ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" грудня 2021 р. м. Київ Справа№ 910/19960/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Корсака В.А.

Євсікова О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 (повний текст рішення складено 01.06.2021)

у справі №910/19960/20 (суддя Селівон А.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Лізингова компанія «Укртранслізинг»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 72 021,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Лізингова компанія «Укртранслізинг» (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі по тексту - відповідач) про стягнення 72 021,00 грн штрафу за несвоєчасну доставку вагонів та судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час перевезення відповідачем вантажу за залізничними накладними №№ 40038440, 40349797, 4038457, 40129702, 40038432, 40241457, 40321234, 40038416, 40038424, 42781039, 42730259, 42776484, 42795534, 42776476, 41773862, 41770199, 41770223, 41773821, 41770215, 41770207, 41773813, 41773839, 41773847, 41773854, 37996360, 42957712, 41970716, 42891572, 40458077, 42984146, 41613456, 41613373, 52367422, 42178590, останнім було доставлено вагони з порушенням строку доставки, що є підставою для нарахування штрафу на підставі ст. 116 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, зі змінами та доповненнями (далі по тексту - Статут залізниць).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 у справі №910/19960/20 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Приватного акціонерного товариства «Лізингова компанія «Укртранслізинг» 72 021,00 грн штрафу за несвоєчасну доставку вантажу та 2102,00 грн судового збору. При ухваленні рішення у справі №910/19960/20 судом першої інстанції встановлено факт несвоєчасної доставки відповідачем переданого йому позивачем для перевезення вантажу та, відповідно, порушення норм ст. 41 Статуту залізниць України та Правил обчислення термінів доставки вантажу, що в свою чергу є підставою для застосування штрафу відповідно до ст. 116 Статуту залізниць. Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі по тексту - апелянт) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 у справі №910/19960/20, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 у справі №910/19960/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Також апелянт у своїй апеляційній скарзі просив суд апеляційної інстанції застосувати позовну давність у зв`язку із пропуском позивачем терміну (строку) на звернення із даним позовом до суду.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що позивачем пропущено шестимісячний термін (строк) від дати видачі вантажу, багажу або вантажобагажу, на звернення із даним позовом до суду, визначений ст. 134 Статуту залізниць, а тому у задоволенні позову слід відмовити за спливом строку позовної давності.

Також відповідач просить суд апеляційної інстанції визнати поважними причини неподання до суду першої інстанції відзиву та витребуваних доказів, посилаючись на те, що представництво інтересів АТ «Укрзалізниця» у даній справі було доручено заступнику начальника відділу претензійно-позовної роботи на представництво в судах юридичної служби ОСОБА_1, який не забезпечив представництво інтересів відповідача та був звільнений з посади. Під час звільнення ОСОБА_1 матеріали судової справи не передав до Служби комерційної роботи та маркетингу, отримані ним оригінали документів не повернув.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями від 05.07.2021 справу № 910/19960/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді Шаптала Є.Ю., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 у справі № 910/19960/20 залишено без руху.

Після усунення апелянтом недоліків, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2021 клопотання Акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 у справі № 910/19960/20 задоволено. Поновлено Акціонерному товариству «Українська залізниця» строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 у справі № 910/19960/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 у справі № 910/19960/20. Встановлено іншим учасникам справи строк для подання оформленого відповідно до ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК) відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 діб з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 16.08.2021. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 у справі №910/19960/20. 13.08.2021 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов письмовий відзив позивача на апеляційну скаргу відповідача, за яким позивач просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу АТ «Укрзалізниця» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 у справі №910/19960/20 залишити без змін.

У своїх запереченнях на апеляційну скаргу позивач посилається на те, що неналежне виконання працівником відповідача своїх службових обов`язків та несумлінне ставлення до них не може бути визнане поважною причиною ненадання відзиву на позов та витребувані судом докази.

Також позивач зазначає, що за приписами ст.ст. 134, 136 Статуту залізниць та ст. 315 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК) позов до перевізника може бути пред`явлений протягом 6 місяців після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, та 3-місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію, тобто протягом 15 місяців. При цьому позивач посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18.06.2021 у справі №910/11949/20, від 23.12.2019 у справі №910/1002/19 та від 02.12.2019 №910/3745/19.

