СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року м. Харків Справа № 922/246/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Попков Д.О., суддя Стойка О.В.

секретар судового засідання Полупан Ю.В.

за участю представників:

прокурор Трофіменко О.О., посвідчення №058452 від 03.12.2020,

позивача не з`явився

відповідача Шокурова Д.Г., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1858 від 11.03.2005, ордер серія АН№1054222 від 03.12.2021,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю МД Істейт (вх.№3326Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 15.04.2021 у справі №922/246/21 (м. Харків, суддя Суслова В.В., повний текст рішення складено 26.04.2021),

за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури №3, м. Харків

в інтересах держави в особі Харківської міської ради, м. Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю МД Істейт, м. Запоріжжя,

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Харківської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю МД Істейт, в якому просить: стягнути з ТОВ МД Істейт() на користь Харківської міської ради () безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 2.057.666,87 грн; судовий збір стягнути з відповідача за такими реквізитами: Харківська обласна прокуратура, , банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок UA0007171, код класифікації видатків бюджету - 2800, призначення платежу: повернення судового збору.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що відповідач у період з 01.04.2018 по 31.12.2019 не сплачував грошові кошти за користування земельною ділянкою по вул. Хабарова, 2 у м.Харкові (кадастровий номер :13:002:0031), яка належить територіальній громаді м.Харкова, і відповідно до статей 1212-1214 ЦК України зобов`язаний відшкодувати безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 2.057.666,87 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 15.04.2021 позов задоволено. Стягнуто з ТОВ МД Істейт на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 2.057.666,87 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю МД Істейт витрати зі сплати судового збору у розмірі 30.865,00 грн на користь Харківської обласної прокуратури.

Відповідач з вказаним рішенням суду не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 15.04.2021 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- прокурор, звернувшись до суду перебрав на себе функції компетентного органу, уповноваженого державою захищати відповідні інтереси, підмінивши його. Однак суд не надав оцінки відповідним обставинам та здійснив розгляд справи, допустивши тим самим здійснення захисту інтересів держави альтернативним суб`єктом звернення до суду прокуратурою;

- встановлений у рішенні суду факт безпідставного використання земельної ділянки та збереження коштів у розмірі орендної плати ТОВ МД Істейт за рахунок Харківської міської ради не відповідає дійсним обставинам справи, а набуття товариством права на земельну ділянку в силу прямої вказівки закону (ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України) виключає застосування до спірних правовідносин положень ст.1212 ЦК України;

- судом не надано оцінки діям Харківської міської ради стосовно прийняття спірної земельної ділянки до земель запасу міста після прийняття рішення про надання земельної ділянки в оренду та знаходженні на ній майна відповідача;

- розрахунок суми безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки за періоди з 01.04.2018 по 31.07.2018 та з 01.08.2018 по 31.12.2018, що покладений в основу позовних вимог прокуратури, не обґрунтований та не містить в розумінні Закону України Про оцінку земель правового належного та допустимого підтвердження розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки по вул.Хабарова, 2, м.Харків, на підставі якого проводився розрахунок; прокуратурою не надано Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки 2018 року. Суд не надав правової оцінки наданих відповідачем до матеріалів справи рішенням суду по справах №520/782/19 та №520/12414/19.

- висновки суду у мотивувальній частині про відмову в задоволенні позову не відповідають висновкам у резолютивній частині рішення про задоволення позову.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 у справі №922/246/21 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Дучал Н.М., суддя Склярук О.І.) апеляційну скаргу ТОВ МД Істейт задоволено частково. Рішення Господарського суду Харківської області від 15.04.2021 у справі №922/246/21 скасовано. Позовну заяву керівника Харківської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави, в особі Харківської міської ради до ТОВ МД Істейт про стягнення коштів залишено без розгляду. Постанова обґрунтована відсутністю законних підстав для представництва прокурором інтересів держави у цій справі, оскільки при подачі позову останнім не зазначено жодних, підтверджених відповідними доказами, юридично значимих причин неможливості здійснення позивачем захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів в судовому порядку.

Заступник керівника Харківської обласної прокуратури звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 по справі №922/246/21.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.10.2021 касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури задоволено частково. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 у справі №922/246/21 скасовано. Справу №922/246/21 направлено до Східного апеляційного господарського суду для продовження розгляду.

