ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2021 р. Справа№ 910/18124/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Євсікова О.О.

Руденко М.А.

Секретар судового засідання Зозуля Н.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецвагонтрансойл" на рішення господарського суду міста Києва від 23.06.2021

у справі № 910/18124/20 (суддя - Нечай О.В.)

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецвагонтрансойл"

до 1) Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент"

2) Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Головний інформаційно-обчислювальний центр"

про витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов`язання вчинити дії

та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецвагонтрансойл"

2) Компанії "Океанос Транс ОЮ" (Okeanos Trans OU)

про визнання недійсним договору,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецвагонтрансойл" (далі - ТОВ "Спецвагонтрансойл") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства (далі - ПрАТ) "Івано-Франківськцемент" та Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Головний інформаційно-обчислювальний центр" про витребування з незаконного володіння відповідача-1 на користь позивача залізничних вантажних вагонів у кількості 97 одиниць з відповідними мережевими номерними знаками та зобов`язання відповідача-2 внести зміни до автоматизованого банку даних вантажних вагонів компаній-операторів стосовно вказаних залізничних вантажних вагонів шляхом зазначення їх власником позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач-1, без правових підстав утримує у себе залізничні вагони, право власності на які набуто позивачем на підставі договору купівлі-продажу № ДКП-1/250119 від 25.01.2019, укладеного між ТОВ "Спецвагонтрансойл" та Компанією "Океанос Транс ОЮ" (Okeanos Trans OU). Вимоги до відповідача -2 засновані на тому, що останній протиправно відмовляється від вчинення дій щодо внесення запису до автоматизованого банку даних вантажних вагонів компаній-операторів про позивача як про власника вантажних вагонів, і порушує право власності позивача на вказане рухоме майно.

Заперечуючи проти позову , 11.01.2021 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва ПрАТ "Івано-Франківськцемент" звернувся із зустрічною позовною заявою до ТОВ "Спецвагонтрансойл" та Компанії "Океанос Транс ОЮ" (Okeanos Trans OU) про визнання недійсним договору купівлі-продажу № ДКП-1/250119 від 25.01.2019, укладеного між ТОВ "Спецвагонтрансойл" та Компанією "Океанос Транс ОЮ" (Okeanos Trans OU), оскільки Компанія "Океанос Транс ОЮ" (Okeanos Trans OU) не мала права на відчуження спірних вагонів у кількості 97 одиниць з відповідними мережевими номерними знаками.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 у задоволенні первісних позовних вимог відмовлено повністю. Зустрічний позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу № ДКП-1/250119 від 25.01.2019, укладений між ТОВ "Спецвагонтрансойл" та Компанією "Океанос Транс ОЮ".

Відмовляючи у задоволенні первісного позову , суд першої інстанції виходив з того,що при поданні віндікаційного позову позивач повинен надати докази на підтвердження права власності на спірне майно, довести індивідуальні ознаки майна, що витребовується, перебування майна у незаконному володінні відповідача, а також відсутність в останнього правових підстав для володіння цим майном.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №910/3496/17, постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц, від 05.05.2019 у справі №522/7636/14-ц та від 12.02.2020 у справі №П/811/1640/17.

Відхиляючи доводи позивача за первісним позовом з приводу того, що доказом виконання договору і переходом права власності на рухоме майно (вагони) від Компанії "Океанос Транс ОЮ" до ТОВ "Спецвагонтрансойл" є момент складення ними 25.01.2019 та підписання у м. Таллінн Естонської Республіки Акту приймання-передачі вагонів № 01 за Договором №ДКП-1/250119 , суд першої інстанції вказав, що цей акт не може розглядатися доказом набуття права власності позивачем на рухомі речі, оскільки його складено без фактичної передачі рухомого майна (вагонів) та товарно-супровідної документації на вагони.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ "Спецвагонтрансойл" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 у справі № 910/18124/20 та прийняти нове, яким первісні позовні вимоги задовольнити повністю, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Умотивовуючи доводи апеляційної скарги, ТОВ "Спецвагонтрансойл" вказувало, що рішенням Арбітражного суду Свердловської області від 15.12.2016 року у справі № А-60-42204/2016, яке набуло законної сили 03.04.2017 року, визнано власником вагонів АТ "Росдорлізінг ", у тому числі тих, щодо яких виник спір. Натомість ТОВ "Істлайн ", у володінні якого перебували вагони , і до якого пред`являло вінідкаційний позов АТ "Росдорлізінг", суд визнав недобросовісним набувачем. У подальшому, у судовому порядку рішенням Арбітражного суду Свердловської області від 29.05.2018 р. № А-60 42204/2016 , було замінено АТ "Росдорлізінг " його правонаступником Компанією "Океанос Транс ОЮ". Перехід права власності на вагони до Компанії "Океанос Транс ОЮ" підтверджено Повідомленням Федерального агентства залізничного транспорту Міністерства транспорту Російської Федерації від 21.08.2018 р. Утім, Господарський суд міста Києва цим обставинам належної правової оцінки не надав і безпідставно прийшов до висновку , що право власності на вагони у позивача за первісним позовом не виникло.