Щодо застосування наслідків пропуску строку позовної давності, то позивач зазначає, що застосування наслідків спливу позовної давності можливе лише за заявою сторони, суд позбавлений можливості за власною ініціативою застосовувати наслідки пропуску строку позовної давності. Оскільки стаття 267 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК) є нормою матеріального права, суд апеляційної інстанції не розглядає заяви про застосування строків позовної давності, тоді як відповідач був належним чином повідомлений про відкриття провадження у даній справі, проте своїм процесуальним правом щодо подання відзиву на позов та будь-яких клопотань не скористався.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 у справі №910/19960/20 розгляд справи № 910/19960/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 призначено на 15 год. 15 хв. 26.10.2021 та повідомлено сторін, що матеріали справи будуть розглядатися без виклику учасників справи. На підставі службової записки секретаря судової палати Тищенко А.І. та розпорядження керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2021 у зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя від 19.10.2021, яким суддю Північного апеляційного господарського суду Дикунську С.Я. звільнено у відставку, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/19960/20.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2021 проведено повторний перерозподіл: зменшено склад колегії суддів до головуючого судді (судді-доповідача) для забезпечення проведення повторного автоматизованого розподілу згідно з Рішенням зборів суддів Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2019, у складі: головуючий суддя - Дикунська С.Я.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» у справі №910/19930/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Владимиренко С.В., судді Корсак В.А., Євсіков О.О. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 у справі № 910/19960/20 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Владимиренко С.В., судді Корсак В.А., Євсіков О.О. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

За приписами ч. 10 ст. 270 ГПК апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач за заявкою позивача здійснював перевезення порожніх вагонів, які є власністю позивача. Залізницями призначення по здійсненим перевезенням є Львівська залізниця, Південно-західна залізниця, Донецька залізниця.

Так, у період 09.09.2019 - 24.03.2020 зі станцій відправлення Чорноморськ-Порт, Одеса-Порт, Чорноморська (для ОПЗ), Чорноморська (для ТИС), Ксенієво, Жовтнева Одеської залізниці, Дністрянська Львівської залізниці, Попасна Донецької залізниці на станції призначення Ніжин Південно-Західної залізниці, Балта Одеської залізниці, Скала-Подільська, Збараж Львівської залізниці, Кабанне, Барвінкове Донецької залізниці, Куземівка, Линовиця, Основа Південної залізниці (відправник та одержувач - ПАТ «Лізингова компанія «Укртранслізинг») на підставі залізничних накладних №№ 40038440, 40349797, 4038457, 40129702, 40038432, 40241457, 40321234, 40038416, 40038424, 42781039, 42730259, 42776484, 42795534, 42776476, 41773862, 41770199, 41770223, 41773821, 41770215, 41770207, 41773813, 41773839, 41773847, 41773854, 37996360, 42957712, 41970716, 42891572, 40458077, 42984146, 41613456, 41613373, 52367422, 42178590, 40220212. (а.с. 39-92).

Відповідно до ч. 1 ст. 307 ГК за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом статті 307 ГК та статті 909 ЦК договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до ст. 920 ЦК у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ст. 924 ЦК перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 6 Статуту залізниць визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Згідно ст. 130 Статут залізниць пред`явленню залізниці позову, який випливає із цього Статуту, може передувати пред`явлення до неї претензії. Право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів мають у разі прострочення доставки вантажу - одержувач за умови пред`явлення накладної. Накладна, вантажна, багажна і вантажобагажна квитанції та комерційний акт подаються лише в оригіналі.

Відповідно до п. 6 Правил заявлення та розгляду претензій (статті 130-137 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, у разі оформлення перевезення вантажу шляхом електронного документообігу до претензійної заяви додається паперова копія накладної, роздрукована на підставі електронної накладної та засвідчена календарним штемпелем станції призначення або суб`єктом перевезення згідно з чинним законодавством.