03.11.2021 матеріали справи №922/246/21 надійшли на адресу Східного апеляційного господарського суду.

Згідно Витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 03.11.2021 для розгляду справи №922/246/21 визначено склад колегії суддів: суддя Гетьман Р.А., суддя Терещенко О.І., суддя Склярук О.І.

Як вбачається з матеріалів справи головуючим суддею Гетьманом Р.А. та суддею Склярук О.І. було подано заяву про самовідвід у даній справі. Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.11.2021 заяву суддів Гетьмана Р.А. та Склярук О.І. про самовідвід задоволено.

Матеріали справи №922/246/21 передано для здійснення визначення складу судової колегії у відповідності до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2021 у справі №922/246/21 сформовано колегію суддів у складі: головуючий, суддя-доповідач Істоміна О.А., та судді Попков Д.О., Стойка О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.11.2021 призначено розгляд апеляційної скарги ТОВ «МД Істейт» на 13.12.2021 та надано прокурору і позивачу строк для надання клопотань та заперечень з доказами надсилання їх копії та доданих до них документів інших учасникам справи в порядку ч.4 ст.262.

Немишлянська окружна прокуратура міста Харкова направила відзив на апеляційну скаргу (вх.№14110 від 06.12.2021), в якому наводить підстави в обґрунтування звернення до суду із відповідним позовом, та зазначає. що доводи апелянта є необґрунтованими та безпідставними з урахуванням позиції Верховного Суду. Просить рішення Господарського суду Харківської області від 15.04.2021 у справі №922/246/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В обґрунтування своєї позиції по справі прокурор посилається на наступне:

- прокурором підтверджено повноваження щодо представництва інтересів держави по справі за вказаним позовом, у тому числі щодо забезпечення участі під час її розгляду;

- доводи ТОВ МД Істейт про недоведеність факту безпідставного збереження коштів товариством за користування спірною земельною ділянкою, неправильного здійснення розрахунку є необґрунтованими, оскільки ТОВ МД Істейт безпідставно використовує спірну земельну ділянку та зберігає кошти, не сплачуючи орендну плату у встановленому законодавчими актами розмірі, за відсутності укладеного договору, а Харківська міська рада втрачає належне їй майно (кошти від орендної плати); розрахунок здійснено на підставі Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, в якому зазначені відповідні коефіцієнти, які є чинними та відповідно застосовані при визначенні нормативної грошової оцінки.

06.12.2021 від відповідача ТОВ МД Істейт надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги (вх.№14313), в яких апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надана правова оцінка усім наявним у матеріалах справи доказам, в тому числі не досліджені та не перевірені зроблені позивачем розрахунки, наслідком чого стало невстановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Будь-яких інших заяв чи клопотань до канцелярії Східного апеляційного господарського суду в межах розгляду даної апеляційної скарги не надходило.

З метою повного та всебічного розгляду справи в судовому засіданні двічі оголошувалась перерва, про що складено відповідні ухвали Східного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 та 20.12.2021 (протокольна ухвала).

В судове засідання Східного апеляційного господарського суду 22.12.2021, з`явився представник відповідача ТОВ «МД Істейт», який просив скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 15.04.2021 у справі №922/246/21, та задовольнити його апеляційну скаргу.

Прокурор проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, оскаржуване рішення суду без змін.

Представник позивача не скористався процесуальним правом на участь в судовому засіданні.

У відповідності до ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, неявка в судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі та пояснення учасників справи у відповідності до приписів частини першої статті 210 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи в обґрунтування апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст. 269 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Рішенням суду першої інстанції встановлено наступні обставини справи:

- за ТОВ МД Істейт на підставі договору купівлі-продажу від 26.08.2015 (продавець - ТОВ МД Груп Харків, ) зареєстровано право власності на об`єкти нерухомості, а саме: нежитлові будівлі літ. М-2, площею 935,1 кв.м., літ. Ж- 1, площею 38,0 кв.м., літ. В-1, площею 87,9 кв.м., літ. Д-1, площею 147,2 кв.м., літ. К-1, площею 431,0 кв.м., літ. Г-1, площею 4,9 кв.м., що знаходяться на земельній ділянці за адресою: м. Харків, вул. Хабарова, 2, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.08.2015;