Згідно із витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Євсіков О.О., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2021 поновлено апелянту пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Спецвагонтрансойл" на рішення господарського суду міста Києва від 23.06.2021 у справі № 910/18124/20. Призначено справу до розгляду на 12.10.2021. Зупинено дію рішення господарського суду міста Києва від 23.06.2021 у справі № 910/18124/20 до прийняття апеляційним господарським судом кінцевого рішення.

ПрАТ "Івано-Франківськцемент" подано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-1 просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишивши оскаржуване рішення без змін.

У судовому засіданні 12.10.2021 оголошено перерву до 18.10.2021.

Однак, судове засідання призначене на 18.10.2021 не відбулося , у зв`язку з перебуванням головуючої судді Кропивної Л.В. у відпустці.

18.10.2021 до Північного апеляційного господарського суду від відповідача за первісним позовом надійшли письмові пояснення.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2021, у зв`язку з перебуванням судді Зубець Л.П. у відпустці, справу № 910/18124/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Руденко М.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2021 прийнято апеляційну скаргу у справі № 910/18124/20 до провадження у визначеному складі суддів та призначено справу до розгляду на 01.12.2021.

30.11.2021 до Північного апеляційного господарського суду від відповідача-2 за первісним позовом надійшли письмові пояснення.

В судовому засіданні 01.12.2021 колегія суддів заслухала представників позивача, відповідача-1 (позивача за зустрічним позовом) та відповідача-2 за первісним позовом. Відповідач-2 за зустрічним позовом в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 24.

Отже, у розумінні ст. 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), про дату, час та місце судового засідання відповідач-2 за зустрічним позовом повідомлений належним чином.

За висновками суду неявка представника відповідач-2 за зустрічним позовом у судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача за первісним позовом підтримував подану апеляційну скаргу та просив суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення первісних позовних вимог та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Представники відповідачів за первісним позовом заперечували проти задоволення апеляційної скарги позивача за первісним позовом та просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Звертаючись до суду з первісним позовом, ТОВ "Спецвагонтрансойл" вказувало на ту обставину, що воно на підставі наведенимх них обставин є єдиним власником вищевказаних вагонів, проте ПрАТ "Івано-Франківськцемент" протиправно, без будь-яких правових підстав утримує в себе 97 залізничних вагонів з відповідними мережевими номерними знаками, право власності на які належить ТОВ "Спецвагонтрансойл", у зв`язку з чим позивач за первісним позовом просив суд на підставі ст. 387 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) витребувати з незаконного володіння відповідача-1 залізничні вантажні вагони у кількості 97 одиниць з відповідними мережевими номерними знаками.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення первісного позову ТОВ "Спецвагонтрансойл" , з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 25.01.2019 між ТОВ "Спецвагонтрансойл" (покупець) та Компанією "Океанос Транс ОЮ" (продавець) укладено договір купівлі-продажу № ДКП-1/250119 (далі - договір № ДКП-1/250119), відповідно до якого продавець зобов`язується продати, а покупець прийняти та оплатити бувші у використанні залізничні вагони (далі - товар), на умовах цього договору. Найменування, модель, кількість товару, рік виготовлення, вартість одиниці товару та загальна вартість товару, місце поставки товару і строк поставки вказуються в специфікації до цього Договору.

За умовами п. 2.1. договору № ДКП-1/250119 покупець приймає товар у відповідності до умов даного договору на вказаних продавцем українських залізничних станціях України ст. Ямниця та/або ст. Дубовці або іншій письмово погодженій сторонами залізничній станції з відповідним оформленням уповноваженими представниками сторін акта прийому-передачі товару. Акт прийому-передачі товару, підготовлений продавцем, направляється покупцю та підлягає підписанню останнім, у випадку відсутності зауважень до його змісту, та направленню на адресу продавця протягом 10 (десяти) днів з дати отримання.

Датою поставки товару є дата підписання сторонами видаткової накладної, оформленої сторонами датою реєстрації права власності на товар покупцем відповідно до нормативних документів ПАТ "Укрзалізниця".

Право власності на товар переходить від продавця до покупця з дати реєстрації права власності на товар покупцем у відповідності до нормативних документів ПАТ "Укрзалізниця".

Не пізніше 10-ти календарних днів з дати підписання даного договору, сторони підписують акт прийому-передачі товару, який не є документом, що підтверджує факт передачі чи переходу права власності на товар, а складається виключно для реєстрації права власності на товар покупцем відповідно до нормативних документів ПАТ "Укрзалізниця".

