РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.12.2021Справа № 910/10721/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Видиш А.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Національного банку України

до Державної іпотечної установи

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Кабінет Міністрів України

про стягнення 82 492 407,87 грн.,

За участю представників учасників справи:

від позивача: Гузієнко Я.М. (згідно з витягом з ЄДРПОУ);

від відповідача: Вичівська О.Ю. за довіреністю від 23.03.2021 року № 1248/15/1;

Тодосієнко В.М. за довіреністю від 23.03.2021 року № 1246/15/1;

від третьої особи: Полець Д.М. (згідно з витягом з ЄДРПОУ).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Національний банк України (далі - позивач) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Державної іпотечної установи (далі - відповідач) про стягнення 81 625 139,83 грн.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем зобов`язань зі сплати відсоткового доходу та погашення облігацій (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали позивачу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.07.2021 року вказану позовну залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

05.08.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла заява Національного банку України від 05.08.2021 року № 18-0012/71724 про усунення недоліків.

Враховуючи наведені обставини, ухвалою господарського суду міста Києва від 10.08.2021 року відкрито провадження у справі № 910/10721/21, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.09.2021 року. Крім того, цією ухвалою до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, залучено Кабінет Міністрів України.

02.09.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив від 31.08.2021 року № 3495/15 на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення вимог позивача з огляду на те, що спір між сторонами - двома державними органами не може бути вирішений у судах жодної юрисдикції, оскільки є спором держави із самою собою. Крім того, підстави пред`явленого Національним банком України в цій справі позову до Державної іпотечної установи, яка відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" приєднується до Приватного акціонерного товариства "Українська фінансова житлова компанія", на думку відповідача, суперечать положенням Закону України "Про Національний банк України" та функціям позивача.

14.09.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла відповідь Національного банку України від 10.09.2021 року № 18-0012/84457 на відзив на позовну заяву, в якій позивач вказав, що відповідач є державною організацією, а не державним органом, що спростовує посилання останнього на неможливість вирішення даного спору в судовому порядку. Крім того, позивач звернув увагу на те, що набуття ним у власність облігацій відбулося не через придбання їх у емітента (відповідача), а шляхом звернення стягнення на такі цінні папери у спосіб, передбачений чинним законодавством України. Водночас кредитний договір, на забезпечення виконання якого в заставу позивачу були передані означені облігації, укладений з Акціонерним товариством "Дельта Банк", яке не віднесено до державних установ та не є юридичною особою, майно якої належить державі. Також Національний банк України зазначив, що у випадку ліквідації Державної іпотечної установи шляхом її приєднання, до юридичної особи - правонаступника перейдуть всі без виключення зобов`язання відповідача, у тому числі й ті, що є предметом спору в цій справі. Позивач також наголосив на тому, що нараховані ним суми 3 % річних та інфляційних втрат не є неустойкою, а відносяться до способів захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

До початку призначеного підготовчого засідання 15.09.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли пояснення третьої особи, в яких остання навела обґрунтування на спростування пред`явлених Національним банком України позовних вимог у цій справі. Так, Кабінет Міністрів України заперечив проти задоволення вимог позивача з огляду, зокрема, на те, що Державна іпотечна установа була створена вищим органом виконавчої влади держави з метою виконання завдань, передбачених Статутом, зокрема, щодо реалізації проведення фінансової політики. Крім того, будь-які вимоги за цінними паперами, емітованими державною установою, у тому числі й вимоги за несвоєчасне виконання емітентом зобов`язань за цінними паперами, на думку відповідача, не підлягають задоволенню, оскільки Законом України "Про Національний банк України" заборонено придбання позивачем цінних паперів, емітованих державною установою. Також відповідач звернув увагу на відсутність порушеного права Національного банку України та невідповідність заявленого ним позову способам судового захисту.

У підготовчому засіданні 15.09.2021 року судом постановлено протокольну ухвалу, якою відповідачу встановлено строк на подання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву до 29.09.2021 року, підготовче засідання відкладено на 19.10.2021 року.

29.09.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли заперечення відповідача від 27.09.2021 року № 3865/15 на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких останній заперечив проти задоволення вимог позивача з огляду на те, що в результаті задоволення пред`явленого Національним банком України позову власник майна залишиться незмінним. Крім того, відповідач є споживачем банківських послуг, права якого підлягають захисту Національним банком України, тоді як позивач покладає на відповідача (споживача фінансових послуг, що надаються банками) відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань із повернення позики при умові, що вказана сума позики знаходиться у володінні, користуванні і розпорядженні банківської установи, яка не виконала своїх зобов`язань перед відповідачем. У той же час відповідач, в силу незалежних від нього обставин, не має можливості повернути позику до моменту її фактичного отримання.

29.09.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли клопотання відповідача від 27.09.2021 року № 3863/15 та від 27.09.2021 року № 3864/15, в яких Державна іпотечна установа просила суд залучити до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Міністерство фінансів України та Головне управління ДПС у м. Києві. В обґрунтування означених клопотань відповідач посилався на те, що він належить до сфери управління Міністерства фінансів України, а позовні вимоги Національного банку України обґрунтовані строками виконання Міністерством фінансів України гарантованих зобов`язань. Разом із тим, 09.09.2020 року на адресу відповідача надійшла вимога ГУ ДКС України про відшкодуванням витрат держбюджету на загальну суму 1 722 611 867,66 грн. (у тому числі 946 400 000,00 грн., які були погашені позивачу), а 01.09.2021 року Головним управлінням ДПС у м. Києві було прийнято рішення № 5/26-15-13-04-13 про опис майна у податкову заставу Відтак, задоволення вимог Національного банку України в цій справі, на думку відповідача, призведе до неможливості задоволення вимог Головного управління ДПС у м. Києві внаслідок обмеженої кількості грошових ресурсів, що перебувають в оперативному управлінні відповідача.

