ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
29.12.2021 Справа № 905/2454/21
Господарський суд Донецької області у складі судді Аксьонової К.І., розглянувши заяву
стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта», м. Київ
до боржника Маріупольського комунального підприємства зеленого будівництва, м.Маріуполь, Донецька область
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2021 для розгляду даної заяви визначено суддю Господарського суду Донецької області Аксьонову К.І.
Розглядаючи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про видачу судового наказу, суд виходить з такого.
За змістом ч.1 ст.147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.
Відповідно до ст.148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано виключно за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір (ч.2 ст.148 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно ч.3 ст.150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема, копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Як вбачається з аналізу наведених норм судовий наказ може бути видано за наявності відповідного укладеного сторонами в письмовій формі договору, а також інших наданих заявником доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов такого письмового договору.
В обґрунтування вимог заявник посилається на неналежне виконання боржником грошових зобов`язань за договором №236786 про надання послуг з організації перевезення відправлень від 21.09.2018 в частині повної оплати за надані послуги за актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 10.10.2018, 20.11.2018, 30.11.2018 та 10.02.2019. До заяви про видачу судового наказу додано в копіях: договір №236786 від 21.09.2018; акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 10.10.2018, 20.11.2018, 30.11.2018 та 10.02.2019, рахунки-фактури від 10.10.2018, 20.11.2018, 30.11.2018 та 10.02.2019.
При цьому судом враховано, що акти не містять підпису боржника, тобто не свідчать про його згоду зі збільшенням ціни договору. При цьому, доказів, які б підтверджували зміну сторонами суми договору в бік збільшення, зокрема шляхом підписання додаткової угоди, матеріалів заяви про видачу судового наказу не містять.
Судом крім наведеного встановлено те, що за умовами п.8.1 договору №236786 від 21.09.2018 договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 31.12.2018.
При цьому акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 68,00грн, яка увійшла в суму заявленої до стягнення заборгованості, містить дату складання стягувачем - 10.02.2019. Отже зазначений акт складений після закінчення строку дії договору №236786 про надання послуг з організації перевезення відправлень від 21.09.2018. Разом з тим доказів, які б підтверджували продовження строку дії договору №236786 від 21.09.2018, заявником до матеріалів заяви про видачу судового наказу не надано.
З урахуванням викладеного заявлена стягувачем вимога не відповідає вимогам ст.148 Господарського процесуального кодексу України в частині доведення заявником обставин заявлення вимог про стягнення грошової заборгованості, яка виникла за договором, укладеним саме в письмовій (в тому числі електронній) формі, обставини чого призводять до відсутності підстав для видачі судового наказу.
Згідно з п.3 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо, зокрема, заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.
Відмовляючи у видачі судового наказу, суд зауважує, що законом не передбачено обов`язку суду здійснювати розрахунок заборгованості, виходячи з умов укладеного сторонами договору №236786 від 21.09.2018. В протилежному випадку суд фактично здійснюватиме розгляд вимог у порядку, який притаманний для позовного провадження, що суперечить зокрема приписам п.7 ч.1 ст.155 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими під час розгляду вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість вимог по суті, та цільовому призначенню інституту наказного провадження в цілому.
Керуючись п.3 ч.1 ст.152, ст.234 Господарського процесуального кодексу України, суд
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України .

Повний текст ухвали складено та підписано 29.12.2021.

Суддя К.І. Аксьонова