РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.12.2021Справа № 910/9037/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Степов`юк С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи №910/9037/21

За позовом Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка»

до Приватного підприємства фірми «Абсолют-Холдінг»

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна по місту Києву

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Міністерство культури та інформаційної політики України

про стягнення 6817534,82 грн

Представники учасників справи:

від позивача: Крижанівська О.М.;

від відповідача: Груба Д.І.;

від третьої особи-1: Михайлов В.В.;

від третьої особи-2: Олексієнко В.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Національний центр Олександра Довженка» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства фірми «Абсолют-Холдінг» (далі - відповідач) про стягнення 6817534,82 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов договору оренди №41 від 04.07.1994 (в редакції від 01.03.1999) та додаткового договору №3835 від 21.05.2007 не здійснив повної та своєчасної сплати орендної плати, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 6817534,82 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 відкрито провадження у справі №910/9037/21 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна по місту Києву (далі - третя особа-1).

24.06.2021 через відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог з підстав того, що частина орендованого ним майна використовується для розміщення офісів, орендна плата за яке, згідно листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву від 15.06.2021, яке доведено до відома як відповідача, так і позивача, має нараховуватись з застосуванням 50% знижки, на підставі приписів Постанови Кабінету Міністрів України №611 від 15.07.2020 у весь час дії карантину. З огляду на викладене, враховуючи здійснені відповідачем оплати за договором у період з березня 2020 року по червень 2021 року наголошує на відсутності у нього заборгованості у спірних правовідносинах.

02.07.2021 через відділ діловодства суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечує проти доводів відповідача з підстав того, що розмір орендної плати є істотною умовою договору, а відтак будь-які зміни мають бути у формі змін до договору, а не листа орендодавця. При цьому, зауважує на тому, що право сторони змінювати розмір орендної плати в односторонньому порядку через рік після її нарахування балансоутримувачем не встановлено ані договором оренди, ані жодним іншим нормативно-правовим актом, тому наявність листа орендодавця не є самостійною підставою для зміни нарахованої орендної плати. Крім того, наголошує на тому, що договір оренди не визначає, які саме площі передані орендарем для розміщення офісних приміщень, складів та торговельних об`єктів, а тому враховуючи, що постанова Уряду №611 не поширюється на складські приміщення та торговельні об`єкти, не зрозумілим є до яких саме площ Регіональним відділення застосовано знижку.

13.07.2021 через відділ діловодства суду надійшли пояснення третьої особи-1 щодо позову, в яких зазначає, що листом №30-06/4740 від 15.06.2021 повідомлено Державне підприємство «Національний центр Олександра Довженка» та Приватне підприємство фірму «Абсолют-Холдінг» про застосування тимчасового зниження орендної плати для відповідача за користування державним нерухомим майном у розмірі 50% суми нарахованої орендної плати за договором оренди на весь час дії карантинних обмежень щодо частини орендованого майна, яке використовується для розміщення офісних приміщень, як то унормовано постановою Уряду №611, в іншій частині розмір оренди є повним.

13.07.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких наголошує на тому, що договором оренди чітко визначено площу орендованого майна - 5980,00 кв.м. для розміщення офісів, складів та здійснення торговельної діяльності, а у розрахунку плати за перший (базовий) місяць оренди державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі позивача та є невід`ємним додатком до договору оренди, визначено конкретні площі, а тому безпідставними є посилання позивача на відсутність чіткого виокремлення площ до яких Регіональним відділенням застосовано знижку. При цьому, наголошує на тому, що за укладеним договором оренди орендодавцем є Регіональне відділення Фонду державного майна по місту Києву, а відтак саме до його повноважень належить вирішення питання визначення розміру оренди.

26.07.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Міністерство культури та інформаційної політики України, оскільки власником орендованого майна є Держава в особі вказаного Міністерства, а Державне підприємство «Національний центр Олександра Довженка» за своєю організаційно-правовою формою є державним підприємством, заснованим на державній формі власності і належить до сфери управління вказаного Міністерства, а тому рішення у даній справі може вплинути на його права та обов`язки.