У випадку відмови ПАТ "Укрзалізниця" в реєстрації права власності на товар покупець має право відмовитись від виконання умов даного договору.

Ризики загибелі, пошкодження та псування товару до дати поставки товару покладаються на продавця, а з дати поставки товару - покупця.

Пунктом 2.5. договору № ДКП-1/250119 визначено, що продавець підписує та передає покупцю 2 (два) екземпляра акта прийому-передачі товару разом з наступними документами: - технічний паспорт ВУ-4М на кожний вагон (оригінал), - рахунок, накладну на кожний вагон або партію (оригінал), - завірені копії документів, що підтверджують перехід права власності на товар (договори купівлі-продажу, акти прийому-передачі або ін.) від останнього власника, зареєстрованого в АБД ПВ ІРЦ ЗА (українською або російською мовою, у випадку якщо документи складені на іншій мові, такі документи повинні бути перекладені російською мовою, а переклад нотаріально засвідчений). Крім того, сторони погодили, що у випадку письмового запиту покупця, продавець забезпечує надання всіх необхідних документів для митного оформлення вагонів в режимі "імпорт" в Україні, а також для реєстрації вагонів в базі даних по власникам вагонів та моделям вагонів в АБД ПВ.

Згідно з пунктами 3.3., 3.4., 3.5. договору № ДКП-1/250119 ціна товару вказується в специфікації, яка є невід`ємною частиною даного договору. Сума договору визначається сумою всіх специфікацій до даного договору. Покупець сплачує вартість товару протягом 20-ти (двадцяти) банківських днів з дати поставки - дати реєстрації покупцем права власності на товар в Автоматизованій базі даних ГІОЦ УЗ.

Відповідно до п. 6.8. договору № ДКП-1/250119, якщо сторони не можуть прийти до згоди, то спори за договором підлягають розгляду Господарським судом міста Києва. Правом, що регулює даний договір, є матеріальне право України.

Згідно з п. 7.1. договору № ДКП-1/250119 даний договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором та здійснення кінцевих взаєморозрахунків за ним.

25.01.2019 ТОВ "Спецвагонтрансойл" (покупець) та Компанією "Океанос Транс ОЮ" (продавець) підписано специфікацію до договору № ДКП-1/250119 якою визначено, що товар, який є предметом даного договору, включає в себе 97 залізничних вагонів з мережевими номерними знаками: 53126090, 53126108, 53126116, 53126132, 53126140, 53126157, 53126165, 53126173, 53126181, 53126199, 53126207, 53126215, 53126223, 53126231, 53126249, 53126256, 53126264, 53126272, 53126280, 53126298, 53126306, 53126314, 53126322, 53126330, 53126348, 53126355, 53126363, 53126371, 53126389, 53412649, 53412672, 53424917, 53425039, 53425062, 53425187, 53425245, 53425302, 53425427, 53425450, 53425484, 53425518, 53425575, 53606786, 53606901, 53606968, 53606992, 53607024, 53607081, 56073448, 56073455, 56073463, 56073471, 56073489, 56073505, 56073513, 56073521, 56073539, 56073547, 56073554, 56073562, 56073570, 56073588, 56073612, 56073638, 56073646, 56073661, 56073679, 56073687, 56073703, 56073711, 56073729, 56073737, 56073752, 56073760, 56073778, 56073786, 56073802, 56073810, 56073828, 56073836, 56073844, 56073851, 56073869, 56073877, 56073885, 56073901, 56073919, 56073927, 56073935, 56073943, 56073950, 56073968, 56073976, 56073984, 56074008, 56074016, 56074024 (далі - майно); загальна вартість майна становить 1 619 900,00 (один мільйон шістсот дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот євро); строк поставки товару протягом 10 (десяти) банківських днів з дати підписання договору № ДКП-1/250119; місце поставки товару ст. Ямниця та/або ст. Дубовці.

25.01.2019 в м. Таллінн ТОВ "Спецвагонтрансойл" (покупець) та Компанією "Океанос Транс ОЮ" (продавець) складено та підписано акт прийому-передачі вагонів № 01 за договором № ДКП-1/250119, відповідно до якого продавець передав, а покупець прийняв майно (97 залізничних вагонів з відповідними мережевими номерними знаками) загальною вартістю 1 619 900,00 (один мільйон шістсот дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот євро).