- 22.10.2012 між Харківською міською радою та ТОВ МД Груп Харків () було укладено договір оренди земельної ділянки строком до 01.06.2016, загальною площею 1,4889 га, кадастровий номер :13:002:0031, за адресою: м.Харків, вул. Хабарова, 2, на якій розташовані вищевказані нежитлові будівлі;

- земельна ділянка, площею 1,4889 га (кадастровий номер :13:002:0031), розташована на території Немишлянського району м. Харкова за адресою: м.Харків, вул.Хабарова, 2, сформована та здійснено 14.12.2012 державну реєстрацію, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

- відповідно до акту приймання від 24.11.2017 за №176/17 спірну земельну ділянку (кадастровий номер :13:002:0031, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Хабарова, 2, та перебувала у користуванні ТОВ МД Груп Харків, прийнято Харківською міською радою до земель запасу міста, про що внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 29.03.2018.

За твердженням прокурора ТОВ МД Істейт з часу набуття права власності на нерухоме майно та по теперішній час використовує земельну ділянку площею 1,4889 га, по вул. Хабарова, 2, у м.Харкові, що має кадастровий номер :13:002:0031 без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав.

У зв`язку з цим, Департаментом територіального контролю Харківської міської ради проведено обстеження та складено акт від 19.03.2020, яким встановлено, що ТОВ МД Істейт використовує для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. М-2, площею 935,1 кв.м., літ. Ж- 1, площею 38,0 кв.м., літ. В-1, площею 87,9 кв.м., літ. Д-1, площею 147,2 кв.м., літ. К-1, площею 431,0 кв.м., літ. 1-1, площею 4,9 кв.м., земельну ділянку площею 1,4889 та з кадастровим номером :13:002:0031.

Право користування земельною ділянкою ТОВ МД Істейт по вул. Хабарова, 2, у м. Харкові, не оформлено.

Відповідно до інформації, наданої Харківським управлінням Офісу великих платників податків ДПС України від 04.03.2020 встановлено, що ТОВ МД Істейт є платником земельного податку, річна сума земельного податку за 2018 рік складає 1.358.618,27 грн, за 2019 1.358.618,27 грн, за 2020 1.358.618,27 грн.

Департаментом територіального контролю Харківської міської ради здійснено розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання ТОВ МД Істейт вищезазначеної земельної ділянки без правовстановлюючих документів, з урахуванням сплачених коштів земельного податку, згідно з яким за використання спірної земельної ділянки земельної ділянки ТОВ МД Істейт у період з 01.04.2018 по 31.12.2019 розмір безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати складає 2.057.666,87 грн, з яких: у 2018 році товариство не сплатило орендну плату у розмірі 717.048,55 грн, у 2019 році 1.358.618,29 грн, при цьому, розрахунок здійснено па підставі Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Прокурор, звертаючись з даним позовом до суду наголошує, що ТОВ МД Істейт у період з 01.04.2018 по 31.12.2019 не сплачувало за користування земельною ділянкою по вул.Хабарова, 2, у м.Харкові (кадастровий номер :13:002:0031) плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберегло за рахунок Харківської міської ради як власника земельної ділянки за вказаною адресою майно - грошові кошти у розмірі орендної плати. Тобто, орган місцевого самоврядування з 2017 року та до цього часу не вживає заходів захисту прав територіальної громади щодо стягнення з ТОВ "МД Істейт" безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати та не пред`являє позову до Товариства з цим предметом і з цих підстав.

Господарський суд, задовольняючи позовні вимоги, визнав вимогу прокурора щодо стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 2.057.666,87 грн належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи, оскільки земельна ділянка площею 1,4889 га з кадастровим номером :13:002:0031 є сформованою як об`єкт цивільних прав та використовується ТОВ "МД Істейт" для експлуатації і обслуговування нежитлових будівель, які належить йому на праві власності. При цьому відповідач у період з 01.04.2018 по 31.12.2019 не сплачував плату за користування вказаною земельною ділянкою у встановленому чинним законодавством розмірі. Водночас, місцевим судом враховано, що розрахунок розміру безпідставно збережених відповідачем коштів у розмірі орендної плати здійснено на підставі відомостей Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки на вул.Хабарова, 2 у м.Харкові (кадастровий номер :13:002:0031) №376/0/45-19 від 13.02.2019.