26.07.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшли додаткові пояснення по справі, в яких зауважує на тому, що лист Регіонального відділення Фонду державного майна по місту Києву, за яким орендодавець надав відповідачу знижку, датований після відкриття провадження у справі, а тому є правомірним нарахування відповідачу орендної плати у повному розмірі.

В судовому засіданні 27.07.2021 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 ГПК України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про задоволення клопотання позивача та залучення Міністерства культури та інформаційної політики України в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання.

Відповідно до статті 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Метою участі третіх осіб у справі є обстоювання ними власних прав і законних інтересів, на які може справити вплив рішення чи ухвала суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виступає в процесі на боці тієї сторони, з якою в неї існують певні правові відносини. Залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, до участі у справі вирішується господарським судом з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес до даної справи. Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з`ясовувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

Враховуючи предмет та підстави позову, а також належність позивача до сфери управління Міністерства культури та інформаційної політики України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для залучення до участі у справі вказаної особи у якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

16.08.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли додаткові пояснення по суті справи, в яких зауважено на тому, що орендна пільга для орендаря виникає в силу приписів постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час карантину» №611 від 15.07.2020 і саме на виконання даної постанови Регіональним відділенням прийнято рішення про тимчасове зниження орендної плати на період дії карантину, про що вказано в листі №30-06/4740 від 15.06.2021. Тоді як, позивач, всупереч чинній постанові Уряду, відмовляється здійснити перерахунок орендної плати за попередні періоди.

В судовому засіданні 28.09.2021, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи для розгляду по суті.

В судових засіданнях у відповідності до приписів статті 216 Господарського процесуального кодексу України оголошувались перерви, зокрема, до 07.12.2021.

Судове засідання, призначене на 07.12.2021 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 призначено судове засідання на 23.12.2021.

В судовому засіданні 23.12.2021 у відповідності до приписів статті 216 Господарського процесуального кодексу України була оголошена перерва на 24.12.2021.

Представники позивача та третіх осіб в судовому засіданні 24.12.2021 позовні вимоги підтримали, просили задовольнити; представник відповідач проти задоволення позову заперечив, просив відмовити в позові.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 24.12.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.07.1994 року між Приватним підприємством фірмою «Абсолют-Холдінг» та Державним підприємством «Київська кінокопіювальна фабрика (правонаступником якого є Державне підприємство «Національний центр Олександра Довженка»; орендодавець) укладено договір оренди №41, який викладено в новій редакції згідно угоди від 01.03.1999 року, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно площею 5980,00 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 1, корпус №2.

21.05.2007 року між Приватним підприємством фірмою «Абсолют-Холдінг» (далі - орендар), Регіональним відділенням Фонду державного майна по м. Києву (далі - орендодавець) та Державним підприємством «Національний центр Олександра Довженка» (далі - балансоутримувач) укладеного додатковий договір №3835 до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №41 від 04.07.1994 (в редакції від 01.03.1999) (далі - додатковий договір).

Умовами пункту 1.1 додаткового договору визначено, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно (далі - майно), площею 5980,00 кв.м. розміщене за адресою: м. Київ, вул. Васильківська 1, корпус №2, що знаходиться на балансі балансоутримувача, вартість якого за експертною оцінкою станом на 01.02.1999 становить 6763926,00 грн. Майно передається в оренду з метою розміщення офісів, складів та здійснення торгівельної діяльності.

Пунктом 2.2 додаткового договору визначено, що передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, по якому є інформація про індекс інфляції) - квітень 2007 року 198138,67 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством (пункт 3.1 додаткового договору).

Умовами пункту 3.2 додаткового договору визначено, що орендна плата за перший місяць оренди - травень визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за травень місяць 2007 року.