У разі пред`явлення до залізниці претензій та позовів застосовуються ЕПД або їх паперові копії, які роздруковуються та засвідчуються в установленому законодавством порядку відповідними суб`єктами перевізного процесу, що отримали їх згідно з додатком до договору про організацію перевезень. Візуальні форми подання ЕД (відображення даних, які вони містять на папері у формі, придатній для приймання їх змісту людиною), роздруковані на папері, засвідчені в установленому законодавством порядку, є паперовими копіями ЕПД (п.п. 1.8, 3.3 Порядку застосування електронного перевізного документа під час перевезення вантажів залізничним транспортом, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 01.11.2010 № 800).

Надані позивачем в якості доказів на підтвердження позовних вимог копії залізничних накладних №№40038440, 40349797, 4038457, 40129702, 40038432, 40241457, 40321234, 40038416, 40038424, 42781039, 42730259, 42776484, 42795534, 42776476, 41773862, 41770199, 41770223, 41773821, 41770215, 41770207, 41773813, 41773839, 41773847, 41773854, 37996360, 42957712, 41970716, 42891572, 40458077, 42984146, 41613456, 41613373, 52367422, 42178590, 40220212 засвідчені позивачем у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до абз. 1 п. 11 Оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.11.2007 №01-8/917 «Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства» «приватні» (власні) порожні вагони, які перевозяться залізницею за перевізними документами зі сплатою залізничного тарифу, мають правовий статус «вантажу» (вантаж на колесах).

Згідно з абз. 6 п. 11 вказаного Оглядового листа порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус «вантажу», і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має відносно залізниці права та обов`язки, передбачені Статутом, зокрема, право у разі пошкодження або розукомплектування, або втрати частини вагонів із групи - витребувати у залізниці складання комерційного та інших актів та заявити вимоги про відшкодування збитків у встановлених Статутом залізниць розмірах; право заявити до залізниці вимогу про сплату штрафу за прострочення в доставці вантажу; а також обов`язок отримати їх від залізниці, а у разі несвоєчасного приймання вагонів від залізниці - сплатити плату за користування вагонами, які знаходяться на коліях залізниці, та збір за зберігання у розмірах, встановлених Тарифним керівництвом №1, та інші права та обов`язки, які має одержувач відносно вантажу, що прибув на його адресу.

Згідно з п. 5.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 №17, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.02.2015 за №168/26613 (далі - Правила експлуатації власних вантажних вагонів), перевезення власних вантажних вагонів у завантаженому і порожньому стані в усіх випадках (передислокація, ремонт тощо) оформляється перевізним документом (накладною) в електронному (із накладенням електронного цифрового підпису) або паперовому вигляді згідно з Правилами оформлення перевізних документів.

Згідно п.п. 22, 23 Статуту залізниць за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Згідно ч. 1 ст. 919 ЦК перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» від 04.07.1996 №273/96-ВР (далі по тексту - Закон №273/96-ВР) у разі невиконання (неналежного виконання) зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за затримання терміну доставки вантажів в межах, визначених Статутом залізниць України.

Отже, при здійсненні перевезень вантажів залізничним транспортом на підставі договорів перевезення, укладених із суб`єктами господарювання - замовниками, залізниця, як перевізник, несе відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань в порядку, визначеному Статутом залізниць України, та відповідає перед контрагентами за допущені нею прострочення у доставці вантажів до станції призначення в порядку, визначеному транспортним статутом на залізниці.

Відповідно до п. 41 Статуту залізниць залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно п. 1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 (далі - Правила), визначено терміни, в які залізниці зобов`язані доставляти вантажі за призначенням, зокрема, відповідно до підпункту 1.1.1 у разі перевезення вантажною швидкістю: маршрутними відправками; вагонними відправками та відправками у великотоннажних контейнерах; дрібними відправками та відправками в середньотонажних контейнерах, терміни доставки вантажу обчислюються виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та 1 доба за кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Відповідно до п. 1.2 Правил термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата. Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах (пункт 2.1 Правил).

За визначенням п. 2 Правил приймання вантажів до перевезення перевезення вантажів здійснюються вагонними, дрібними, контейнерними, груповими або маршрутними відправками.