Щодо підстав звернення прокурора з даним позовом колегія суддів зазначає наступне.

За положеннями ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і у порядку, що визначені законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про прокуратуру прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону).

Частинами 4, 5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності в нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

Відповідно до ст.23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Разом з тим, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі №924/1237/17).

Таким чином, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

В якості підстави для звернення до суду з даним позовом в інтересах держави прокурор вказував те, що орган місцевого самоврядування з 2017 року та до цього часу не вживає заходів захисту прав територіальної громади щодо стягнення з ТОВ "МД Істейт" безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати та не пред`являє позов до відповідача з цим предметом і з цих підстав. Про зазначене свідчить наступне листування:

- 20.03.2020 у відповідь на лист місцевої прокуратури від 05.03.2020 №33-1398вих-20 Департамент територіального контролю ХМР ради направив їй розрахунок безпідставно збережених ТОВ "МД Істейт" коштів у розмірі орендної плати та акт обстеження спірної земельної ділянки;

- 23.03.2020 місцевою прокуратурою було направлено на адресу ХМР лист щодо надання інформації чи вживались заходи захисту шляхом звернення до суду з позовом про стягнення до бюджету з відповідача безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати у сумі 2.057.666,87 грн;

- 23.03.2020 прокуратурою також було направлено на адресу ХМР повідомлення в порядку ст.23 Закону України "Про прокуратуру" про намір вжити заходи представницького характеру шляхом з вершенням з позовом в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ТОВ "МД Істейт" про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної;

- листом від 09.04.2020 Департамент територіального контролю ХМР повідомив, що станом на вказану дату він не звертався до суду з позовною заявою до ТОВ "МД Істейт" щодо стягнення безпідставно збережених коштів, а у разі подання прокуратурою відповідного позову в інтересах держави його співробітниками буде забезпечена участь у даному судовому провадженні;

- 26.11.2020 місцевою прокуратурою повторно було направлено на адресу ХМР лист щодо надання інформації чи вживались та чи будуть вжиті заходи захисту шляхом звернення до суду з позовом про стягнення до бюджету з відповідача безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати у сумі 2.057.666,87 грн;

- листом від 30.12.2020 Департамент територіального контролю ХМР повідомив, що станом на 29.12.2020 він не звертався до суду з позовною заявою до ТОВ "МД Істейт" про стягнення безпідставно збережених коштів, і листом від 20.03.2020 місцевій прокуратурі направлено матеріали перевірки для вжиття заходів представницького характеру;

- 15.01.2021 прокуратурою повторно повідомлено ХМР про звернення до суду з позовною заявою.

Наведені обставини розцінено прокурором як бездіяльність, про що він зазначив в позовній заяві, обґрунтовуючи наявність підстав для звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Ради.

Надаючи правову оцінку змісту тривалого (починаючи з 05.03.2020, що випливає з листа-відповіді Ради від 20.03.2020) листування прокурора з позивачем щодо наявної у останнього інформації про порушення та запитів щодо вжиття належних заходів для його усунення, зокрема заходів представницького характеру шляхом звернення до суду з позовом про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати, а також повідомлення прокуратури про звернення до суду з позовною заявою в інтересах держави, враховуючи висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи керівника Харківської місцевої прокуратури про наявність підстав для звернення прокурора із даним позовом до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників присутніх сторін, дослідивши доводи, наведені у апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У частині 1 статті 93 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 Земельного кодексу України).

Так, предметом позову у даній справі є вимога прокурора про стягнення з відповідача як власника об`єктів нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати у розмірі 2.057.666,87 грн на підставі статей 1212-1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою загальною площею 1,4889 га, кадастровий номер :13:002:0031, за адресою: м.Харків, вул. Хабарова, 2, без укладення договору оренди за період з 01.04.2018 по 31.12.2019.

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути лише майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.