При цьому, у розрахунку плати за перший /базовий/ місяць оренди державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка» за адресою: м. Київ, вул. Васильківська 1, корпус №2, вказано, що загальна площа об`єкта 5980,00 кв.м. та складається з 4716,50 кв.м., 749,00 кв.м. та 514,50 кв.м.; вартість об`єкта оренди за експертною оцінкою на 01.02.1999 за 1 кв.м. складає 1131,09 грн, а загальна вартість - 6763926,00 грн; орендна плата за перший (базовий) місяць оренди у квітні 2007, становить 198138,67 грн без ПДВ з приміткою про те, що оподаткування орендної плати здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства.

Пунктом 3.3 додаткового договору унормовано, що перерахування здійснюється орендарем самостійно до 10 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції таким чином: 70% орендної плати перераховується орендарем до державного бюджету; 30% орендної плати перераховується орендарем на поточний рахунок балансоутримувача.

Розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї із сторін у разі зміни методики її розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України (п. 3.4 додаткового договору).

Приписи статті 5 додаткового договору визначають обов`язки орендаря, зокрема, використання орендованого майна відповідно до його призначення та умов цього договору; своєчасна і в повному обсязі сплата орендної плати.

Договір укладено з 04.07.1994 по 04.07.2014 включно (пункт 10.1 додаткового договору).

Водночас, судом встановлено та не заперечується сторонами, що рішенням Господарського суду міста Києва від 14.02.2017 у справі №910/22462/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2017, визнано договір оренди №41 від 04.07.1994 року (в редакції від 01.03.1999), укладений між Приватним підприємством фірмою «Абсолют-Холдінг» та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором оренди з урахуванням змін, внесених додатковим договором №3835 від 21.05.2007.

Частиною 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/9823/17.

Отже, не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

При цьому, суд зазначає, що преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 в справі "Совтрансавто-Холдінг" проти України" та від 28.11.1999 року в справі "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, факт продовження договору оренди №41 від 04.07.1994 року (в редакції від 01.03.1999), на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором оренди з урахуванням змін, внесених додатковим договором №3835 від 21.05.2007, мають преюдиційне значення і не підлягають повторному доказуванню.

Отже, враховуючи, що судовим рішенням у справі №910/22462/16, яке набрало законної сили, договір оренди №41 від 04.07.1994 року (в редакції від 01.03.1999), з урахуванням змін, внесених додатковим договором №3835 від 21.05.2007, був продовжений, станом на дату розгляду даної справи договір оренди №41 є діючим і його положення беруться судом до уваги при розгляді спору.

Як зазначає позивач, у зв`язку з наявністю у орендаря заборгованості по орендній платі, він звернувся до останнього з претензією №426 від 04.12.2020, в якій просив сплатити наявну заборгованість у найкоротшій термін.

Втім, відповідач оплату не здійснив, направивши відповідь №10/12-20 від 13.12.2020, в якій наголосив на тому, що у зв`язку із запровадження з 12.03.2020 карантинних обмежень на території України та з урахуванням приписів постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» №611 від 15.07.2020 до нього має застосовуватись орендна пільга у вигляді зменшення розміру орендної плати за користування офісами на 50%, що позивачем не було враховано.

Відтак, враховуючи, що відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань за договором оренди державного майна, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення заборгованості по орендній платі у загальному розмірі 6817534,82 грн, посилаючись на те, що розмір орендної плати є істотною умовою договору, а тому будь-які зміни мають бути у формі внесення змін до договору, що сторонами не здійснювалося.

Відповідач, в свою чергу, заперечує проти позову, посилаючись на те, що до нього має бути застосована орендна знижка у розмірі 50%, оскільки частина орендованого майна використовується для розміщення офісів, що підпадає під дію додатку №2 постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час карантину» №611 від 15.07.2020, тоді як позивач, всупереч чинній постанові Уряду відмовляється здійснити перерахунок орендної плати.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Стаття 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Відносини, пов`язані з орендою нерухомого майна, що належить до державної власності, регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди державного нерухомого майна, а відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом (частина 1, 3 статті 760 ЦК України).

Частинами 1, 3 статті 283 Господарського кодексу України унормовано, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності. Об`єктом оренди можуть бути, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

За найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (частини 1 та 5 статті 762 ЦК України).