Зокрема, вагонна відправка - партія вантажу за однією накладною в такій кількості, для перевезення якої потрібно надання окремого вагона; групова відправка - партія вантажу за однією накладною, для перевезення якої надається не менше двох вагонів, але менше маршруту; маршрутна відправка - партія вантажу за однією накладною в кількості, яка відповідає ваговій нормі, встановленій для маршруту («ядра» маршруту).

Згідно з п. 5.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (далі - Правила оформлення перевізних документів), заповнення накладної на станції призначення здійснюється згідно з додатком 3 до цих Правил.

Відповідно до п.п. 6.1, 6.6 Правил оформлення перевізних документів за одним перевізним документом приймаються до перевезення вантажі маршрутом або групою вагонів із дотриманням таких умов: вантажі мають бути одного найменування; вантажі приймаються до перевезення від одного відправника з однієї станції відправлення і адресуються на одну станцію призначення одному одержувачу. Заповнення накладної на маршрут або групу вагонів здійснюється згідно з додатком 3 до цих Правил.

Згідно з додатком 3 до Правил оформлення перевізних документів у графі 29, яка визначає тип відправки: відправка вагонна, контейнерна, групова/маршрутна, контрейлерна, дрібна/збірна, у відповідному місці проставляється позначка «х» і заповнюється ця графа відправником.

Зі змісту вищенаведених залізничних накладних вбачається, що відповідачем відмічено тип відправки - вагонна та в частині накладних, а саме №№ 40349797, 40129702, 40321234, 37996360, 42957712, 41970716, 40458077, 42178590, 40220212 - групова/маршрутна, відтак, термін доставки вагонів за вказаними накладними в разі вагонної відправки має обчислюватись, виходячи з однієї доби за кожні повні та неповні 200 км, у випадку групової/маршрутної відправки - виходячи з однієї доби за кожні повні та неповні 320 км.

Відповідно до п. 24 Статуту залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Станції відправлення відповідача здійснено перевірку відомостей у вказаних накладних (у тому числі графи 29 «Відправка»), підтверджено правильність їх заповнення відправником та проставлено електронні цифрові підписи у графі 38 «Підпис» вказаних накладних, тобто, станція підтвердила приймання вантажу до перевезення.

Таким чином, термін доставки має бути обчислений виходячи саме з типу відправки, визначеному у спірних накладних.

Згідно п. 2.4 Правил терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

У відповідності до п. 2.9 Правил у разі затримки вантажу в процесі перевезення термін доставки збільшується на термін: виконання митних та інших адміністративних правил; тимчасової перерви в перевезенні, яка трапилася не з вини залізниці; необхідний для ветеринарного огляду та напування тварин; вивантаження зайвої маси, виправлення навантаження або упаковки, а також на перевантаження, які трапилися з вини відправника; інших затримок, які трапились з вини відправника чи одержувача. Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки (п. 2.10 Правил).

За приписами пункту 8 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 року за № 862/5083, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної і дорожньої відомості. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці, або дата подачі вагона під вивантаження, якщо вона здійснюється одержувачем на місцях загального або не загального користування.

Як позивачем зазначається в позовній заяві та встановлено судом першої інстанції, вантаж, що прямував за спірними залізничними накладними, відповідачем доставлено та видано вантажоодержувачу вже після закінчення встановленого терміну доставки, про що свідчать календарні штемпелі прибуття вантажу у графі 51 та видачі вантажу у графі 52, а відтак - відповідач допустив прострочення доставки вантажу.

Згідно п. 4.3 розділу ІV Правил оформлення перевізних документів у разі складання акта в графі 49 «Відмітки залізниці» зазначаються його номер і коротко причина, з якої його складено (наприклад, «про нестачу ________ місць», «про нестачу маси _________ кг», «про відсутність пломб» тощо).