18.10.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла заява позивача від 18.10.2021 року № 18-0012/96546, згідно з якою останній збільшив розмір позовних вимог та просив суд стягнути з Державної іпотечної установи грошові кошти у загальному розмірі 82 492 407,87 грн., з яких: 1 139 215,62 грн. - 3 % річних, нараховані за прострочення сплати відповідачем відсоткового доходу по 12 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 1 219 606,43 грн. - інфляційні втрати, нараховані за прострочення сплати відповідачем відсоткового доходу по 12 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 36 702 149,12 грн. - заборгованість по сплаті відповідачем відсоткового доходу за 14 відсотковий період за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 1 007 194,99 грн. - 3 % річних, нараховані за прострочення сплати відповідачем відсоткового доходу по 14 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 3 116 470,69 грн. - інфляційні втрати, нараховані за прострочення сплати відповідачем відсоткового доходу по 14 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 8 702 926,93 грн. - 3 % річних, нараховані за прострочення погашення відповідачем облігацій (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 30 604 844,09 грн. - інфляційні втрати, нараховані за прострочення погашення відповідачем облігацій (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України.

У підготовчому засіданні 19.10.2021 року з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів сторін у даній справі, забезпечення сторонам можливості надати всі необхідні докази, заяви та клопотання на їх розсуд, судом, з урахуванням положень статей 177, 182 Господарського процесуального кодексу України, постановлено протокольну ухвалу про продовження строку проведення підготовчого провадження у справі № 910/10721/21 на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 26.10.2021 року.

23.10.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли заперечення позивача від 23.10.2021 року № 18-0012/99359, в яких останній просив суд відмовити в задоволенні клопотань відповідача та третьої особи про закриття провадження у справі та відмовити в задоволенні клопотань відповідача про залучення Міністерства фінансів України та Головного управління ДПС у м. Києві до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

До початку призначеного підготовчого засідання 26.10.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача від 26.10.2021 року № 4372/15, в якому останній просив суд призначити колегіальний розгляду справи № 910/10721/21, посилаючись на складність цієї справи, специфічний склад її учасників, розмір позовних вимог, значну кількість письмових пояснень та заперечень, а також потенційний вплив рішення у даній справі на права та інтереси ряду державних органів.

До початку цього підготовчого засідання через відділ діловодства господарського суду міста Києва також надійшло клопотання відповідача від 26.10.2021 року № 4370/15, в якому останній просив суд зупинити провадження у справі до прийняття остаточного судового рішення у пов`язаній справі № 910/11885/20 за позовом Державної іпотечної установи до Акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання припиненими з 25.01.2016 року зобов`язань Державної іпотечної установи перед Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" за облігаціями серії "А3", "В3", "С3" щодо виплати відсоткового доходу та погашення.

Крім того, до початку означеного підготовчого засідання через відділ діловодства господарського суду міста Києва також надійшло клопотання Кабінету Міністрів України, в якому останній просив суд закрити провадження у справі № 910/10721/21 на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, посилаючись на відсутність предмета спору внаслідок поєднання боржника і кредитора в одній особі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.10.2021 року в задоволенні клопотання Державної іпотечної установи від 26.10.2021 року № 4372/15 про колегіальний розгляд справи № 910/10721/21 відмовлено.

У підготовчому засіданні 26.10.2021 року судом постановлено протокольну ухвалу про відмову в задоволенні клопотання Державної іпотечної установи про залучення Міністерства фінансів України та Головного управління ДПС у м. Києві до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, враховуючи необґрунтованість клопотань відповідача від 27.09.2021 року № 3863/15 та від 27.09.2021 року № 3864/15, а також недоведеність останнім того, що рішення у цій справі може вплинути на права чи обов`язки наведених осіб.

Крім того, судом відмовлено у задоволенні клопотання третьої особи про закриття провадження у справі, у зв`язку з поєднанням кредитора і боржника в одній особі, оскільки у матеріалах справи відсутні докази того, що на час вирішення такого клопотання між сторонами не залишилося неврегульованих питань, а також зважаючи на те, що поєднання кредитора і боржника в одній особі може бути підставою лише для припинення матеріально-правового зобов`язання. Також судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі, у зв`язку з тим, що зазначений спір не підлягає вирішенню в порядку господарського (чи іншого) судочинства внаслідок виникнення такого спору між двома державними органами, оскільки Державна іпотечна установа не віднесена до органів державної влади, а є державною організацією (установою, закладом), яка не наділена державно-владними повноваженнями.

У підготовчому засіданні 26.10.2021 року судом без виходу до нарадчої кімнати також постановлено протокольну ухвалу про відмову в задоволенні заяви відповідача від 26.10.2021 року № 4370/15 про зупинення провадження у справі.

Відмовляючи у задоволенні цієї заяви, судом враховано, що в її обґрунтування відповідач посилався на те, що рішенням господарського суду міста Києва від 02.12.2020 року в справі № 910/11885/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2021 року, в задоволенні вимог Державної іпотечної установи до Акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання припиненими з 25.01.2016 року зобов`язань за облігаціями серії "А3", "В3", "С3" щодо виплати відсоткового доходу та погашення, відмовлено. Також заявник вказував, що касаційне оскарження вищенаведених судових рішень розпочнеться після отримання Державною іпотечною установою повного тексту постанови означеного апеляційного господарського суду від 18.10.2021 року в справі № 910/11885/20. Разом із тим, умовами пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України встановлено обов`язок суду зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку, зокрема, господарського судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі. Зважаючи на те, що постанова Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2020 року в справі № 910/11885/20, з урахуванням положень статті 284 Господарського процесуального кодексу України, на час вирішення заяви відповідача від 26.10.2021 року № 4370/15 набрала законної сили, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зупинення провадження у справі № 910/10721/21.

Разом із тим, у підготовчому засіданні 26.10.2021 року судом прийнято до розгляду заяву Національного банку України від 18.10.2021 року № 18-0012/96546 про збільшення розміру позовних вимог, у зв`язку з чим позовні вимоги розглядаються в редакції означеної заяви, відповідно має місце нова ціна позову - 82 492 407,87 грн., виходячи з якої вирішується спір.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.10.2021 року закрито підготовче провадження у справі № 910/10721/21 та призначено її до судового розгляду по суті на 01.12.2021 року.

30.11.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача від 29.11.2021 року № 4747/15/1, в якому останній просив суд закрити провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, посилаючись на відсутність предмета спору внаслідок отримання відповідачем 23.11.2021 року заяви Національного банку України з кредиторськими вимогами до боржника - Державної іпотечної установи, щодо включення грошової вимоги сплатити кошти у загальному розмірі 82 540 673,71 грн., у тому числі й 82 492 407,87 грн., стягнення яких є предметом спору в справі № 910/10721/21, до передавального акту від Державної іпотечної установи до Приватного акціонерного товариства "Українська фінансова житлова компанія".