Приписами частини 1 статті 286 Господарського кодексу України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно із частиною 1 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором.

Положенням ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.3 додаткового договору визначено, що перерахування орендної плати здійснюється орендарем самостійно до 10 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції таким чином: 70% орендної плати перераховується орендарем до державного бюджету; 30% орендної плати перераховується орендарем на поточний рахунок балансоутримувача.

Водночас судом встановлено, що відповідно до пункту 17 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, що затверджена постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995, чинної на момент виникнення спірних правовідносин, кошти, отримані від оренди майна підприємств, установ та організацій галузі кінематографії, що належать до сфери управління Мінкультури, тимчасово до 31 грудня 2021 у повному обсязі спрямовуються таким підприємствам, установам та організаціям на виконання їх статутних завдань.

Статут Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка», затверджений наказом Міністерства культури та інформаційної політики України №1879 від 03.06.2020 визначає, що Центр за своєю організаційно правовою формою є державним підприємством, заснованим на державній формі власності та належить до сфери управління Міністерства культури та інформаційної політики України, координує збереження, відновлення, вивчення і примноження Національного фільмофонду України.

Відтак, враховуючи правовий статус позивача в галузі кінематографії, суд дійшов висновку, що орендна плата до 31.12.2021 спрямовується в повному обсязі (100%) на рахунок балансоутримувача - Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка».

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та змісту пункту 3.3 додаткового договору строк виконання відповідачем грошового зобов`язання зі сплати орендної плати в повному обсязі на рахунок позивача за договором на момент розгляду справи настав.

В той же час, приписами частини 4 статті 14 Цивільного кодексу України визначено, що особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

11.03.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із відповідними змінами і доповненнями), якою установлено з 12.03.2020 на усій території України карантин.

Пунктом 14 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України установлено, що з моменту встановлення карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 №211 (із наступними змінами і доповненнями), і до його відміни (скасування) в установленому законом порядку, плата за користування нерухомим майном (його частиною) підлягає зменшенню за вимогою наймача, який здійснює підприємницьку діяльність з використанням цього майна, впродовж усього часу, коли майно не могло використовуватися в підприємницькій діяльності наймача в повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» №611 від 15.07.2020 встановлено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995, здійснюється у розмірі 50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2.

При цьому, пунктом 2 вищезазначеної постанови визначено, що орендодавці державного майна забезпечують нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови починаючи з дати встановлення карантину.

Додатком 2 до постанови КМУ №611 від 15.07.2020 визначено перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків. До переліку віднесені, зокрема, офісні приміщення (зокрема в аеропортах).

Під час розгляду справи судом встановлено та не спростовано учасниками справи, що відповідачу передано в оренду державне нерухоме майно за адресою: м. Київ, вул. Васильківська 1, корпус №2 загальною площею 5980,00 кв.м. та складається з 4716,50 кв.м., які використовуються для розміщення офісів, 749,00 кв.м., які використовуються для розміщення складів та 514,50 кв.м. для розміщення торгівельних об`єктів.

Отже, виходячи з приписів додатку №2 до постанови №611 частина приміщень площею 4716,5 кв.м. відповідає вищезазначеним критеріям для нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном у розмірі 50 відсотків.

З аналізу пункту 14 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України вбачається, що застосування його приписів залежить від того, чи звернувся наймач з відповідною вимогою про зменшення плати за користування майном.

Водночас, постанова Кабінету Міністрів України «Про деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» №611 від 15.07.2020 імперативно вказує про те, що орендодавці державного майна повинні забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови починаючи з дати встановлення карантину.

Таким чином, нарахування орендної плати за державне майно починаючи з 12.03.2020 повинно здійснюватись орендодавцем на підставі цієї постанови КМУ в незалежності від того, чи звертався до орендодавця орендар з відповідною вимогою/проханням, чи ні.

