ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
28.12.2021р. Справа № 905/2447/21
Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Устимової А.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та додані до неї документи у справі
до Донецької обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок
про визнання недійсним рішення загальних зборів
без повідомлення учасників справи
Стислий зміст і підстави заяви
18.12.2021, шляхом надіслання поштового відправлення ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Донецької обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок (далі Донецька обласна організація УТМР), в якій просить суд визнати недійсним рішення загальних зборів від 03.12.2021 чергової звітно-виборчої конференції Донецької обласної організації УТМР.
В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 вказує, що 04.12.2021 з повідомлень по телефону йому стало відомо про проведення 03.12.2021 звітно-виборчої конференції Донецької обласної організації УТМР. За рішенням конференції на посаду голови обласної організації УТМР обрано ОСОБА_2 , а його усунено з посади секретаря президії ради Донецької обласної організації УТМР, оскільки обрано іншу особу.
При проведенні конференції, на думку позивача, порушені вимоги пункту 6.1.3 Статуту Українського товариства мисливців і рибалок, оскільки не було дотримано встановленого порядку її скликання і процедури проведення: Володарську районну організацію УТМР та декілька інших первинних організацій області та його як члена УТМР з 05.04.1997 в установлені строки (щонайменше за два місяці) не було повідомлено про дату, час та місце проведення конференції, інформація про претендентів на посаду голови обласної організації не направлялась, з порядком денним та проектами документів, які були затверджені, він не ознайомлювався. Делегати на чергову конференцію від деяких районних організацій УТМР не обирались.
Позивач вважає, що конференція проведена з грубим порушенням норм Статуту УТМР, Інструкції про проведення звітів і виборів в організаціях Громадської організації «Українського товариства мисливців і рибалок», затвердженої Постановою президії Всеукраїнської ради УТМР 21.12.2021 № 33-7, Положення про обрання до органів управління і контрольних органів УТМР, затвердженого Постановою Всеукраїнської ради УТМР віл 28.09.2016 № 1-1/2.
Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подав до господарського суду заяву про забезпечення позову від 18.12.2021, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вносити зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо реєстрації керівника Донецької обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок та керівних органів Донецької обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок.
Аналогічні вимоги викладені позивачем у прохальній частині позовної заяви.
З огляду на ідентичність заходів забезпечення позову, які ОСОБА_1 просить суд застосувати у тексті позовної заяви та у окремій заяві про забезпечення позову від 18.12.2021, суд розглядає одну заяву про забезпечення позову.
Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2021 для розгляду даної справи визначена суддя Устимова А.М.
Ухвалою від 28.12.2021 Господарським судом Донецької області позовна заява ОСОБА_3 до Донецької обласної організації УТМР про визнання недійсним рішення загальних зборів від 03.12.2021 чергової звітно-виборчої конференції Донецької обласної організації УТМР залишена без руху.
Суд вважає, що заява про забезпечення позову подана одночасно із поданням позовної заяви, у разі відповідності її змісту та форми вимогам, встановленим статтею 139 Господарського процесуального кодексу України( далі - ГПК України), та підсудності такої заяви суду, до якого вона подана, має бути розглянута по суті у строк,передбачений ч.1 ст.140 ГПК України незважаючи на факт залишення позовної заяви без руху.
Дослідивши подані матеріали, суд дійшов висновку, що заява за формою та змістом відповідає вимогам, встановленим статтею 139 ГПК України.
Заявником підтверджено сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, надіслання іншим учасникам копій заяви і доданих до неї документів приписи закону не вимагають.
У тексті заяви зазначено, що заявник пропонує відповідачу використання щодо зустрічного забезпечення у відповідності до п.6 ч. 1 ст.139 ГПК України, яка містить загальну норму про необхідність визнання у тексті заяви про забезпечення позову пропозиції щодо зустрічного забезпечення. Тобто, конкретного виду зустрічного забезпечення не визначено.
Приймаючи рішення щодо відповідності форми та змісту заяви приписам ст.139 ГПК України , суд виходив з того, що ч. 1 ст.141 Кодексу передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Правовий висновок щодо правомірності розгляду заяви у разі відсутності пропозиції щодо зустрічного забезпечення міститься у п. 6.9 постанови Верховного Суду від 25.02.2019 у справі №924/789/18.