Разом із тим, судове засідання у вказаній справі, призначене на 01.12.2021 року, не відбулося, у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності суддею Ломакою В.С.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.12.2021 року судове засідання у справі № 910/10721/21 призначено на 21.12.2021 року.

16.12.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли заперечення позивача від 16.12.2021 року № 18-0012/119929 на клопотання відповідача від 29.11.2021 року № 4747/15/1 про закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 21.12.2021 року судом постановлено протокольну ухвалу про відмову в задоволенні клопотання Державної іпотечної установи від 29.11.2021 року № 4747/15/1 про закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю предмета спору, з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів фактичного припинення існування предмета спору в справі та доказів того, що на час вирішення такого клопотання між сторонами, зважаючи на пояснення представника позивача у судовому засіданні 21.12.2021 року та заперечення позивача від 16.12.2021 року № 18-0012/119929, не залишилося неврегульованих питань.

У судовому засіданні 21.12.2021 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 18.10.2021 року № 18-0012/96546, та наполягав на їх задоволенні.

Представники відповідача проти задоволення вимог Національного банку України заперечили з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву від 31.08.2021 року № 3495/15 та запереченнях від 27.09.2021 року № 3865/15.

Представник третьої особи вказав про відсутність, на його думку, правових підстав для задоволення пред`явленого Національним банком України позову в даній справі.

У судовому засіданні 21.12.2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов Національного банку України, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.09.2014 між позивачем (кредитор) та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (позичальник) укладено кредитний договір № 42 (далі - Кредитний договір), за умовами якого кредитор надав позичальнику кредит на суму 960 000 000,00 грн. на строк з 12.09.2014 року по 09.09.2016 року включно з терміном освоєння кредиту протягом трьох місяців з дати прийняття постанови. Процентна ставка за користування кредитом встановлена у розмірі 18,75 %.

12.09.2014 року в забезпечення виконання позичальником зобов`язань (основного зобов`язання, сплати процентів за користування кредитом, виконання інших зобов`язань) за Кредитним договором, між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" укладено договір застави облігацій Державної іпотечної установи № 42/ДІУ (далі - Договір застави).

Згідно з пунктом 1.2 Договору застави Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" передало в заставу позивачу облігації Державної іпотечної установи, розміщення яких здійснюється під гарантію Кабінету Міністрів України, загальною вартістю 1 270 000 000,00 грн., які мають наступні характеристики: облігації Державної іпотечної установи, серії В3, міжнародний ідентифікаційний номер цінних паперів UA, у кількості 10 000 штук, номінальна вартість за 1 штуку - 100 000,00 грн., балансова вартість за 1 штуку - 101 926,03 грн., з датою погашення - 18.11.2020 року, та облігації Державної іпотечної установи, серії С3, міжнародний ідентифікаційний номер цінних паперів UA, у кількості 2 700 штук, номінальна вартість за 1 штуку - 100 000,00 грн., балансова вартість за 1 штуку - 101 926,03 грн., з датою погашення - 15.12.2020 року.

Означеним пунктом Договору застави також передбачено, що за рахунок застави вимоги заставодержателя задовольняються повністю, уключаючи суму боргу за кредитом та нараховані проценти, штраф, пеню та інші витрати заставодержателя, пов`язані з виконанням грошового зобов`язання заставодавця в повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що у квітні 2017 року Національний банк України звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про звернення стягнення на предмет застави (цінні папери) за Договором застави, а саме: облігацій Державної іпотечної установи, серії С3, міжнародний ідентифікаційний номер цінних паперів UA, у кількості 2 700 штук, з датою погашення - 15.12.2020 року та облігацій Державної іпотечної установи, серії В3, міжнародний ідентифікаційний номер цінних паперів UA, у кількості 6 155 штук, з датою погашення - 18.11.2020 року шляхом передачі у власність позивача предмета застави, а також до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" про зобов`язання направити Національному депозитарію України розпорядження про розблокування та переказ із рахунку в цінних паперах № НОМЕР_1 , який належить Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк", на рахунок позивача № НОМЕР_2 , відкритий у Національному депозитарії України цінних паперів, вищенаведених облігацій Державної іпотечної установи вартістю 281 765 059,95 грн. без ПДВ та 642 342 693,60 грн. без ПДВ відповідно.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.06.2018 року в справі № 910/6514/17 вимоги Національного банку України залишено без задоволення.

У той же час ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 року в справі № 910/6514/17, залишеною без змін постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.01.2020 року, затверджено мирову угоду між сторонами вказаної справи, відповідно до умов якої між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Національним банком України досягнуто згоди щодо звернення стягнення на облігації з міжнародним ідентифікаційним номером UA, передані в заставу за Договором застави, у кількості, необхідній для погашення заборгованості за кредитом по Кредитному договору в повному обсязі, а саме: звернення стягнення на 9464 штуки облігацій позивача (серія В3) з міжнародним ідентифікаційним номером UA (дата погашення 18.11.2020 року). Разом із тим, залишок облігацій Державної іпотечної установи з міжнародним ідентифікаційним номером UA, загальною кількістю 536 штук (дата погашення - 18.11.2020 року) та з міжнародним ідентифікаційним номером UA, загальною кількістю 2700 штук (дата погашення - 15.12.2020 року) підлягатимуть розблокуванню Національним банком на рахунку АТ "Дельта Банк". Крім того, означеною ухвалою Північного апеляційного господарського суду рішення господарського суду міста Києва від 12.06.2018 року в справі № 910/6514/17 визнано нечинним, а провадження у справі № 910/6514/17 - закрито.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що на виконання вищевказаної мирової угоди 21.11.2019 року наведені облігації серії В3 з міжнародним ідентифікаційним номером UA (дата погашення 18.11.2020 року) вибули із власності АТ "Дельта Банк" та були перераховані з рахунків, відкритих для АТ "Дельта Банк", на рахунки Національного банку України як нового власника цих облігацій, а заборгованість АТ "Дельта Банк" перед Національним банком України за Кредитним договором - погашена у повному обсязі за рахунок предмету застави (облігацій) за Договором застави.

Судом встановлено, що умови обігу облігацій визначені у проспекті емісії облігацій "Z2", "A3", "B3", "C3", "D3" Державної іпотечної установи 5 000 000 000 гривень, 2013 рік (далі - Проспект).