Відтак, враховуючи, що частина орендованого майна площею 4716,5 кв.м. використовується орендарем з метою розміщення офісів, нарахування орендної плати в цій частині повинно здійснюватись орендодавцем на підставі вказаної постанови Кабінету Міністрів України, а не в повному розмірі, як визначено позивачем.

Про наявність правових підстав для нарахування орендної плати в розмірі 50% за орендовані приміщення площею 4716,5 кв.м., які використовуються для розміщення офісів, свідчить і рішення Регіонального відділення Фонду державного майна по місту Києву, викладене в листі №30-06/4740 від 15.06.2021. Так, листом №30-06/4740 від 15.06.2021 щодо повідомлення про застосування тимчасового зниження орендної плати, адресованим позивачу та відповідачу зазначено, що враховуючи постанову Кабінету Міністрів України «Про деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» №611 від 15.07.2020, якою встановлено, що тимчасово на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, орендарі державного майна звільняються в повній мірі або частково від сплати орендної плати відповідно до додатків до постанови, нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном площею 4716,5 кв.м для розміщення офісних приміщень здійснюється згідно додатку 2 постанови, в іншій частині орендованих площ знижка не передбачена постановою.

За додатковим договором оренди орендодавцем державного майна є Регіональне відділення Фонду державного майна по місту Києву, отже, забезпечити нарахування орендної плати на період карантину може тільки орендодавець.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.08.2021 у справі №910/13397/20.

При цьому, слід зазначити, що обставини введення карантину мають об`єктивний характер, який не залежить ані від волі орендодавця, ані від волі орендаря, та в такий період мають негативні наслідки для всіх учасників даних правовідносин.

Водночас, суд зауважує на тому, що Постанова № 611 не встановлює будь-якої процедури надання передбачених нею звільнень і знижок, у тому числі не передбачає необхідності отримання погоджень або укладення додаткових угод, а відтак нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати, тому отримання погодження щодо звільнення або знижки орендної плати, так само як і внесення змін до договору оренди цією постановою не вимагається.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.12.2021 у справі №911/354/21, від 21.09.2021 у справі №910/13158/20 та від 26.08.2021 у справі №910/13397/20.

Таким чином, з урахуванням приписів Постанови №611, яка встановлює, що з дати введення карантину, орендна плата за приміщення площею 4716,5 кв.м., які використовуються для розміщення офісів, має становити 50%, за період з березня 2020 року по травень 2021 року орендна плата мала становити 9573463,95 грн, а не 15653339,51, як зазначив позивач у своєму розрахунку, а саме: у березні 2020 року - 748168,29 грн (541845,99 грн за офісні приміщення (4716,5 кв.м.) та 206322,30 грн за іншу частину приміщень); у квітні 2020 року - 611106,26 грн (403133,38 грн за офісні приміщення (4716,5 кв.м) та 207972,88 грн за іншу частину приміщень); у травні 2020 року - 612939,58 грн (404342,78 грн за офісні приміщення (4716,5 кв.м.) та 208596,80 грн за іншу частину приміщень); у червні 2020 року - 614165,45 грн (405151,46 грн за офісні приміщення (4716,5 кв.м.) та 209013,99 грн за іншу частину приміщень); у липні 2020 року - 610480,47 грн (402720,56 грн за офісні приміщення (4716,5 кв.м.) та 207759,91 грн за іншу частину приміщень); у серпні 2020 року - 609259,51 грн (401915,12 грн за офісні приміщення (4716,5 кв.м.) та 207344,39 грн за іншу частину приміщень); у вересні 2020 року - 612305,80 грн (403924,69 грн за офісні приміщення (4716,5 кв.м.) та 208381,11 грн за іншу частину приміщень); у жовтні 2020 року - 618428,86 грн (407963,94 грн за офісні приміщення (4716,5 кв.м.) та 210464,92 грн за іншу частину приміщень); у листопаді 2020 року - 626468,45 грн (413267,48 грн за офісні приміщення (4716,5 кв.м.) та 213200,97 грн за іншу частину приміщень); у грудні 2020 року - 632106,66 грн (416986,88 грн за офісні приміщення (4716,5 кв.м.) та 215119,78 грн за іншу частину приміщень); у січні 2021 року - 640324,05 грн (422407,71 грн за офісні приміщення (4716,5 кв.м.) та 217916,34 грн за іншу частину приміщень); у лютому 2021 року - 646727,29 грн (426631,79 грн за офісні приміщення (4716,5 кв.м.) та 220095,50 грн за іншу частину приміщень); у березні 2021 року - 657721,65 грн (433884,53 грн за офісні приміщення (4716,5 кв.м.) та 223837,12 грн за іншу частину приміщень); у квітні 2021 року - 662325,70 грн (436921,72 грн за офісні приміщення (4716,5 кв.м.) та 225403,98 грн за іншу частину приміщень) та у травні 2021 року - 670935,93 грн (442601,70 грн за офісні приміщення (4716,5 кв.м.) та 228334,23 грн за іншу частину приміщень).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи застосовану в силу імперативних приписів Постанови №611 знижку щодо приміщення площею 4716,5 кв.м. та здійснені відповідачем оплати в сумі 7782267,05 грн, суд дійшов висновку про наявність у відповідача обов`язку сплатити орендну плату у спірний період в сумі 1791196,90 грн.