Місцевим господарським судом встановлено, що відповідач є власником нерухомого майна, яке розміщене на земельній ділянці комунальної форми власності.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Тож, для вирішення даного спору встановленню підлягають обставини: чи є спірна земельна ділянка об`єктом цивільних прав; чи використовується вона без достатніх підстав відповідачем; чи обґрунтований порядок та підстави здійснення нарахування коштів, заявлених до стягнення.

Як вже було зазначено, за ТОВ МД Істейт зареєстровано право власності на об`єкти нерухомості, а саме: нежитлові будівлі літ. М-2, площею 935,1 кв.м., літ. Ж- 1, площею 38,0 кв.м., літ. В-1, площею 87,9 кв.м., літ. Д-1, площею 147,2 кв.м., літ. К-1, площею 431,0 кв.м., літ. Г-1, площею 4,9 кв.м., що знаходяться на спірній земельній ділянці.

У силу приписів статті 125 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Частиною 1 ст.79 Земельного кодексу України встановлено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ст.3 Закону України Про оренду землі об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

За змістом частин 1, 3, 4, 9 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Зазначені обставини, з урахуванням вимог статті 77 Господарського процесуального кодексу України, повинні бути підтверджені певними засобами доказування відповідно до земельного законодавства і не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції встановлено фактичні обставини справи щодо формування спірної земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав.

За твердженням прокурора, за здійсненим Департаментом територіального контролю ХМР обстеженням спірної земельної ділянки, встановлено що ТОВ «МД Істейт» використовує для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель земельну ділянку площею 1,4889 га з кадастровим номером :13:002:0031, право користування якої не оформлене, про що складено відповідний акт обстеження земельної ділянки від 19.03.2020.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною 2 статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини 1 статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Так, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив, що зобов`язання безпідставного набуття, збереження майна, виникають за одночасної наявності трьох умов, визначальною та обов`язковою з яких є - відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Однак, колегія суддів зауважує, що місцевий господарський не дослідив у даних правовідносинах наявність усіх трьох умов в сукупності.

Так, місцевим судом не було надано оцінку доказам, наданим відповідачем до відзиву на позовну заяву, що свідчать про активні дії підприємства відповідача, за результатами здійснення яких Харківською міською радою було прийнято рішення від 19.04.2017 №608/17 «Про надання юридичних та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд», яким, зокрема, вирішено надати ТОВ «МД Істейт» в оренду земельну ділянку по вул. Хабарова, 2 м.Харків строком до 30.04.2022. Не підписання з червня 2018 року по теперішній час узгодженого проекту договору оренди спірної земельної ділянки має наслідком те, що відповідач продовжує сплачувати за землю плату у формі податку за землю.

Згідно правової позиції наведеній в постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі №922/893/19, позивач мав надати докази існування протягом зазначеного в позові періоду земельної ділянки як об`єкта цивільних прав у розумінні та визначенні земельного законодавства, та докази реальної можливості передачі позивачем цієї земельної ділянки в оренду відповідно до Закону України «Про оренду землі», а також довести обґрунтованість розрахунку стягуваної суми (збереженого відповідачем за рахунок позивача майна (коштів).

Щодо розміру неотриманої орендної плати, колегія суддів апеляційної інстанції також не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо її обґрунтованості з огляду на наступне.

Так, колегія суддів зазначає, що виконаний позивачем розрахунок суми безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки за період з 01.04.2018 по 31.07.2018, не узгоджується з приписами Закону України «Про оцінку земель», відповідно до ст. 13 якого нормативно грошова оцінка земельних відносин проводиться у разі визначення розміру земельного податку; визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформлюються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (ч. 2 ст. 20 ЗУ «Про оцінку земель»). В даному випадку зазначений розрахунок не обґрунтований та не містить правового належного та допустимого підтвердження розміру нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки на підставі якого проводився розрахунок. Позивачем не зазначено, а судом першої інстанції не перевірено, на підставі якого витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки визначена сума до стягнення за спірний період.

Крім того, відповідачем неодноразово під час розгляду справи в суді першої інстанції зазначалось, що при визначені розміру орендної плати за вказаний в позові період, позивачем було застосовано коефіцієнт КФ із визначенням « 2», тоді як підлягав застосовуванню коефіцієнт із зазначенням « 1,2».

