позивачем період нарахування 4361062,9 грн пені по простроченому кредиту як з 22.06.2016 по 21.12.2016 є неправомірний і вимоги про їх стягнення задоволенню не підлягають.

Припинення нарахування процентів з 14.04.2015 свідчить про їх відсутність у період з 02.07.2015 по 16.06.2021, що унеможливлює покладення відповідальності за їх несплату. А вимоги про стягнення 1396693,73 грн пені по простроченим процентам з 02.07.2015 по 16.06.2021 також задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності відповідно до статті 261 Цивільного кодексу України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі статтями 257, 258 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки вимоги про стягнення інфляційних втрат не були заявлені під час подачі позову, а заявлені тільки 17.06.2021, в межах трирічного строку позовної давності перебувають вимоги про стягнення інфляційних втрат з 17.06.2018 по 01.06.2021 на суму 6649355,58 грн (6305386,92 грн (28701549,85 грн заборгованості за основним боргом*1,220) + 343968,66 грн (1565714,15 грн заборгованість по процентам*1,220).

Суд відмовляє в частині стягнення 14821333,42 грн інфляційних втрат.

В межах трирічної позовної давності перебувають вимоги про стягнення 3% річних за період з 17.06.2018 по 16.06.2021 на суму 2724053,76 грн (2583139,49 грн (28701549,85 грн заборгованості за основним боргом*1096*3%) + 140914,27 грн (1565714,15 грн заборгованість по процентам*1096*3%).

Загалом за розрахунком суду до стягнення з відповідача підлягає 4309322,93 грн. 3% річних (1585269,17 грн 3% річних (за період з 12.08.2015 по 14.06.2017) + 2724053,76 грн (за період з 17.06.2018 по 16.06.2021).

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приймаючи рішення, суд зобов`язаний керуватись наданими сторонами доказами.

Позивач належним чином довів порушення його прав зі сторони відповідача.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача до останнього підлягають задоволенню в частині 4309322,93 грн 3% річних, 6649355,58 грн інфляційних втрат, а загалом 10958678,51 грн. Суд відмовляє в іншій частині позову.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов публічного акціонерного товариства «Златобанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Агрохімхолдинг».

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Агрохімхолдинг» (вул. Чапаєва, 12, літ. Б, м. Київ, 01030, код 31958717) на користь публічного акціонерного товариства «Златобанк» (вул. П.Сагайдачного, 17, м. Київ, 04070, код 35894,93 грн 3% річних, 6649355,58 грн інфляційних втрат, 41467,87 грн судового збору.

Відмовити в іншій частині позову.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Златобанк» (вул. П.Сагайдачного, 17, м. Київ, 04070, код 35894495) до державного бюджету України 198532,13 грн судового збору.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 28.12.2021.

Суддя С. А. Ковтун