Як встановлено судом згідно наданих позивачем копій залізничних накладних, відповідно до п. 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажу та п. 4.3 розділу ІV Правил оформлення перевізних документів у графі 49 залізничних накладних містяться відмітки про складення актів, на підставі яких відповідачем збільшувався термін доставки вантажу, а саме: № 4605 від 05.10.2019 (накладна № 40349797), № 16353 від 04.11.2019 (накладні №№ 41770199, 41770223, 41770215, 41770207), № 20341 від 08.12.2019 (накладна № 42957712), № 9893 від 17.03.2020 (накладна № 40458077), № 8807 від 08.03.2020 (накладна № 42984146).

Як встановлено судом першої інстанції у матеріалах даної справи відсутні вказані акти, які б підтверджували факт правомірності збільшення відповідачем терміну доставки вантажу, такі докази відповідач позивачу також не надав.

Згідно ч. 3 ст. 13 ГПК та ч. 1 ст. 74 ГПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 74 ГПК).

Будь - яких інших відміток про причини затримки вантажу, які дають право відповідачу на збільшення терміну доставки та тривалість цієї затримки, спірні залізничні накладні не містять та відповідачем докази наявності таких причин не наведені, що вказує на відсутність поважних причин прострочення термінів доставки вантажу, які мають бути враховані при визначенні термінів прострочення доставки вантажу.

Отже, відповідно до спірних залізничних накладних №№ 40038440, 40349797, 4038457, 40129702, 40038432, 40241457, 40321234, 40038416, 40038424, 42781039, 42730259, 42776484, 42795534, 42776476, 41773862, 41770199, 41770223, 41773821, 41770215, 41770207, 41773813, 41773839, 41773847, 41773854, 37996360, 42957712, 41970716, 42891572, 40458077, 42984146, 41613456, 41613373, 52367422, 42178590, 40220212, вантаж було фактично доставлено на станції призначення із простроченням, тобто після закінчення терміну доставки визначеного ст. 41 Статуту залізниць та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.

У разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (Статутами) (ст. 920 ЦК).

Згідно з п. 116 Статуту залізниць за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам-суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 1) 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 2) 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 3) 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув. Відповідно до п.1.2 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, плата за перевезення вантажу вноситься відправником під час оформлення перевезення. Плата може вноситися іншим платником, з яким залізницею укладено договір.

Таким чином, сума штрафу за несвоєчасну доставку вантажу залізницею обчислюється, виходячи із даних щодо суми провізної плати, зазначеної у конкретній залізничній накладній (графа 31), на підставі якої здійснювалося перевезення вантажу залізничним транспортом, що узгоджується з приписами частини 3 статті 313 Господарського суду України, пунктів 6, 23 Статуту залізниць, пункту 1.2. Правил оформлення перевізних документів, пункту 1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажів, залежно від кількості днів прострочення у доставці вантажу. (Вказаний правовий висновок викладена у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/1524/19).

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/420/2012 від 04.04.2012 нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу здійснюється в залежності від кількості повних прострочених діб, але не менш ніж двох діб. Встановлений пунктом 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш як на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченого статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Згідно з абз. 2 п 8 Правил датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або не загального користування. Календарними штемпелями на залізничних накладних, доданих до позовної заяви, підтверджується, що вантаж відповідачем доставлено позивачу з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст. 41 Статуту залізниць та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.

Сума штрафу заявлена позивачем до стягнення нарахована на підставі ст.ст. 116, 130 Статуту залізниць відповідає вимогам зазначених вище норм законодавства та є арифметично вірною.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 1 ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.ст. 76, 77 ГПК належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин, позовні вимоги документально обґрунтовані та є такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апелянта про пропуск позивачем шестимісячному терміну (строку) від дати видачі вантажу, багажу або вантажобагажу, на звернення до суду із даним позовом, який визначений ст. 134 Статуту залізниць, судом апеляційної інстанції до уваги не приймається, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки.

Згідно з ч.1 ст.258 ЦК для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Статутом залізниць регламентується, зокрема порядок перевезення вантажів залізницею і, відповідно до п. 136 Статуту залізниць, позови до залізниць можуть бути пред`явлені у 6-місячний термін, що обчислюється відповідно до вимог п. 134 цього Статуту, яким передбачено також і 6-місячний строк для пред`явлення претензії, з визначенням певних умов, обставин, підстав та строку його обчислення.