В той же час, судом встановлено, що на час розгляду справи по суті у відповідача відсутній борг за орендною платою у спірний період, у зв`язку зі здійсненням оплати в сумі 1791197,22 грн згідно платіжних доручень №1877 від 04.06.2021 та №№1479, 1476, 1477, 1478 від 17.06.2021, що підтверджено сторонами.

За приписами пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, те благо (річ, право, інше майно), з приводу якого виник спір.

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суб`єкти господарювання мають можливість самостійно регулювати свої відносини, діяти на власний розсуд. Відтак, враховуючи відсутність спору на час розгляду справи по суті в частині стягнення 1791196,90 грн, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в цій частині, в іншій частині позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх недоведеністю.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач під час розгляду справи не довів наявності правових підстав для нарахування орендної плати під час дії карантину в повному обсязі за всіма орендованими площами.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що лист орендодавця, яким надано відповідачу знижку датований після відкриття провадження у справі, а тому не може бути застосований у спірних правовідносинах, оскільки, як вірно зауважує відповідач, право на знижку щодо сплати орендної плати в нього виникло в силу імперативних приписів постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час карантину» №611 від 15.07.2020 і вказаний лист орендодавця це лише підтверджує, а не наділяє таким правом, як помилково стверджує позивач. Сама по собі наявність чи відсутність такого листа чи рішення не встановлює для орендаря право на пільгу, оскільки таке право в нього виникає в силу постанови Уряду і не залежить від волевиявлення Фонду державного майна чи його регіональних відділень.

Відхиляє суд і посилання позивача на приписи частини 3 статті 632 Цивільного кодексу України за якою зміна ціни в договорі після його виконання не допускається, оскільки постанова №611 не встановлює будь-якої процедури надання передбачених нею звільнень і знижок, у тому числі не передбачає необхідності отримання погоджень або укладення додаткових угод. Нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 цієї постанови з дати введення карантину, є державним регулюванням такої плати, а тому отримання погодження щодо звільнення або знижки орендної плати, так само як і внесення змін до договору оренди цією постановою не вимагається.

Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення 1791196,90 грн та відмову в решті позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 13, 73-80, 86, 129, 231, 232, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині стягнення 1791196,90 грн основного боргу закрити.

2. В іншій частині позовних вимог Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка» до Приватного підприємства «Абсолют-Холдінг» відмовити.

3. Стягнути з Приватного підприємства фірми «Абсолют-Холдінг» (03040, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 1; ідентифікаційний код 14370964) на користь Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка» (03040, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 1; ідентифікаційний код 22928085) судовий збір у розмірі 26867 (двадцять шість тисяч вісімсот шістдесят сім) грн 95 коп.

4. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 31.12.2021.

Суддя Т.В. Васильченко