Відповідно до пункту 4.5 Проспекту власники облігацій мають права, передбачені чинним законодавством, зокрема:

- купувати та продавати облігації серед визначеного у пункті 4.6.3 Проспекту кола осіб з дня, що настає за днем реєстрації Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку звіту про результати розміщення облігацій та видачі свідоцтва про реєстрацію випуску облігацій;

- отримати номінальну вартість облігацій при настанні строку їх погашення;

- отримувати відсотковий дохід у вигляді нарахованих відсотків на номінальну вартість облігацій, що йому належать, після закінчення кожного відсоткового періоду;

- права на здійснення інших операцій, що не суперечать чинному законодавству та умовам випуску.

Номінальна вартість облігацій (серій "Z2", "A3", "B3", "C3", "D3"): 100 000,00 грн. (пункт 4.2.3 Проспекту).

За умовами пункту 4.9 Проспекту погашення облігацій здійснюється протягом одного банківського дня: серія "В3" - 18.11.2020 року.

Погашення облігацій здійснюється за рахунок коштів Емітента в національній валюті України - гривні - депозитарною установою, з якою власник облігацій уклав договір про обслуговування рахунку у цінних паперах.

Погашення облігацій у сумі їх номінальної вартості здійснюється на підставі даних реєстру власників облігацій, який складається Центральним депозитарієм ПАТ "НДУ" на день, що передує даті погашення та видається на дату погашення.

Погашення облігацій здійснюється шляхом зарахування коштів, переказаних Установою на грошовий рахунок, відкритий Центральним депозитарієм ПАТ "НДУ" в Розрахунковому центрі, з подальшим переказом коштів з цього рахунку на рахунки депозитарних установ, з якими власники облігацій уклали договір про обслуговування рахунку у цінних паперах, з метою їх подальшого перерахування власникам облігацій.

В разі, якщо в реєстрі власників відсутні дані щодо грошового рахунку власника облігацій або реквізити є помилковими, кошти, що підлягають перерахуванню, депонуються на поточному рахунку емітента № НОМЕР_3 в ПАТ "Укргазбанк", МФО 320478, , до моменту особистого звернення власника облігацій. Подальші розрахунки здійснюються депозитарною установою після звернення власника облігацій до Емітента та подання депозитарній установі реквізитів рахунку, на який повинно бути здійснено перерахування коштів. Відсотки на кошти, що не отримані власником облігацій, починаючи з дати початку погашення облігацій, не нараховуються.

Погашення облігацій здійснюється власникам облігацій серій "Z2", "A3", "B3", "C3", "D3" з урахуванням діючого законодавства України. Якщо дата погашення припадає на вихідний, святковий або неробочий день за законодавством України, погашення здійснюється у перший робочий день після такого вихідного, святкового або неробочого дня.

Для пред`явлення облігацій до погашення власники таких облігацій переводять належні їм облігації з особистих рахунків у цінних паперах на рахунок Емітента в Центральному депозитарії ПАТ "НДУ" з 9 години до 11 години дня погашення облігацій.

Положеннями пункту 4.8 Проспекту, зокрема передбачено, що виплата відсоткового доходу здійснюється за рахунок коштів Емітента в національній валюті депозитарною установою, з якою власник облігацій уклав договір про обслуговування рахунку у цінних паперах. Виплата відсоткового доходу за облігаціями здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок власника облігацій. Виплата відсоткового доходу за облігаціями здійснюється з періодичністю один раз на півроку.

Для облігацій серії "B3", зокрема з 12-й по 14-й відсотковий періоди, Емітент встановлює такі дати виплати відсоткового доходу:

12-й відсотковий період: дата початку відсоткового періоду - 24.06.2019 року; дата закінчення відсоткового періоду - 22.12.2019 року; кількість днів у відсотковому періоді - 182; дата початку виплати відсоткового доходу - 23.12.2019 року; дата закінчення виплати відсоткового доходу - 24.12.2019 року; розмір виплати відсоткового доходу на одну облігацію - 4 736,99 грн.

13-й відсотковий період: дата початку відсоткового періоду - 23.12.2019 року; дата закінчення відсоткового періоду - 21.06.2020 року; кількість днів у відсотковому періоді - 182; дата початку виплати відсоткового доходу - 22.06.2020 року; дата закінчення виплати відсоткового доходу - 23.06.2020 року; розмір виплати відсоткового доходу на одну облігацію - 4 736,99 грн.

14-й відсотковий період: дата початку відсоткового періоду - 22.06.2020 року; дата закінчення відсоткового періоду - 17.11.2020 року; кількість днів у відсотковому періоді - 149; дата початку виплати відсоткового доходу - 18.11.2020 року; дата закінчення виплати відсоткового доходу - 18.11.2020 року; розмір виплати відсоткового доходу на одну облігацію - 3 878,08 грн.

Відсоткова ставка для облігацій серії "B3" ДІУ під державну гарантію встановлюється на рівні 9,5 %.

Виплата відсоткового доходу здійснюється на підставі реєстру власників, який складає Центральний депозитарій ПАТ "НДУ" на момент завершення операційного дня, що передує даті початку відповідної виплати (даті останньої виплати).

Виплата відсоткового доходу здійснюється в національній валюті України - гривні. Сума відсотків визначається на одну облігацію з точністю до 1 копійки за правилами математичного округлення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог), Національний банк України посилався на те, що відповідач у строки, встановлені Проспектом, а саме 23.06.2020 року, виконав свої зобов`язання перед позивачем (як новим власником облігацій серії "B3") лише по виплаті відсоткового доходу за 13 відсотковий період у сумі 44 830 873,36 грн. Проте, відповідач порушив інші грошові зобов`язання за облігаціями, що передбачені Проспектом та чинним законодавством України, заборгувавши таким чином Національному банку України грошові кошти у загальному розмірі 82 492 407,87 грн.

Враховуючи наведені обставини, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Національного банку України підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відносини, що виникають під час емісії, обігу, викупу цінних паперів та виконання зобов`язань за ними, укладання і виконання деривативних контрактів, заміни сторони деривативних контрактів та вчинення правочинів щодо фінансових інструментів на ринках капіталу, а також відносини, що виникають під час провадження професійної діяльності на ринках капіталу та організованих товарних ринках, регулюються Законом України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" (попередня назва - Закон України "Про цінні папери та фондовий ринок") (далі - Закон).

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону (у чинній редакції) цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов`язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам. Аналогічні за змістом положення містила частина 1 статті 3 Закону в попередній редакції.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону (тут і далі в редакції, чинній на момент набуття позивачем прав на емітовані відповідачем облігації) облігація - цінний папір, що посвідчує внесення його першим власником коштів, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, підтверджує зобов`язання емітента повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений проспектом або рішенням про емісію цінних паперів (для державних облігацій України - умовами їх розміщення) строк та виплатити доход за облігацією, якщо інше не передбачено проспектом або рішенням про емісію цінних паперів (для державних облігацій України - умовами їх розміщення).

Відсоткові облігації - облігації, за якими передбачається виплата відсоткових доходів або за якими відсоткова ставка дорівнює нулю (частина 3 статті 7 Закону).

За умовами частин 1, 4 статті 28 Закону емісія цінних паперів - сукупність дій емітента, що спрямовані на реєстрацію випуску цінних паперів у Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку, їх розміщення серед інвесторів в цінні папери та здійснюються в послідовності, встановленій статтею 29 цього Закону.

У процесі емісії цінних паперів договори з першими власниками щодо відчуження цінних паперів укладаються до дати, визначеної рішенням про емісію цінних паперів, але не пізніше двох місяців з дати початку розміщення цінних паперів, визначеної рішенням про емісію таких цінних паперів, якщо інший строк не передбачений цим Законом.

Заперечуючи проти задоволення вимог позивача, Державна іпотечна установа посилалася на те, що будь-які вимоги за цінними паперами, емітованими державною установою, у тому числі вимоги, пов`язані із несвоєчасним виконанням емітентом зобов`язань за цінними паперами, задоволенню не підлягають, оскільки Законом України "Про Національний банк України" заборонено придбання Національним банком цінних паперів, емітованих державною установою.

Проте вищенаведені заперечення не беруться судом до уваги з огляду на наступне.

Статтею 54 Закону України "Про Національний банк України" (тут і далі в редакції, чинній на момент набуття позивачем прав на емітовані відповідачем облігації) передбачено, що Національний банк не має права надавати кредити в національній та іноземній валюті, як прямо, так і опосередковано через державну установу, іншу юридичну особу, майно якої перебуває у державній власності, на фінансування витрат Державного бюджету України.

Національний банк не має права купувати на первинному ринку цінні папери, емітовані Кабінетом Міністрів України, державною установою, іншою юридичною особою, майно якої перебуває у державній власності.

У той же час за змістом статті 1 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк України є кредитором останньої інстанції, до якого може звернутися банк для отримання рефінансування в разі вичерпання інших можливостей рефінансування.

Вказане також підтверджується приписами пункту 3 статті 7 Закону України "Про Національний банк України", за якими Національний банк, зокрема, виступає кредитором останньої інстанції для банків і організує систему рефінансування.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 42 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк для забезпечення виконання покладених на нього функцій надає кредити банкам для підтримки ліквідності за ставкою не нижче ставки рефінансування Національного банку та в порядку, визначеному Національним банком.

Враховуючи вищенаведені положення, 12.09.2014 року між позивачем (кредитор) та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (позичальник) укладено Кредитний договір, в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за яким між означеними контрагентами того ж дня укладено Договір застави.

Як було зазначено вище, зважаючи на неналежне виконання позичальником умов Кредитного договору, Національний банк України звернувся до господарського суду міста Києва з позовом, зокрема до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про звернення стягнення на предмет застави (цінні папери) за Договором застави.

За результатами судового розгляду означеного спору ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 року в справі № 910/6514/17, залишеною без змін постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.01.2020 року, затверджено мирову угоду між сторонами вказаної справи, відповідно до умов якої між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Національним банком України досягнуто згоди щодо звернення стягнення на облігації з міжнародним ідентифікаційним номером UA, передані в заставу за Договором застави, у кількості, необхідній для погашення заборгованості за кредитом по Кредитному договору в повному обсязі, а саме: звернення стягнення на 9464 штуки облігацій позивача (серія В3) з міжнародним ідентифікаційним номером UA (дата погашення 18.11.2020 року). Разом із тим, залишок облігацій Державної іпотечної установи з міжнародним ідентифікаційним номером UA, загальною кількістю 536 штук (дата погашення - 18.11.2020 року) та з міжнародним ідентифікаційним номером UA, загальною кількістю 2700 штук (дата погашення - 15.12.2020 року) підлягатимуть розблокуванню Національним банком на рахунку АТ "Дельта Банк".

На виконання вищевказаної мирової угоди, 21.11.2019 року наведені облігації серії В3 з міжнародним ідентифікаційним номером UA (дата погашення 18.11.2020 року) вибули із власності АТ "Дельта Банк" та були перераховані з рахунків, відкритих для АТ "Дельта Банк", на рахунки Національного банку України як нового власника цих облігацій, а заборгованість АТ "Дельта Банк" перед Національним банком України за Кредитним договором - погашена у повному обсязі за рахунок предмету застави (облігацій) за Договором застави.

Відтак, набуття позивачем у власність вищевказаних облігацій відбулося не за наслідками придбання їх безпосередньо у емітента (Державної іпотечної установи) на первинному ринку, а шляхом звернення стягнення на них Національним банком України у спосіб, передбачений чинним законодавством. Правомірність означених дій позивача та наявність правових підстав для набуття ним у власність спірних облігацій шляхом звернення стягнення на такі цінні папери, підтверджені ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 року в справі № 910/6514/17 про затвердження мирової угоди, яка на час розгляду спору в справі № 910/10721/21 набрала законної сили, а її умови - фактично виконані сторонами у справі 910/6514/17. Обґрунтованість висновків, викладених в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 року в справі № 910/6514/17, додатково підтверджена постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.01.2020 року в цій справі.

У той же час частиною 1 статті 4 Закону передбачено, що до особи, яка набула право на цінний папір, одночасно переходять у сукупності всі права, які ним посвідчуються (права за цінним папером), крім випадків, установлених законом або правочином. Обмеження прав на цінні папери або прав за цінними паперами може бути встановлено тільки у випадках і в порядку, що передбачені законом.

Перехід права власності на облігації емітента до іншої особи не є підставою для звільнення емітента від виконання зобов`язань, що підтверджуються облігацією (частина 1 статті 7 Закону).

Таким чином, перехід права власності (зміна власника) на частину облігацій за Проспектом не свідчить про припинення зобов`язання Державної іпотечної установи з виплати відсоткового доходу у вигляді нарахованих відсотків на номінальну вартість облігацій, що належать власнику таких облігацій, після закінчення кожного відсоткового періоду, а жодна з підстав припинення зобов`язання, в розумінні приписів глави 50 Цивільного кодексу України, в даному випадку не настала.

Отже, з 21.11.2019 року Національний банк України є власником емітованих відповідачем облігацій серії В3 з міжнародним ідентифікаційним номером UA (дата погашення 18.11.2020 року) у кількості 9464 штуки, та володіє усіма відповідними правомочностями власника таких цінних паперів.

Як було зазначено вище, в обґрунтування позовних вимог (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) Національний банк України посилався на те, що відповідач у строки, встановлені Проспектом, а саме 23.06.2020 року, виконав свої зобов`язання перед позивачем (як новим власником облігацій серії "B3") лише по виплаті відсоткового доходу за 13 відсотковий період у сумі 44 830 873,36 грн., що підтверджується меморіальними ордерами від 23.06.2020 року № (#), від 23.06.2020 року № (#) та платіжним дорученням від 23.06.2020 року № 5 (#) на суму 44 830 873,36 грн. Проте, відповідач порушив інші грошові зобов`язання за облігаціями (за 12 та 14 відсотковими періодами), що передбачені Проспектом та чинним законодавством України, заборгувавши таким чином Національному банку України грошові кошти у загальному розмірі 82 492 407,87 грн., з яких: 1 139 215,62 грн. - 3 % річних, нараховані за прострочення сплати відповідачем відсоткового доходу по 12 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 1 219 606,43 грн. - інфляційні втрати, нараховані за прострочення сплати відповідачем відсоткового доходу по 12 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 36 702 149,12 грн. - заборгованість по сплаті відповідачем відсоткового доходу за 14 відсотковий період за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 1 007 194,99 грн. - 3 % річних, нараховані за прострочення сплати відповідачем відсоткового доходу по 14 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 3 116 470,69 грн. - інфляційні втрати, нараховані за прострочення сплати відповідачем відсоткового доходу по 14 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 8 702 926,93 грн. - 3 % річних, нараховані за прострочення погашення відповідачем облігацій (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 30 604 844,09 грн. - інфляційні втрати, нараховані за прострочення погашення відповідачем облігацій (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України.

Так, положеннями пункту 4.8 Проспекту, зокрема передбачено, що для облігацій серії "B3", зокрема за 12-й та 14-й відсотковий періоди, Емітент встановлює такі дати виплати відсоткового доходу:

12-й відсотковий період: дата початку відсоткового періоду - 24.06.2019 року; дата закінчення відсоткового періоду - 22.12.2019 року; кількість днів у відсотковому періоді - 182; дата початку виплати відсоткового доходу - 23.12.2019 року; дата закінчення виплати відсоткового доходу - 24.12.2019 року; розмір виплати відсоткового доходу на одну облігацію - 4 736,99 грн.

14-й відсотковий період: дата початку відсоткового періоду - 22.06.2020 року; дата закінчення відсоткового періоду - 17.11.2020 року; кількість днів у відсотковому періоді - 149; дата початку виплати відсоткового доходу - 18.11.2020 року; дата закінчення виплати відсоткового доходу - 18.11.2020 року; розмір виплати відсоткового доходу на одну облігацію - 3 878,08 грн.

Оскільки у власності Національного банку України знаходилося 9 464 облігацій, сума відсоткового доходу за 12-й відсотковий період (аналогічно 13-му відсотковому періоду) склала 44 830 873,36 грн., тоді як датою закінчення виплати цього відсоткового доходу відповідно до Проспекту визначено 24.12.2019 року.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань з виплати відсоткового доходу за 12-й відсотковий період у встановлений строк, Національний банк України звернувся до Державної іпотечної установи з вимогою від 27.12.2019 року № 40-0006/68088, в якій вимагав у емітента протягом 15 календарних днів вжити невідкладних заходів щодо виконання зобов`язань з погашення заборгованості перед позивачем, як власником облігацій, на суму 44 830 873,36 грн. Означена вимога відповідно до наявної у матеріалах справи копії відповідного повідомлення про вручення цього поштового відправлення № 869 була вручена відповідачу 03.01.2020 року.

Крім того, листом від 24.01.2020 року № 40-0006/3936 позивач повторно звернувся до Державної іпотечної установи з вимогою аналогічного змісту, яка була вручена відповідачу 29.01.2020 року.

У той же час, з матеріалів справи вбачається, що сплата відсоткового доходу за 12-й відсотковий період у розмірі 44 830 873,36 грн. була здійснена Державною іпотечною установою лише 30.10.2020 року, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжного доручення від 30.10.2020 року № 3 (#) на суму 44 830 873,36 грн. та меморіальних ордерів від 30.10.2020 року № (#) та від 30.10.2020 року № (#). Відтак, відповідач допустив прострочення виплати відсоткового доходу позивача за 12-й відсотковий період з 25.12.2019 року по 29.10.2020 року включно, що склало 310 календарних днів.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної виплати власнику облігацій відсоткового доходу за 12-й відсотковий період у розмірі 44 830 873,36 грн., позивач просив суд стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 1 139 215,62 грн. та 1 219 606,43 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму основного боргу в розмірі 44 830 873,36 грн. у період з 25.12.2019 року по 29.10.2020 року.

Також, зважаючи на те, що у власності Національного банку України знаходилося 9 464 облігацій, сума відсоткового доходу за 14-й відсотковий період склала 36 702 149,12 грн., тоді як датою закінчення виплати цього відсоткового доходу відповідно до Проспекту визначено 18.11.2020 року.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань з виплати відсоткового доходу за 14-й відсотковий період у встановлений Проспектом строк, Національний банк України звернувся до Державної іпотечної установи з вимогою від 19.11.2020 року № 40-0006/68674, в якій вимагав у емітента негайно вжити відповідних заходів щодо виконання зобов`язань з погашення заборгованості перед позивачем, як власником облігацій, на суму 36 702 149,12 грн.

Проте Державна іпотечна установа своїх зобов`язань по виплаті позивачу відсоткового доходу за облігаціями за 14-й відсотковий період у розмірі 36 702 149,12 грн. не виконала, допустивши прострочення виплати відсоткового доходу позивача за 14-й відсотковий період з 19.11.2020 року по 18.10.2021 року включно, що склало 334 календарних дні.

Зважаючи на невиконання відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної виплати власнику облігацій відсоткового доходу за 14-й відсотковий період у розмірі 36 702 149,12 грн., позивач просив суд стягнути з Державної іпотечної установи вищенаведену суму заборгованості, а також (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 18.10.2021 року № 18-0012/96546) додатково заявив до стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 1 007 194,99 грн. та 3 116 470,69 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму основного боргу в розмірі 36 702 149,12 грн. у період з 19.11.2020 року по 18.10.2021 року.

Крім того, як було зазначено вище, відповідно до пункту 4.2.3 Проспекту номінальна вартість облігацій (серій "Z2", "A3", "B3", "C3", "D3"): 100 000,00 грн.

Отже, сума погашення номіналу належних позивачу облігацій у загальній кількості 9 464 штук склала 946 400 000,00 грн.

Відповідно до наявних у матеріалах справи копій обмежених виписок про стан рахунку в цінних паперах станом на 17.11.2020 року та за період з 18.11.2020 року по 18.11.2020 року, позивач на виконання положень пункту 4.9 Проспекту при пред`явленні облігацій до погашення перевів належні йому облігації у кількості 9 464 штук з особистого рахунку в цінних паперах на рахунок емітента - відповідача.

Листом від 19.11.2020 року № 40-0006/68673 Національний банк України звернувся до Державної іпотечної установи з вимогою про негайне виконання зобов`язань з повернення основної суми боргу (номінальної вартості) за облігаціями на загальну суму 946 400 000,00 грн.

Однак, відповідач своїх зобов`язань з погашення належних позивачу облігацій у встановлений Проспектом строк у добровільному порядку не виконав.

Згідно з пунктом 4.3.4 Проспекту Облігації мають додаткове забезпечення у формі Державної гарантії за зобов`язаннями Державної іпотечної установи від 26.12.2013 року № 15010-03/128, що видана Кабінетом Міністрів України, в особі Міністра фінансів України Колобова Юрія Володимировича, що діє на підставі статті 17 Бюджетного кодексу України, статті 6 Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" та постанови Кабінетом Міністрів України від 11.12.2013 року № 919, гарантує виконання Державною іпотечною установою нижчезазначених зобов`язань.

Гарантовані зобов`язання - зобов`язання Державної іпотечної установи з виплати власникам Облігацій номінальної вартості Облігацій (повернення основної суми боргу) при їх погашенні Емітентом на дату погашення Облігацій, передбачених Проспектом емісії Облігацій, який пройшов державну реєстрацію Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку.

Державна гарантія є публічною. У разі невиконання Емітентом гарантованих зобов`язань, будь-яка особа, що є власником Облігацій, має право пред`явити Гарантові вимоги щодо виконання зобов`язань за Державною гарантією за умов, у порядку й строки, зазначені в Державній гарантії. Державна гарантія є безвідкличною.

У матеріалах справи наявна копія Державної гарантії від 26.12.2013 року № 15010-03/128, за умовами пункту 3.6 якої облігації надають власникам усі права, що випливають із Державної гарантії. З переходом прав власності на Облігації до набувача переходять права по Державній гарантії в тому ж обсязі й на тих умовах, які існують на момент переходу прав власності на Облігації.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 цієї Державної гарантії гарант (третя особа) зобов`язується виконати зобов`язання за Державною гарантією тільки після того, як настав факт невиконання, та до Гаранта буде направлена вимога власника Облігацій відповідно до положень пункту 4.4 цієї Державної гарантії. Гарант зобов`язується сплатити власнику Облігацій суму, що належить до сплати Емітентом за Гарантованими зобов`язаннями, тільки в тій частині, у якій така сума не сплачена Емітентом.

За умовами пункту 4.3 Державної гарантії Факт невиконання вважається таким, що має місце, при настанні таких двох умов:

4.3.1. власник Облігацій дотримався всіх вимог та умов щодо пред`явлення їх до погашення, визначених у Рішенні про розміщення та Проспекті емісії Облігацій (в тому числі, але не обмежуючись, вимогами про здійснення переказу Облігацій на рахунок у цінних паперах Емітента), але Емітент в порушення Гарантованих зобов`язань, не виплатив чи виплатив не в повному обсязі номінальну вартість Облігацій.

4.3.2. власник Облігацій належним чином пред`явив Емітенту вимогу про негайне виконання Гарантованих зобов`язань, і протягом тридцяти днів з моменту пред`явлення зазначеної вимоги власник Облігацій не одержав від Емітента відповіді на пред`явлену вимогу або, до закінчення тридцятиденного строку, одержав від Емітента відмову в задоволенні вимоги.

Після настання Факту невиконання власник Облігацій має право пред`явити Гарантові вимогу про виконання зобов`язань за Державною гарантією шляхом направлення такої вимоги за формою, у порядку й строки, установлені пунктами 4.5, 4.6 та 4.7 цієї Державної гарантії (пункт 4.4 Державної гарантії).

Беручи до уваги неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань з погашення належних позивачу облігацій у встановлений Проспектом строк, Національний банк України звернувся до гаранта - Кабінету Міністрів України з вимогою від 08.02.2021 року № 40-0007/9929/Із ОД (ДО) про виконання третьою особою своїх зобов`язань за Державною гарантією з долученням відповідних документів на підтвердження своїх вимог.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що погашення облігацій у розмірі 946 400 000,00 грн. було здійснене гарантом - Кабінетом Міністрів України лише 11.03.2021 року, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями меморіальних ордерів від 11.03.2021 року № 1848 (#) та від 11.03.2021 року № (#).

Отже, Державна іпотечна установа (як емітент облігацій) допустила прострочення виплати боргу з погашення облігацій на суму 946 400 000,00 грн. у період з 19.11.2020 року по 10.03.2021 року включно, що склало 112 календарних днів.

З огляду на викладене, позивач просив суд стягнути з Державної іпотечної установи 3 % річних у розмірі 8 702 926,93 грн. та 30 604 844,09 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму основного боргу в розмірі 946 400 000,00 грн. у період з 19.11.2020 року по 10.03.2021 року включно.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень норми статті 625 Цивільного кодексу України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 910/21564/16 від 10.07.2019.

У той же час заперечення відповідача проти позову, які зводяться до того, що підстави пред`явлених Національним банком України в цій справі вимог до Державної іпотечної установи, яка відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" приєднується до Приватного акціонерного товариства "Українська фінансова житлова компанія", суперечать положенням Закону України "Про Національний банк України" та функціям позивача, не беруться судом до уваги та не спростовують обґрунтованості вимог позивача з огляду на те, що як на час пред`явлення вказаного позову, так і на час його вирішення судом по суті в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості про внесення до цього реєстру запису про припинення юридичної особи - Державної іпотечної установи (у тому числі шляхом її реорганізації). Крім того, чинним законодавством України не передбачено заборон чи обмежень позивачів у праві на звернення до суду з позовною заявою до відповідача, який перебуває в процесі припинення, у той час як за частиною 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Слід також зазначити, що при постановленні Північним апеляційним господарським судом ухвали від 11.11.2019 року про затвердження мирової угоди між сторонами у справі № 910/6514/17, залишеної без змін постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.01.2020 року, судами, з урахуванням положень статті 576 Цивільного кодексу України та статей 3, 4 Закону, не було встановлено будь-яких порушень прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб, у тому числі Державної іпотечної установи, як емітента облігацій, а також і будь-яких обмежень щодо володіння облігаціями заставодержателем - Національним банком України та, відповідно, відсутність порушення прав та інтересів емітента - Державної іпотечної установи.

Посилання відповідача на приписи Закону України від 16.06.2020 року № 691-IX "Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19" також не спростовують обґрунтованості вимог позивача, зокрема, в частині стягнення заявлених сум 3 % річних, оскільки означеним нормативно-правовим актом передбачено звільнення позичальник від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) лише неустойки, штрафу, пені за прострочення ним у період дії карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), тоді як нарахування 3 % річних не є застосуванням штрафних санкцій (неустойки/штрафу/пені), а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Разом із тим, заперечення відповідача проти задоволення позову, які зводяться до відсутності його вини у простроченні виконання спірного зобов`язання, не беруться судом до уваги з огляду на те, що стягнення компенсаційних виплат (інфляційних втрат та 3 % річних) не залежить від наявності вини боржника у простроченні виконання відповідного зобов`язання.

Щодо клопотання представника відповідача про зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за прострочення сплати відсоткового доходу за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України, суд зазначає наступне.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Судом враховано, що у постанові від 18.03.2020 року в справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Проаналізувавши зазначені норми, слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру вищенаведених виплат, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, слід оцінювати, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваних сум таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

При цьому, зменшення розміру означених вище сум є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення.

У той же час, відповідачем в порядку, визначеному процесуальним законом, не надано належних та допустимих доказів наявності істотних обставин, які є підставою для зменшення розміру суми 3 % річних, а також взагалі не доведено правомірної можливості зменшення судом заявлених до стягнення збитків від інфляції, розмір яких є обґрунтованим.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що надані позивачем докази є більш вірогідними, ніж докази, надані відповідачем на спростування позовних вимог.

Відтак, враховуючи те, що сума боргу відповідача по сплаті відсоткового доходу за 14 відсотковий період за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт. у розмірі 36 702 149,12 грн. підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, а також беручи до уваги те, що наданий Національним банком України розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат у загальному розмірі 45 790 258,75 грн., з яких: 1 139 215,62 грн. - 3 % річних, нараховані за прострочення сплати відповідачем відсоткового доходу по 12 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт.; 1 219 606,43 грн. - інфляційні втрати, нараховані за прострочення сплати відповідачем відсоткового доходу по 12 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт.; 1 007 194,99 грн. - 3 % річних, нараховані за прострочення сплати відповідачем відсоткового доходу по 14 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт.; 3 116 470,69 грн. - інфляційні втрати, нараховані за прострочення сплати відповідачем відсоткового доходу по 14 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт.; 8 702 926,93 грн. - 3 % річних, нараховані за прострочення погашення відповідачем облігацій (серії В3) UA у кількості 9 464 шт.; 30 604 844,09 грн. - інфляційні втрати, нараховані за прострочення погашення відповідачем облігацій (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., є обґрунтованим та арифметично вірним, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Національного банку України до Державної іпотечної установи про стягнення грошових коштів у загальному розмірі 82 492 407,87 грн., а отже і про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Національного банку України.

При цьому, суд зазначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року в справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів учасників справи була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно наявності підстав для задоволення позову не спростовує.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, враховуючи задоволення позовних вимог, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державної іпотечної установи (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 34; ) на користь Національного банку України (01601, місто Київ, вулиця Інститутська, будинок 9; ) 1 139 215 (один мільйон сто тридцять дев`ять тисяч двісті п`ятнадцять) грн. 62 коп. - 3 % річних, нарахованих за прострочення сплати відсоткового доходу по 12 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 1 219 606 (один мільйон двісті дев`ятнадцять тисяч шістсот шість) грн. 43 коп. - інфляційних втрат, нарахованих за прострочення сплати відсоткового доходу по 12 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 36 702 149 (тридцять шість мільйонів сімсот дві тисячі сто сорок дев`ять) грн. 12 коп. - заборгованість по сплаті відсоткового доходу за 14 відсотковий період за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 1 007 194 (один мільйон сім тисяч сто дев`яносто чотири) грн. 99 коп. - 3 % річних, нарахованих за прострочення сплати відсоткового доходу по 14 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 3 116 470 (три мільйони сто шістнадцять тисяч чотириста сімдесят) грн. 69 коп. - інфляційних втрат, нарахованих за прострочення сплати відсоткового доходу по 14 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 8 702 926 (вісім мільйонів сімсот дві тисячі дев`ятсот двадцять шість) грн. 93 коп. - 3 % річних, нарахованих за прострочення погашення облігацій (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 30 604 844 (тридцять мільйонів шістсот чотири тисячі вісімсот сорок чотири) грн. 09 коп. - інфляційних втрат, нарахованих за прострочення погашення облігацій (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України, а також 794 500 (сімсот дев`яносто чотири тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. В силу приписів частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 29.12.2021 року.

Суддя В.С. Ломака