Згідно з п. 134 Статуту залізниць претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом 6 місяців. Зокрема, згідно з пп. «д» абз. 2 цього пункту зазначені терміни обчислюються з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій з приводу прострочення доставки вантажу, багажу або вантажобагажу.

Частиною 5 ст. 307 ГК, яка кореспондується з ч.4 ст. 909 та ст. 920 ЦК, встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, пункти 134, 136 Статуту залізниць є спеціальними нормами, які регулюють питання обчислення позовної давності за позовами до залізниць.

Стаття 315 ГК передбачає певні особливості обчислення позовної давності за договором перевезення. ГК, який за своєю правовою природою є Законом України, прийнятий Верховною Радою України 16.01.2003 та набрав чинності з 01.01.2004. Він також є спеціальним законом, і повинен застосовуватися до правовідносин сторін, як такий, що прийнятий пізніше та містить порядок обчислення позовної давності. Крім того, у прикінцевих положеннях ГК законодавець зобов`язав Кабінет Міністрів України привести свої нормативні акти (в тому числі і Статут залізниць) у відповідність до норм ГК, чого Кабінет Міністрів України не виконав.

Відтак положення пунктів 134, 136 Статуту залізниць підлягають застосуванню у системному зв`язку з положенням ст. 315 ГК і, таким чином, позовна давність починає свій перебіг з дня одержання відповіді на претензію позивача або з дня закінчення строку, встановленого ч. 3 ст. 315 ГК для відповіді на претензію.

При цьому відсутність відомостей щодо звернення позивача до відповідача з претензією не впливає на порядок обчислення позовної давності, оскільки визначений законом строк, у межах якого особа має право звернутися до суду, не може починатися зі строку на реалізацію права на досудове врегулювання спору. (Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.04.2019 у справі №905/729/18, від 13.08.2019 у справі №910/11614/18, від 10.09.2019 у справі №905/2303/18, від 18.06.2021 у справі №910/11949/20, від 02.11.2021 у справі №910/16843/20).

Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у своїй постанові від 18.06.2021 у справі №910/11949/20 зробив висновок, що позов до перевізника у даній справі може бути пред`явлений протягом 6 місяців після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, та 3-місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію, що узгоджується з положеннями пунктів 134, 136 Статуту та ст. 315 ГК.

Враховуючи наявні в матеріалах даної справи залізничні накладні, дати видачі вантажу з 21.09.2019 по 24.03.2020, про також зазначено в апеляційній скарзі відповідача, та правові висновки викладені Верховним Судом у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 18.06.2021 у справі №910/11949/20, строк позовної давності для пред`явлення позову позивачем не пропущено, оскільки позов пред`явлено до суду 15.12.2020 (здано на пошту, про що свідчить штемпель пошти на поштовому конверті (а.с. 97).

За приписами ч. 4 ст. 236 ГПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також відповідач просить суд апеляційної інстанції визнати поважними причини неподання до суду першої інстанції відзиву та витребуваних доказів, посилаючись на те, що представництво інтересів АТ «Укрзалізниця» у даній справі було доручено заступнику начальника відділу претензійно-позовної роботи на представництво в судах юридичної служби ОСОБА_1, який не забезпечив представництво інтересів відповідача та був звільнений з посади. Під час звільнення ОСОБА_1 матеріали судової справи не передав до Служби комерційної роботи та маркетингу, отримані ним оригінали документів не повернув.

Суд апеляційної інстанції, керуючись приписами ст. 269 ГПК, відмовляє у задоволенні вказаної вимоги, оскільки заявником не наведено належними та допустимими доказами неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а наведені ним обставини не є такими причинами.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Доводи наведені апелянтом в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, при цьому апеляційним судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню для вирішення спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 276 ГПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 у справі №910/19960/20 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 129 ГПК судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 у справі №910/19960/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 у справі №910/19960/20 залишити без змін.

3. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство «Українська залізниця».

4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 у справі №910/19960/20.

5. Матеріали справи № 91019960/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков