ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2021 р. м. Київ Справа№ 920/526/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Євсікова О.О.

Корсака В.А.

за участю секретаря судового засідання Ващенка В.А.

за участю представників сторін зазначених у протоколі судового засідання від 21.12.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго»

на рішення Господарського суду Сумської області від 06.10.2021 (повний текст рішення складений 18.10.2021)

у справі №920/526/21 (суддя Джепа Ю.А.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго»

про стягнення 1 588 276,40 грн

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду Сумської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (далі - відповідач) про стягнення 460 716,71 грн пені, 456 791,13 грн 3% річних, 670 768,56 грн інфляційних втрат та 23 824,15 грн судового збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на порушення відповідачем умов Договору №4098/1920-ЕЕ-29 постачання природного газу від 24.09.2019 в частині оплати за поставлений природний газ на суму 38 031 686,50 грн, а тому позивачем нараховано відповідачу 460 716,71 грн пені на підставі п. 7.2 Договору, 670 768,56 грн інфляційних втрат та 456 791,13 грн 3 % річних згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК).

Рішенням Господарського суду Сумської області від 06.10.2021 у справі №920/526/21 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія» «Нафтогаз України» пеню в сумі 239 911,62 грн, 3% річних в сумі 456 791,13 грн, інфляційні втрати в сумі 670 768,56 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 22 054,36 грн. У задоволенні позовних вимог у частині стягнення пені в сумі 102 819,27 грн суд відмовив у зв`язку зі зменшенням розміру пені, а у частині стягнення пені в сумі 117 985,82 грн суд відмовив у зв`язку з безпідставністю її нарахування.

При ухвалені вказаного рішення судом першої інстанції встановлено допущення відповідачем порушення умов Договору №4098/1920-ЕЕ-29 постачання природного газу від 24.09.2019 в частині оплати за поставлений позивачем природний газ. Водночас суд першої інстанції, перевіривши правильність нарахування пені позивачем, дійшов висновку про безпідставність нарахування позивачем відповідачу пені в сумі 117 985,82 грн, оскільки при розрахунку пені за грудень 2019, січень 2020 та за лютий 2020 позивачем не було враховано приписи пункту 15 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 № 553-ІХ, за яким тимчасово, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), звільнено від нарахування постачальниками електричної енергії та природного газу пені та штрафних санкцій підприємства централізованого водопостачання та водовідведення незалежно від форми власності, а також виробників теплової енергії незалежно від форми власності на період дії карантину введеного постановами Кабінету Міністрів України від 11.05.2020 № 211, від 20.05.2020 № 392, від 22.07.2020 № 641, від 09.12.2020 № 1236 з 12.03.2020 по 28.02.2021.

Крім того, суд першої інстанції, з урахуванням обставин справи, керуючись ч.3 ст. 551 ЦК та ст. 233 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК), враховував інтереси обох сторін, співрозмірність неустойки, ступень виконання зобов`язання відповідачем, співвідношення розміру пені і понесених позивачем збитків у зв`язку з порушенням відповідачем свого зобов`язання, збитковість фінансового стану відповідача, а також те, що заборгованість за спожитий природний газ відповідачем сплачена у повному обсязі, задовольнив клопотання відповідача частково та зменшив розмір пені на 30 відсотків.

Також суд першої інстанції перевірив здійснений позивачем розрахунок річних та інфляційних та визнав його арифметично вірним та стягнув з відповідача на користь позивача 456 791,13 грн 3% річних та 670 768,56 грн інфляційних втрат.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 06.10.2021 у справі №920/526/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом першої інстанції при ухвалені оспорюваного рішення не було застосовано ч. 1 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 № 1730-VIII (в редакції Закону №1639-IX від 14.07.2021), яким урегульоване списання неустойки (пені, штрафу), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення щодо заборгованості погашеної станом на 01.06.2021, відповідачем у даній справі заборгованість на отриманий природний газ сплачена 22.01.2021.

Крім того, як зазначає апелянт, згідно з Ліцензійним реєстром Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі по тексту - НКРЕПК), розміщеного на сайті НКРЕКП відповідач є ліцензіатом з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, а також виробництва електричної енергії, отже, підпадає під дію положень Закону № 1730-VIII.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» у справі №920/526/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 витребувано з Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/526/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» на рішення Господарського суду Сумської області від 06.10.2021 у справі №920/526/21. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, пояснення, заяви, клопотання до 20.11.2021 та попереджено учасників справи, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. Розгляд апеляційної скарги призначено на 07.12.2021 об 11 год. 40 хв.

Також, не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції у даній справі, Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 06.10.2021 у справі №920/526/21 та скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 06.10.2021 у справі №920/526/21 в частині відмови у задоволенні позовних вимог у розмірі 220 805,09 грн та ухвалити нове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги на суму 220 805,09 грн.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні пені на суму 117 985,82 грн у зв`язку з безпідставністю її нарахування не відповідає вимогам ст.236 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК), оскільки позивач при розрахунку пені врахував приписи пункту 15 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 № 553-ІХ, нарахування штрафних санкцій позивачем здійснено лише до дати набрання законної сили Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 № 553-ІХ, який набрав чинності 18.04.2020, а відповідно до ст. 58 Конституції України закони не мають зворотної дії, а тому нарахування позивачем пені з 18.04.2020 є правомірним.

Також, за твердження позивача, суд першої інстанції при зменшенні розміру пені на 30 відсотків на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК та ст. 233 ГК не врахував, що відповідач за отриманий природний газ мав розрахуватися у жовтні 2020, а фактично розрахувався у січні 2021, що свідчить про грубе порушення відповідачем договірних зобов`язань.

Крім того, враховуючи ч. 2 ст. 218 ГК, ч. 1 ст. 229 ГК боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин, виконання умов Договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема споживачів, держави. Збитковість підприємства не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки.

Судом першої інстанції не було враховано також те, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими у порівнянні з зобов`язаннями по Договору та майновий стан кредитора.

Так, відповідно до консолідованої фінансової звітності за 2019 рік, довгострокові зобов`язання НАК «Нафтогаз України» складають 79 285 млн. грн (в порівнянні за 2018 рік - 69 007 млн. грн); короткострокові зобов`язання складають 108 721 млн. грн (в порівнянні за 2018 рік - 120 847 млн. грн), з яких 10 471 млн. грн заборгованість з податку на прибуток (в порівнянні за 2018 рік - 6 306 млн. грн). Відповідно до скороченого консолідованого проміжного звіту про сукупні доходи за дев`ять місяців, що закінчилися 30.09.2020, чистий збиток НАК «Нафтогаз України» становить 17 034 млн. грн, сукупний збиток НАК «Нафтогаз України» становить 17 293 млн. грн (станом на 30.06.2020 - чистий збиток становив 11 514 млн. грн, сукупний збиток становив - 12 610 млн. грн).

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у справі №920/526/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Сумської області від 06.10.2021 у справі № 920/526/21 залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 задоволено клопотання Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення Господарського суду Сумської області від 06.10.2021 у справі №920/526/21 та поновлено зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Сумської області від 06.10.2021 у справі №920/526/21. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання, пояснення до 20.12.2021 та попереджено учасників справи, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. Розгляд апеляційної скарги призначено на 21.12.2021 о 12 год. 30 хв. Зупинено дію рішення Господарського суду Сумської області від 06.10.2021 у справі №920/526/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» про забезпечення участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду. Доручено Господарському суду Сумської області забезпечити проведення судового засідання у справі №920/526/21 в режимі відеоконференції в приміщенні вказаного суду 07.12.2021 об 11 год. 40 хв.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2021 об`єднано в одне апеляційне провадження апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» та Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Сумської області від 06.10.2021 у справі № 920/526/21 для спільного розгляду. Відкладено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» у справі №920/526/21 на 21.12.2021 о 12 год. 30 хв. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» про забезпечення участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду задоволено. Доручено Господарському суду Сумської області забезпечити проведення судового засідання у справі №920/526/21 в режимі відеоконференції в приміщенні вказаного суду.

20.12.2021 від відповідача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача, за яким відповідач просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу позивача на рішення Господарського суду Сумської області від 06.10.2021 у справі №920/526/21 залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Сумської області від 06.10.2021 у справі №920/526/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, зокрема ч. 1 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 № 1730-VIII (в редакції Закону №1639-IX від 14.07.2021) та норм процесуального права, зокрема ст.ст. 77, 78, 236, 238 ГПК при неповному з`ясуванні обставин у справі.

Водночас відповідач зазначає, що суд першої інстанції правомірно, на підставі поданих доказів встановив обставини справи щодо зменшення пені на 30 відсотків на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК та ч. 1 ст. 233 ГК та відмовив позивачу у нарахуванні пені з причин безпідставності її нарахування на період карантину, а не зменшив пеню, як зазначив позивач про подвійне зменшення пені, відповідно до приписів пункту 15 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 № 553-ІХ.

Позивач у встановлений апеляційним господарським судом строк, відзив на апеляційну скаргу відповідача не надав, що не є перешкодою для апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 263 ГПК учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача у судовому засіданні 21.12.2021 підтримав вимоги та доводи своєї апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, рішення Господарського суду Сумської області від 06.10.2021 у справі №920/526/21 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимоги та ухвалити нове рішення про повне задоволення позову, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» залишити без задоволення.

Представник відповідача у судовому засіданні 21.12.2021 підтримав вимоги та доводи своєї апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, рішення Господарського суду Сумської області від 06.10.2021 у справі №920/526/21 скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позову, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, відзиву відповідача на апеляційну скаргу позивача, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

24.09.2019 між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (Споживач) укладено Договір № 4098/1920-ЕЕ-29 постачання природнього газу (далі по тексту - Договір), за умовами якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору. (а.с. 19-27).

Згідно з п. 1.2 Договору природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва електричної енергії.

Постачальник передає Споживачу у жовтні 2019 - квітні 2020 замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 5 469,68 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях (далі - розрахункові періоди): жовтень 2019 - 1303,78, листопад 2019 - 650,44, грудень 2019 - 744,56, січень 2020 - 463,70, лютий 2020 - 467,21, березень 2020 - 415,57, квітень 2020 - 1 424,42 (п. 2.1 Договору).

Згідно з п. 4.2 Договору ціна за 1 000 куб.м природного газу визначається Сторонами щомісяця шляхом підписання Додаткової угоди на підставі Прейскуранту.

Пунктом 5.1 Договору погоджено, що оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

У разі прострочення Споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню у розмірі 17,8 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 7.2 Договору).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення підпису Постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30 квітня 2020 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання (п. 11.1 Договору).

Додатковим угода № від 22.10.2019, №3 від 12.11.2019, №5 від 09.12.2019, №6 від 21.12.2019, №9 від 28.01.2020, №10 від 24.02.2020, №11 від 23.03.2020, №14 від 30.04.2020, №15 від 22.05.2020, №17 від 22.06.2020 сторони погодили ціну на природний газ. (а.с. 28, 30, 32, 33, 36, 37, 38, 41-42, 43, 45).

По актах приймання-передачі природного газу від 31.10.2019, від 31.12.2019, від 31.01.2020, від 29.02.2020, від 31.03.2020, від 30.04.2020, від 31.05.2020, від 30.06.2020, від 30.09.2020 позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 38 031 686,50 грн. (а.с. 47-55).

Судом встановлено, що остаточний розрахунок по Договору за зобов`язаннями з оплати відповідач здійснив наступним чином: за жовтень 2019 - 18.02.2020; за грудень 2019 - 26.11.2020; за січень 2020 - 18.01.2021; за лютий 2020 - 18.01.2021; за березень 2020 - 22.01.2021; за квітень 2020 - 22.01.2021; за травень 2020 - 22.01.2021; за червень 2020 - 22.01.2021; за вересень 2020 - 22.01.2021.

Таким чином, заборгованість за Договором повністю погашена відповідачем 22.01.2021, зазначене сторонами не заперечується та не спростовується.

Позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі 460 716,71 грн, три відсотка річних у розмірі 456 791,13 грн та інфляційні втрати у розмірі 670 768,56 грн.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК) штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За статтею ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Водночас, 29.08.2021 набрав чинності Закон України від 14.07.2021 №1639-IX «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» (далі по тексту - Закон №1639-ІХ), яким, між іншим, внесено зміни до Закону України від 03.11.2016 №1730-VIII «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі по тексту - Закон №1730-VIII).

Закон №1730-VIII визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 2 Закону №1730-VIII, в редакції Закону №1639-IX, дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію.

Згідно з Ліцензійним реєстром НКРЕПК, розміщеним на його сайті відповідач є ліцензіатом з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, а також виробництва електричної енергії, в тому підпадає під дію положень Закону № 1730-VIII.

За приписами ст. 1 Закону №1730-VIII, в редакції Закону №1639-IX, заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість), (до такої кредиторської заборгованості, зокрема, включається заборгованість, щодо якої ухвалено судове рішення про стягнення або затверджено мирову угоду):

кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед постачальником природного газу, операторами газорозподільних систем, оператором газотранспортної системи та особою, що виконувала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (у тому числі у разі заміни сторони у зобов`язанні та/або у разі правонаступництва), а також послуги з його розподілу і транспортування;

процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості;

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону №1730-VIII, в редакції Закону №1639-IX, для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до статті 4 цього Закону не потребує обов`язкового включення до реєстру.

Отже, для участі у процедурі врегулювання заборгованості не є обов`язковим включення відповідача до реєстру.

Статтею 7 Закону №1730-VIII, в редакції Закону №1639-IX, визначено, що нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 1 червня 2021 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 1 червня 2021 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону.

Як встановлено судом апеляційної інстанції заборгованість за Договором повністю погашена відповідачем 22.01.2021, тобто погашення здійснено до 01.06.2021, а тому пеня, 3% річних та інфляційні втрати підлягають списанню з дня набрання чинності Законом №1639-IX, тобто з 29.08.2021.

За таких обставин, відсутні підстави для стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вказані нарахування підлягають списанню в порядку ст. 7 Закону №1730-VIII, в редакції Закону №1639-IX.

Враховуючи принцип судочинства jura novit curia - «суд знає закони», неправильна юридична кваліфікація позивачем спірних правовідносин не звільняє суди від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм, відтак при розгляді даної справи суд мав самостійно визначити Закон, який підлягав застосуванню до спірних правовідносин та надати правильну кваліфікацію цим відносинам і зобов`язанням сторін. Подібні за змістом правові висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц та від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, постанові Верховного Суду від 06.11.2019 у справі №905/2419/18.

Таким чином, судом першої інстанції не було застосовано до спірних правовідносин положення Закону №1730-VIII, в редакції Закону №1639-IX, які підлягають застосуванню, в результаті чого суд дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову.

Щодо доводів позивача, наведених в його апеляційній скарзі, стосовно правильності нарахування пені та відсутності підстав для зменшення судом пені на 30 відсотків відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК та ст. 233 ГК, то враховуючи обставини справи та приписи норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, відсутні підстави для стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вказані нарахування підлягають списанню в порядку ст. 7 Закону №1730-VIII, в редакції Закону №1639-IX, а тому доводи апелянта про необхідність задоволення позову у повному обсязі з підстав, наведених в його апеляційній скарзі не заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 4 ст. 11 ГПК суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянтів, із посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 277 ГПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За таких обставин, рішенням Господарського суду Сумської області від 06.10.2021 у справі №920/526/21 підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволенню не підлягає, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Сумської області від 06.10.2021 у справі №920/526/21 підлягає скасуванню, з ухвалення нового, яким у задоволенні позову відмовити.

Згідно ст. 129 ГПК судові витрати за розгляд апеляційних скарг покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Сумської області від 06.10.2021у справі №920/526/21 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» на рішення Господарського суду Сумської області від 06.10.2021у справі №920/526/21 задовольнити.

3. Рішення Господарського суду Сумської області від 06.10.2021у справі №920/526/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

4. Стягнути з Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 20077720) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (40022, м. Суми, вул. Друга Залізнична, буд. 10, ідентифікаційний код у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 33698892) 33 081,54 грн (тридцять три тисячі вісімдесят одну гривню 54 копійки) судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказу доручити Господарському суду Сумської області.

6. Матеріали справи № 920/526/21 повернути до Господарського суду Сумської області.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.12.2021.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді О.О. Євсіков

В.А. Корсак