Вказані обставини були встановлені: рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 у справі №520/782/19, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019; рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2020 у справі №520/12414/19, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2020, а також рішенням господарського Суду Харківської області від 24.06.2021 у справі №922/1090/21. Вказані на час розгляду справи №922/246/21 в суді першої інстанції набрали законної сили. Їх належним чином засвідчені копії були надані відповідачем до господарського суду разом з відзивом на позовну заяву, проте судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не було надано оцінки зазначеним судовим актам, та обставинам, встановленим ними.

Відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, встановлені вказаними рішенням суду обставини є преюдиціальними для цієї справи та не потребують повторного доказування.

Зокрема, зазначеними рішеннями встановлено, що у відомостях про земельну ділянку з кадастровим номером :13:002:0031 був відсутній код КВЦПЗ, натомість, в рядку «цільове призначення» міститься код УКЦВЗ « 1.10.5», що відповідає Українському класифікатору цільового використання землі, який був затверджений листом Державного комітету України по земельних ресурсах від 24.04.1998 №14-1-7/1205. за даним класифікатором код « 1.10.5» має значення: землі населених пунктів промисловості підприємств іншої промисловості, що відповідає коду КВЦПЗ « 11.02» - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. технічна зміна коду УКЦВЗ « 1.10.5» на код КВЦПЗ « 11.02» не є зміною цільового призначення земельної ділянки, а тому не потребує розробки проекту землеустрою щодо її відведення.

Зважаючи на те, що вказаними судовими актами встановлено, що у відомостях Державного земельного кадастру відносно земельної ділянки по вул. Хабарова, 2 у місті Харкові з кадастровим номером :13:002:0031 міститься відповідний код класифікації, то вказаний у розрахунку позивача безпідставно збережених коштів за спірний період у рядку «Цільове призначення земельної ділянки» запис про відсутність у відомостях Держземкадастру коду КВЦПЗ не відповідає фактичним обставинам справи та наявним у Держземкадастрі відомостям.

Тож, з урахуванням наведеного, при визначенні розміру орендної плати Харківською міською радою повинен був застосовуватись коефіцієнт Кф із зазначенням « 1,2», що відповідає цільовому призначенню земельної ділянки та підтверджується відомостями витягу технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №6251 від 09.12.2020.

Таким чином, судом першої інстанції не надана правова оцінка усім наявним у матеріалах справи доказам, в тому числі не досліджені та не перевірені здійснені позивачем розрахунки, наслідком чого стало не встановлення фактичних обставин, які мають значення для вирішення спору. Отже, місцевий господарський не дослідив у даних правовідносинах наявність усіх трьох умов в сукупності, необхідних для задоволення позовних вимог щодо безпідставного збереження коштів в світлі вимог статті 1212 ЦК України.

В той же час, доводи апеляційної скарги відповідача знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, тому вказана скарга підлягає задоволенню.

Згідно статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Частиною першою статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи зазначене вище, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають встановленим обставинам справи, у зв`язку з чим на підставі пунктів 1, 3 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду Харківської області від 15.04.2021 у справі №922/246/21 підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям у справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Пунктом 2 частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі пункту 2 частини четвертої, частини 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги відповідача в повному обсязі, скасуванням рішення суду першої інстанції і ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, колегія суддів апеляційної інстанції здійснює новий розподіл судових витрат таким чином: судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 46.297,50 грн підлягає стягненню з Харківської обласної прокуратури на користь відповідача. Витрати по сплаті судового збору за подачу позову відшкодуванню позивачу не підлягають.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 273, п. 2 ч. 1 ст. 275, п. 1, 3 ч. 1 ст. 277, ст. 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю МД Істейт задовольнити.

Рішення Господарського суду Харківської області від 15.04.2021 у справі №922/246/21скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Керівника Харківської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Харківської міської ради - відмовити.

Стягнути з Харківської обласної прокуратури (61001, м.Харків, вул. Б.Хмельницького, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю МД Істейт (69006, м.Запоріжжя, вул. Валерія Лобановського, 6-А, ) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у сумі 46.297,50 гривень.

Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 24.12.2021

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя Д.О. Попков

Суддя О.В. Стойка