Підстави для прийняття рішення щодо повернення заяви, передбачені ст.140 ГПК України, судом не встановлені.
За текстом заяви ОСОБА_1 необхідність забезпечення позову мотивує тим, що у нього є підстави вважати, що до моменту набрання чинності рішення у даній справі (у разі задоволення вимог позивача) Донецька обласна організація УТМР своїми діями унеможливить відновлення його корпоративних прав, оскільки вважає, що його було незаконно виведено з посади керівних органів товариства. На думку заявника, у товариства наявна потенційна можливість здійснити реєстраційні дії, пов`язані зі зміною як керівника організації, так і керівних органів, що, в свою чергу, може призвести до розширення кола осіб, прав та інтересів яких стосуватиметься судове рішення. Такий вид забезпечення позову як заборона державним реєстраторам вносити зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в частині реєстрації керівника Донецької обласної організації УТМР, на думку ОСОБА_1 , пов`язаний з предметом позову, невжиття такого заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду і є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом його інтересів.
Правова оцінка аргументів сторін та мотиви рішення суду
Перевіривши доводи, викладені у заяві, та додані документи, господарський суд, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам у справі, дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог заяви про забезпечення позову, зважаючи на таке.
Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Частиною першою статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно з частиною першою статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з положеннями якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя та задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Такий висновок щодо розуміння сутності інституту забезпечення позову зробив Верховний Суд у своїй постанові від 22.08.2018 р. у справі №924/150/17.
Тобто, за своєю правовою природою забезпечення позову є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Предметом позову у справі №905/2447/21 є вимоги позивача про визнання недійсним рішення загальних зборів від 03.12.2021 чергової звітно-виборчої конференції Донецької обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок, яким, зокрема, було змінено голову обласної організації та членів президії. За твердженням ОСОБА_1 , у оспорюваній конференції він участі не брав, оскільки не був повідомлений про її проведення.
Позовні вимоги, що розглядаються в межах цієї справи є немайновими вимогами, тобто, у разі їх задоволення, рішення суду не вимагатиме примусового виконання.
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, сформульованою в постановах від 22.01.2021 у справі № 910/5550/19, від 19.12.2018 у справі № 910/9254/18, від 02.10.2018 у справі № 910/2226/18 та від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, якщо позивач звертається з немайновою позовною вимогою, а судове рішення в разі її задоволення не вимагатиме примусового виконання, то не має взагалі застосовуватись і досліджуватись така підстава для вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватись та досліджуватись така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або відновлення порушених, оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. В таких немайнових спорах має досліджуватись, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема чи не зможе позивач їх захистити у межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Відповідно до частини 5 статті 137 Господарського процесуального кодексу України не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони, зокрема, проводити загальні збори акціонерів або учасників господарського товариства та приймати ними рішення, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, які прямо стосуються предмета спору; здійснювати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладені на них згідно із законодавством владні повноваження, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, вчиняти конкретні дії, що прямо стосуються предмета спору.
Відповідно до частини четвертої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, у тому числі змін до установчих документів юридичної особи, крім змін до відомостей, передбачених частиною п`ятою цієї статті, подаються такі документи, зокрема: примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про зміни, що вносяться до Єдиного державного реєстру (абзац 2); відомості про керівні органи громадського формування (ім`я, дата народження керівника, членів інших керівних органів, реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності), посада, контактний номер телефону та інші засоби зв`язку) - у разі внесення змін до складу керівних органів (абзац 5).
Згідно до частини 10 статті 13 цього Закону Державна судова адміністрація України забезпечує передачу до Єдиного державного реєстру примірника судового рішення, яке тягне за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, судового рішення про арешт корпоративних прав та про заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій - у день набрання рішенням суду законної сили.
Пунктом 2 частини першої статті 28 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» передбачена така підстава для відмови у державній реєстрації: у Єдиному державному реєстрі містяться відомості про судове рішення щодо заборони проведення реєстраційної дії.
Отже, суд дійшов висновку, що заборона вчинення реєстраційних дій є одним із визначених законом способів забезпечення позову, який передбачений, зокрема, Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 915/508/18, від 12.03.2020 у справі № 916/3479/19, від 24.06.2020 у справі №902/1051/19.
Правовий аналіз положень статей 136, 137 ГПК України, вказує на те, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати наявність підстав для такого звернення.
Одним із принципів господарського судочинства є диспозитивність, суть якого визначена у статті 14 Господарського процесуального кодексу України та полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Положеннями статей 74, 77 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За таких обставин, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 ГПК України повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Господарський суд зауважує, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.
Приписами статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Реалізуючи встановлене статтею 55 Конституції України та статтею 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи законний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Позивач, звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
У спорі про визнання недійсними рішень зборів громадської організації вирішальним є встановлення факту порушення відповідним рішенням прав та законних інтересів позивача як члена громадської організації.
Положеннями статті 1 Закону України «Про громадські об`єднання» встановлено, що громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів. Громадське об`єднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка. Громадська організація - це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи.
Згідно Статуту Громадської організації «Українське товариство мисливців і рибалок», у редакції, затвердженої протоколом Позачергового з`їзду УТМР від 26.05.2016 № 1/2016 (зареєстровано рішенням Головного територіального управління юстиції у м. Києві 12.07.2016 № 872) Громадська організація «Українське товариство мисливців і рибалок» є неприбутковою громадською організацією, яка об`єднує громадян на основі спільності інтересів своїх членів для реалізації мети та завдань, передбачених цим Статутом (пункт 1.1).
Діяльність Товариства поширюється на всю територію України. Товариство має всеукраїнський статус та відокремлені підрозділи у всіх адміністративно-територіальних одиницях, зазначених у Конституції України (пункт 1.9).
Відповідно до пункту 6.1.1 Статуту в адміністративно-територіальних одиницях України створюються Кримська республіканська, обласні, регіональні, районні, міжрайонні, міськрайонні, міські організації Товариства, які є відокремленими структурними підрозділами Товариства, зі статусом юридичної особи або без статусу юридичної особи.
Пунктом 1.10. Статут визначено перелік відокремлених підрозділів, які складають єдину систему товариства, у тому числі Донецька обласна організація УТМР.
За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що містяться у вільному доступі у мережі Інтернет та є загальнодоступними, Донецька обласна організація УТМР зареєстрована в якості юридичної особи з ідентифікаційним кодом 03928292.
Вищим керівним органом відокремлених підрозділів товариства: Кримської республіканської, обласної, регіональної, районної, міжрайонної, міськрайонної, міської організації Товариства є відповідно конференція Кримської республіканської, обласної, регіональної, районної, міжрайонної, міськрайонної, міської організації УТМР, яка скликається один раз на 7 років.
Конференції та з`їзди поділяються на чергові, що скликаються кожні 7 років, та позачергові, які скликаються у разі необхідності в зв`язку зі смертю обраного голови, або неспроможністю останнього виконувати свої обов`язки за станом здоров`я, або інших поважних причин, у тому числі за рішенням Всеукраїнської, Кримської республіканської, обласної, регіональної, районної, міжрайонної, міськрайонної, міської ради УТМР, а також на підставі ініціативи не менше 2/3 відповідно первинних організацій (клубів) УТМР чи районних організацій. У разі проведення позачергової конференції, з`їзду, повноваження обраних на них рад, їх голів, ревізійних комісій зберігаються до проведення чергової конференції, з`їзду ((пункт 6.1.3).
Господарський суд звертає увагу, що пунктом 6.1.2 Статуту Громадської організації «Українське товариство мисливців і рибалок» передбачено, що для кожного відокремленого підрозділу Товариства зі статусом юридичної особи або без такого статусу рішення вищестоящих керівних органів УТМР є обов`язковими до виконання. Рішення про зміни місцезнаходження, припинення діяльності, зміни керівників відокремлених підрозділів Товариства, які діють із статусом юридичної особи, приймаються керівними органами цих підрозділів за погодженням із президією Всеукраїнської ради УТМР.
За змістом Статуту вбачається, що рішення конференції відокремлених підрозділів товариства оформляються протоколом.
Протокол чергової звітно-виборчої конференції Донецької обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок, проведеної 03.12.2021, до суду заявником не надано.
З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що про проведення 03.12.2021 чергової звітно-виборчої конференції Донецької обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок та прийняті нею рішення про зміну керівного складу, ОСОБА_1 стало відомо зі слів інших членів громадської організації з телефонних розмов. Крім того, на підтвердження цієї обставини останній посилається на передану йому 07.12.2021 копію наказу №8 від 27.11.2021 «Про скликання чергової конференції Донецької обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок».
Згідно відомостям з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Донецької обласної організації УТМР керівником останньої - в.о. голови президії ради відповідно до Статуту вказаний КучеренкоЄ.А.
Зміни на підставі результатів проведення конференції від 03.12.2021 станом на 28.12.2021 не внесені.
Проведення такої конференції та прийняті на ній рішення у матеріалах справи підтверджуються ОСОБА_1 з посиланням на повідомлення окремих фізичних осіб, які, з їх слів, були свідками цієї події.
З заяв свідка ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_5 , які додані до позовної заяви, вбачається, що вказані особи не були безпосередніми учасниками конференції, а дізнались про факт її підготовки та проведення від інших осіб.
В тексті заяви про забезпечення позову відсутні посилання на факт розміщення на офіційних сайтах Донецької обласної організації УТМР та Українського товариства мисливців і рибалок інформації про проведення 03.12.2021 чергової звітно-виборчої конференції Донецької обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок.
Судом самостійно наявності таких відомостей у вільному доступі в мережі Інтернет також не встановлено.
При цьому, суд вказує, що факт проведення звітно-виборчої конференції громадської організації, прийняті нею рішення щодо зміни керівництва відповідно до законодавства встановлюється у відповідних документах, підсумковим з яких є протокол конференції, який в матеріалах справи відсутній.
Посилання ОСОБА_1 на копію наказу №8 від 27.11.2021 «Про скликання чергової конференції Донецької обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок» не спростовує наведений висновок суду щодо необхідності наявності відповідних документів, у тому числі протоколу.
Зокрема,у тексті наказу мова йде виключно про порядок скликання конференції, інформація щодо порядку денного,в якому б було передбачене питання щодо виборів керівництва, відсутня.
ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про витребування у Донецької обласної організації УТМР доказів, зокрема, протоколу конференції від 03.12.2021 з посиланням на відсутність змоги надати його суду.
Однак ані у змісті клопотання, ані у змісті заяви про забезпечення позову не наведено заходів, яких заявник вжив для отримання цього доказу самостійно, доказів вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу, обов`язковість чого визначена абзацом 4 частини другої статті 81 ГПК України.
Зокрема, у змісті клопотання ОСОБА_1 не зазначив які дії направлені на отримання документів на підтвердження факту проведення конференції вчинив він безпосередньо як член громадської організації чи його представник адвокат Нікітенко К.І. у порядку ст.24 Закону України «Про адвокатуру» щодо самостійного отримання вказаного доказу та причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання. Докази про вчинення таких дій стороною позивача також відсутні в матеріалах справи.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності ускладнення чи наявності ризику неможливості поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Зі змісту заяви про забезпечення позову встановлено, що ОСОБА_1 необхідність застосування даного виду забезпечення позову - заборони державним реєстраторам вносити зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо реєстрації керівника та керівних органів Донецької обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок пов`язує саме з неможливістю відновлення його корпоративних прав, оскільки його незаконно виведено з посади у керівних органів громадської організації.
Зважаючи на викладене, господарський суд вважає, що зробити висновок відносно обґрунтованості доводів заявника щодо забезпечення позову можливо лише на підставі вивчення і оцінки судом відомостей, викладених в протоколі конференції громадської організації, законність рішення якої оспорюється, натомість, даний документ в матеріалах справи відсутній. Достеменних доказів на підтвердження того, які саме питання розглядались на конференції та які рішення були прийняті суду не надано. Докази, на які посилається ОСОБА_1 також безпосередньо не містять вказаної інформації.
За приписами частини четвертої статті 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Відповідно до вимог частини першої статті 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників.
Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.
Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Розглянувши подану заявником заяву про забезпечення позову, здійснивши оцінку доказів та обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, суд дійшов висновку, що така заява не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 136, 137, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вносити зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо реєстрації керівника Донецької обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок та керівних органів Донецької обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Східного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строк, встановлений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці Господарського суду Донецької області на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою://dn.arbitr.gov.ua.

Суддя А.М. Устимова