04.02.2019 між ТОВ "Спецвагонтрансойл" (покупець) та Компанією "Океанос Транс ОЮ" (продавець) укладено додаткову угоду № 01 до договору № ДКП-1/250119, за якою сторони домовились викласти п. 2.5. договору № ДКП-1/250119 в наступній редакції: «Продавець підписує та передає покупцю 2 (два) екземпляра акта прийому-передачі товару разом з наступними документами: - технічний паспорт ВУ-4М на кожний вагон (оригінал), - рахунок, накладну на кожний вагон або партію (оригінал), - завірені копії документів, що підтверджують перехід права власності на товар (договори купівлі-продажу, акти прийому-передачі або ін.) від останнього власника, зареєстрованого в АБД ПВ ІРЦ ЗА (українською або російською мовою, у випадку якщо документи складені на іншій мові, такі документи повинні бути перекладені російською мовою, а переклад нотаріально засвідчений), - видаткова накладна на товар 2 екз. Крім того, сторони погодили, що у випадку письмового запиту покупця, продавець забезпечує надання всіх необхідних документів для митного оформлення вагонів в режимі "імпорт" в Україні, а також для реєстрації вагонів в базі даних власників вагонів та моделей вагонів в АБД ПВ».

19.04.2019 між ТОВ "Спецвагонтрансойл" (покупець) та Компанією "Океанос Транс ОЮ" (продавець) укладено додаткову угоду № 02 до договору № ДКП-1/250119, за якою сторони домовились викласти п. 2.1. договору № ДКП-1/250119 в наступній редакції: «Покупець приймає товар у відповідності до умов даного договору на вказаних продавцем українських залізничних станціях України ст. Ямниця та/або ст. Дубовці або іншій письмово погодженій сторонами залізничній станції з відповідним оформленням уповноваженими представниками сторін акта прийому-передачі товару. Акт прийому-передачі товару, підготовлений продавцем, направляється покупцю та підлягає підписанню останнім, у випадку відсутності зауважень до його змісту, та направленню на адресу продавця протягом 10 (десяти) днів з дати отримання.

Датою поставки товару та датою переходу права власності на товар є дата підписання сторонами даного договору та акта прийому-передачі товару, який є невід`ємною частиною даного договору.

Не пізніше 10-ти календарних днів з дати підписання даного договору, сторони підписують акт прийому-передачі товару, який є документом, що підтверджує факт передачі та переходу права власності на товар.

Ризики загибелі, пошкодження та псування товару до дати поставки товару покладаються на продавця, а з дати поставки товару - покупця».

За змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд та право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна або особи, яка має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу правомочностей.

Предмет віндикаційного позову становить вимога не володіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення індивідуально визначеного майна із чужого незаконного володіння.

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння.

Предмет доказування у таких справах становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-от: факти, що підтверджують його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.

Однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який вказує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким.

Тому, звертаючись з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, позивач має надати докази на підтвердження права власності на спірне майно, довести індивідуальні ознаки майна, що витребовується, перебування майна у незаконному володінні відповідача, а також відсутність в останнього правових підстав для володіння цим майном.

Наведена вище правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 910/3496/17, постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, від 05.05.2019 у справі № 522/7636/14-ц та від 12.02.2020 у справі № П/811/1640/17.

На підтвердження права власності на 97 залізничних вагонів позивачем за первісним позовом за первісним позовом надано договір № ДКП-1/250119, специфікацію від 25.01.2019, акт прийому-передачі від 25.01.2019, додаткову угоду № 01 від 04.02.2019 та додаткову угоду № 02 від 19.04.2019 до договору № ДКП-1/250119, які не засвідчені апелянтом у встановленому законом порядку, як того вимагають ч. 2 та ч. 4 ст. 91 ГПК України.

З обставин, установлених Арбітражним Судом Російської Федерації у справі А-60-42204/2016, та наведених позивачем за первісним позовом, вбачається, що до Компанії "Океанос Транс ОЮ" перейшло право вимоги на отримання залізничних вагонів від фактичних її володільців, у тому числі до ТОВ "Істлайн ".

Вирішуючи спір, колегія суддів враховує ту обставину, що вагон є рухомою річчю, тож виникнення права власності на нього у набувача за договором , за загальним правилом, пов`язано з моментом передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом ( частина 1 статті 334 ЦК України )

Проте , уступка права вимоги не визнається передачею самої речі , а уступка віндікаційної вимоги не допускається цивільними правопорядками Російської Федерації та України.

Предметом уступки можуть бути тільки зобов`язальні права.

Право вимагати повернення речі не є зобов`язальним правом , а являє собою спосіб захисту права власності. До того ж, як стаття 218 ЦК РФ, так і стаття 328 ЦК України не передбачає такої підстави виникнення права власності як уступка віндікаційної вимоги.

Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, 28.02.2018 між АТ "Росдорлізинг" (продавець) та Компанією "Океанос Транс ОЮ" (покупець) був укладений договір купівлі-продажу дебіторської заборгованості (прав вимоги) № 1-ИЛ (далі - договір № 1-ИЛ), відповідно до абз. 2 преамбули якого продавець передає у власність, а покупець приймає та оплачує дебіторську заборгованість (право вимоги) ВАТ "Росдорлізинг" до ТОВ "Істлайн" в частині майна (115 вагонів: 53126090, 53126108, 53126116, 53126124, 53126132, 53126140, 53126157, 53126165, 53126173, 53126181, 53126199, 53126207, 53126215, 53126223, 53126231, 53126249, 53126256, 53126264, 53126272, 53126280, 53126298, 53126306, 53126314, 53126322, 53126330, 53126348, 53126355, 53126363, 53126371, 53126389, 56073448, 56073455, 56073463, 56073471, 56073489, 56073505, 56073513, 56073521, 56073539, 56073547, 56073554, 56073562, 56073570, 56073588, 56073604, 56073612, 56073638, 56073646, 56073661, 56073679, 56073687, 56073703, 56073711, 56073729, 56073737, 56073752, 56073760, 56073778, 56073786, 56073802, 56073810, 56073828, 56073836, 56073844, 56073851, 56073869, 56073877, 56073885, 56073901, 56073919, 56073927, 56073935, 56073943, 56073950, 56073968, 56073976, 56073984, 56074008, 56074016, 56074024, 56557333, 56557465, 53412573, 412649, 53412672, 53424917, 53424941, 53424974, 53425005, 53425039, 53425062, 53425096, 425187, 425245, 53425302, 53425427, 53425450, 53425484, 53425518, 53425575, 53499984, 53606947, 53606604, 53606752, 53606786, 606901, 53606968, 53606992, 53607024, 53607081, 53607115 (далі - 115 вагонів)), яка виникла на підставі рішення Арбітражного суду Свердловської області від 15.12.2016 (Справа № А60/42204/2016).

Відповідно до п. 1 договору № 1-ИЛ право вимоги належить продавцю на праві власності, не знаходиться під арештом. Заборгованість по праву вимоги є не кінцевою та може збільшуватись за рахунок нарахування відсотків, пені, штрафів, неустойки, судових витрат і т.п.

Згідно з п. 4 та п. 5 договору № 1-ИЛ ціна права вимог, що є предметом даного договору, визначена за результатами торгів та складає 92 700 000,00 руб. (дев`яносто два мільйони сімсот тисяч рублів 00 копійок), без ПДВ. Покупець перераховує на рахунок ВАТ "Росдорлізинг" 74 160 000,00 руб. (сімдесят чотири мільйони сто шістдесят тисяч рублів 00 копійок) протягом 30 днів з дня підписання даного договору. Раніше сплачений завдаток у розмірі 18 540 000,00 руб. (вісімнадцять мільйонів п`ятсот сорок тисяч рублів 00 копійок) зараховується в рахунок оплати права вимоги за даним договором.

Відповідно до п. 9 договору № 1-ИЛ право власності на права вимоги переходять від продавця до покупця з моменту підписання акту прийому-передачі документів, що підтверджують право вимоги.

02.03.2018 між ВАТ "Росдорлізинг" та Компанією "Океанос Транс ОЮ" укладено додаткову угоду № 1 до договору № 1-ИЛ, за якою сторони вирішили викласти п. 5 договору № 1-ИЛ в наступній редакції: «Покупець перераховує 74 160 000,00 руб. (сімдесят чотири мільйони сто шістдесят тисяч рублів 00 копійок) протягом 30 днів з дня підписання даного договору на спеціальний банківський рахунок ВАТ "Росдорлізинг", відкритий для забезпечення діяльності, пов`язаної з реалізацією предмета застави, за наступними реквізитами: отримувач ВАТ "Росдорлізинг", ІПН , РН 770201001, р/р НОМЕР_1 в ПАТ Сбербанк м. Москва, к/р НОМЕР_2, КБ 044525225. Раніше сплачений завдаток у розмірі 18 540 000,00 руб. (вісімнадцять мільйонів п`ятсот сорок тисяч рублів 00 копійок) зараховується в рахунок оплати права вимоги за даним договором».

02.03.2018 між ВАТ "Росдорлізинг" та Компанією "Океанос Транс ОЮ" укладено додаткову угоду № 2 до договору № 1-ИЛ, за якою сторони домовились викласти абз. 2 преамбули договору № 1-ИЛ в наступній редакції: «Продавець передає у власність, а покупець приймає та оплачує дебіторську заборгованість (право вимоги) ВАТ "Росдорлізинг" до ТОВ "Істлайн" в частині майна (115 вагонів), яка виникла на підставі рішення Арбітражного суду Свердловської області від 15.12.2016 (Справа № А60/42204/2016); продавець також передає у власність, а покупець приймає та оплачує вищезазначені вагони».

Відповідно до п. 5 додаткової угоди № 2 до договору № 1-ИЛ сторони погодили викласти п. 9 договору № 1-ИЛ в наступній редакції: «Право власності на права вимоги та вагони переходить від продавця до покупця з моменту підписання акта прийому-передачі документів, що підтверджують право вимоги, та вагонів. Вагони передаються покупцю у власність в стані "як є" по місцю їх фактичної дислокації».

Згідно з наявною у матеріалах копією Акту прийому-передачі прав від 06.04.2018 за договором № 1-ИЛ, у зв`язку з укладенням договору № 1-ИЛ, додаткових угод № 1 та № 2 від 02.03.2018, ВАТ "Росдорлізинг" передало, а Компанія "Океанос Транс ОЮ" прийняла у власність 115 вагонів та право вимоги ВАТ "Росдорлізинг" до ТОВ "Істлайн" в частині майна (115 вагонів), яке виникло на підставі рішення Арбітражного суду Свердловської області від 15.12.2016 (Справа № А60/42204/2016); документи, які підтверджують право вимоги, вказані в п. 1 Договору № 1-ИЛ.

На переконання ТОВ "Спецвагонтрансойл" відповідно до договору № 1-ИЛ та додаткової угоди № 2 від 02.03.2018 до вказаного договору 06.04.2018 до Компанією "Океанос Транс ОЮ" перейшло право власності на 115 вагонів, які включають в себе спірні 97 залізничних вагонів.

В свою чергу, на переконання ПрАТ "Івано-Франківськцемент" та місцевого господарського суду зазначена вище додаткова угода № 2 від 02.03.2018 до договору № 1-ИЛ є нікчемною в силу приписів законодавства Російської Федерації (далі - РФ), а за договором № 1-ИЛ Компанія "Океанос Транс ОЮ" набула право власності виключно на оплачує дебіторську заборгованість (право вимоги) ВАТ "Росдорлізинг" до ТОВ "Істлайн" в частині майна (115 вагонів), яка виникла на підставі рішення Арбітражного суду Свердловської області від 15.12.2016 (Справа № А60/42204/2016), а не право власності на вагони.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами відповідача-1 за первісним позовом та висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статті 33 Закону України "Про міжнародне приватне право" дійсність правочину, його тлумачення та правові наслідки недійсності правочину визначаються правом, що застосовується до змісту правочину.

Оскільки договір № 1-ИЛ, а також додаткова угода № 2 від 02.03.2018, як правочин, який вносить зміни до вже існуючого правочину, були укладені на території та відповідно до законодавства Російської Федерації, тому правова оцінка дійсності додаткової угоди № 2 підлягає здійсненню у відповідності до законодавства, що застосовується до змісту правочину, а саме законодавства РФ.

Крім того, з огляду на укладення зазначеного вище договору та додаткової угоди до нього під час здійснення процедури ліквідації ВАТ "Росдорлізинг", до вказаних правочинів підлягають застосуванню загальні положення Цивільного кодексу РФ та норми спеціального Федерального закону РФ "Про неплатоспроможність (банкрутство)" № 127-ФЗ від 26.10.2002 (далі - Федеральний закон РФ).

З огляду на необхідність застосування до спірних правовідносин норм іноземного права, колегія суддів також враховує науково-практичний експертний висновок у галузі права для суд з питань щодо змісту окремих норм законодавства Російської Федерації від 13.01.2020, підготовлений визнаними в Україні експертами у галузі права В.В. Рєзніковим, Я.М. Романюком та І.Е. Берестовим .

Згідно зі ст. 8 Цивільного кодексу РФ цивільні права і обов`язки виникають в тому числі з договорів та інших угод, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 Цивільного кодексу РФ до об`єктів цивільних прав належать речі (включаючи готівкові гроші та документарні цінні папери), інше майно, в тому числі майнові права (включаючи безготівкові грошові кошти та бездокументарні цінні папери, цифрові права); результати робіт і надання послуг; охоронювані результати інтелектуальної діяльності і прирівняні до них засоби індивідуалізації (інтелектуальна власність); немайнові блага.

Частиною 2 ст. 128 Цивільного кодексу РФ встановлено, що право власності на майно, яке має власника, може бути придбано іншою особою на підставі договору купівлі-продажу, міни, дарування чи іншої угоди відчуження цього майна.

Відповідно до ст. 382 Цивільного кодексу РФ право (вимога), що належить на підставі зобов`язання кредитору, може бути передано ним іншій особі за правочином (відступлення вимоги) або може перейти до іншої особи на підставі закону.

Таким чином, положення цивільного законодавства РФ визначають як окремі об`єкти цивільних прав - речі та майнові права, які можуть бути відчужені їх власником на користь іншої особи на підставі відповідного правочину.

Відповідно до п. 4 ст.110 та п. 3 ст. 139 Федерального закону РФ відчуження майна банкрута в процедурі банкрутства повинно здійснюватися виключно за результатами торгів у формі аукціону.

Згідно з ч. 3 ст. 111 Федерального закону РФ продаж на торгах, які проводяться в електронній формі, підлягають: нерухоме майно; цінні папери; майнові права; заставне майно; предмети, які мають історичну чи художню цінність; речі, ринкова вартість яких перевищує п`ятсот тисяч рублів, в тому числі неподільна річ, складена річ, головна річ та річ, пов`язана з нею загальним призначенням (належністю).

Таким чином, окремі об`єкти цивільних прав банкрута - речі та майнові права, можуть бути відчужені в процедурі банкрутства виключно за результатами торгів у формі аукціону.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 Федерального закону РФ відомості, що містяться в Єдиному федеральному реєстрі відомостей про банкрутство підлягають розміщенню в мережі "Інтернет" і можуть використовуватися без обмежень, в тому числі шляхом подальшої їх передачі та (або) розповсюдження.

Як підтверджено матеріалами справи та учасниками справи, на офіційному сайті Єдиного федерального реєстру відомостей про банкрутство по лоту № 5: право вимоги ВАТ "Росдорлізинг" до ТОВ "Істлайн" в частині майна - 115 залізничних вагонів до участі було допущено одного учасника - Компанію "Океанос Транс ОЮ"; вказані торги визнані такими, що не відбулись, у зв`язку з чим було прийнято рішення про укладення договору з Компанією "Океанос Транс ОЮ"; крім того арбітражним керуючим Матвеєвою О.Є. було розміщено повідомлення про укладення Договору № 1-ИЛ за лотом № 5: право вимоги ВАТ "Росдорлізинг" до ТОВ "Істлайн" в частині майна - 115 залізничних вагонів.

Судом встановлено, що в процедурі банкрутства ВАТ "Росдорлізинг" було виставлено на торги окремим лотом належне боржнику майнове право - дебіторську заборгованість (право вимоги) ВАТ "Росдорлізинг" до ТОВ "Істлайн" в частині рухомого майна - 115 залізничних вагонів, при цьому, матеріали справи не містять доказів того, що одночасно з правом вимоги, як окремого об`єкта цивільних прав, в процедурі банкрутства ВАТ "Росдорлізинг" на продаж було виставлено також рухоме майно - спірні 97 залізничних вагонів, як іншого окремого об`єкта цивільних прав.

А тому колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, що умови договору № 1-ИЛ, укладеного за результатами проведеного аукціону з продажу майна ВАТ "Росдорлізинг", не передбачали перехід від продавця до покупця права власності на рухоме майно. В результаті укладення додаткової угоди № 2 сторони фактично внесли зміни до предмету вказаного договору, що призвело до того, що предметом продажу виступило також майно (залізничні вагони), відмінне від майна, яке було виставлено на торги.

Згідно з ч. 4 ст. 421 Цивільного кодексу РФ умови договору визначаються на розсуд сторін, крім випадків, коли зміст відповідної умови встановлено законом чи іншими правовими актами.

Договір повинен відповідати обов`язковим для сторін правилам, встановленим законом та іншими правовими актами (імперативним нормам), які діють на час його укладення (ч. 1 ст. 422 Цивільного кодексу РФ).

Відповідно до ч. 8 ст. 448 Цивільного кодексу РФ умови договору, укладеного за результатами торгів у випадках, коли його укладення відповідно до закону допускається тільки шляхом проведення торгів, можуть бути змінені сторонами: з підстав, встановлених законом; у зв`язку зі зміною розміру відсотків за користування позикою при зміні ключової ставки Банку Росії (пропорційно такої зміни), якщо на торгах укладався договір позики (кредиту); з інших підстав, якщо зміна договору не вплине на його умови, які мали істотне значення для визначення ціни на торгах.

Таким чином, оскільки внаслідок укладення додаткової угоди № 2 відбулась зміна предмета договору № 1-ИЛ, тобто внесені вказаною додатковою угодою зміни безпосередньо впливають на умови договору № 1-ИЛ, які мали істотне значення для визначення ціни на торгах, суд вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про те, що така зміна умов договору в процедурі банкрутства майна ВАТ "Росдорлізинг" поза межами торгів не допустима.

Відповідно до ст. 166 Цивільного кодексу РФ правочин є недійсним з підстав, встановлених законом, в силу визнання його таким судом (оспорюваний правочин) або незалежно від такого визнання (нікчемний правочин).

Статтею 174.1 Цивільного кодексу РФ встановлено, що угода, укладена з порушенням заборони або обмеження розпорядження майном, що випливають із закону, зокрема з законодавства про неспроможність (банкрутство), нікчемна в тій частині, в якій вона передбачає розпорядження таким майном.

Згідно зі ст. 167 Цивільного кодексу РФ недійсний правочин не має юридичних наслідків, за винятком тих, які пов`язані з її недійсністю, і недійсна з моменту її вчинення.

Тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що додаткова угода № 2 до договору № 1-ИЛ, відповідно до ст. 174.1 Цивільного кодексу РФ, є нікчемним правочином та не має юридичних наслідків, за винятком тих, які пов`язані з його недійсністю, і є недійсним з моменту його вчинення незалежно від наявності рішення суду про визнання його недійсним.

Колегія суддів не вважає , що Компанія "Океанос Транс ОЮ" є особою, яка набула права власності на 115 вагонів на підставі рішень Арбітражного суду Свердловської області по справі № А60/42204/2016), і була здатна відчужити таке право ТОВ "Спецвагонтрансойл" .

Відтак, колегія суддів вважає вірним висновок місцевого господарського суду з приводу того, що підписаний між ТОВ "Спецвагонтрансойл" та Компанією "Океанос Транс ОЮ" акт прийому-передачі від 25.01.2019 не є документом, що підтверджує перехід (набуття) ТОВ "Спецвагонтрансойл" права власності на 97 залізничних вагонів .

За відсутності набуття ТОВ "Спецвагонтрансойл" права вланості на вагони колегія суддів вважає вірним та обгрунтованим висновок місцевого господарського суду про відмову у задовенні позову ТОВ "Спецвагонтрансойл" до АТ "Укрзалізниця" в особі Філії "ГІОЦ" про зобов`язання внести зміни до АБД ПВ, шляхом зазначення їх власником ТОВ "Спецвагонтрансойл.

За приписами статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Враховуючи те, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів, у розумінні статей 76, 77 ГПК України, які б свідчили про набуття останнім у законний спосіб права власності на спірні вагони, що витребовуються, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування передбаченого ст. 387 ЦК України правового механізму відновлення порушеного права власності та про необхідність відмови в задоволенні первісного позову.

Щодо зустрічного позовну ПрАТ "Івано-Франківськцемент" про недійсність договору ДКП-1/250119 суд зазначає таке.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом, ПрАТ "Івано-Франківськцемент" вказувало на ту обставину, що договір ДКП-1/250119, укладений ТОВ "Спецвагонтрансойл" та компанією "Океанос Транс ОЮ" з порушенням положень статті 658 ЦК України, оскільки на момент його укладення компанія "Океанос Транс ОЮ" як продавець не була власником Спірних напіввагонів. Відповідно, компанія "Океанос Транс ОЮ" не мала права їх відчужувати на користь ТОВ "Спецвагонтрансойл".

Відповідно до п. 6.8. договору № ДКП-1/250119 правом, що регулює даний договір, є матеріальне право України, а тому дійсність, тлумачення та правові наслідки недійсності такого договору також регулюються законодавством України, зокрема нормами ЦК України.

За своєю правовою природою договір № ДКП-1/250119 є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання Глави 54 ЦК України.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 656 ЦК України унормовано, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Частинами 1-5 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Тлумачення статей 16, 203, 215 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним, необхідним є: по-перше, пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; по-друге, наявність підстав для оспорення правочину; по-третє, встановлення чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2019 у справі № 904/10956/16, від 19.11.2019 у справі № 918/204/18 та від 07.04.2020 у справі № 904/3657/18, постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 910/22198/17 та від 05.05.2020 у справі № 911/1634/19.

З огляду на нікчемність додаткової угоди № 02, за договором № 1-ИЛ Компанія "Океанос Транс ОЮ" не набула права власності на спірні 97 залізничних вагони та не набула права розпоряджатися вказаними вагонами, в тому числі здійснювати їх відчуження на користь третіх осіб, зокрема ТОВ "Спецвагонтрансойл".

А тому, суд погоджується з висновками місцевого господарського суду та доводами позивача за зустрічним позовом про те, що договір № ДКП-1/250119 між ТОВ "Спецвагонтрансойл" та Компанією "Океанос Транс ОЮ" було укладено з порушенням положень ст. 658 ЦК України, а саме за відсутності у Компанії "Океанос Транс ОЮ" права на відчуження спірних вагонів, що, відповідно до ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України, є підставою для визнання вказаного правочину недійсним.

Окремо суд зазначає, що ПрАТ "Івано-Франківськцемент" є заінтересованою особою щодо оскарження договору № ДКП-1/250119, адже договором порушуються його права на вагони, право власності на які набуті ПрАТ "Івано-Франківськцемент" на підставі правочину, правомірність якого не спростована судом.

Колегія суддів зазначає про безпідставність доводів апелянта щодо необхідності скасування оскаржуваного рішення з огляду на судові рішення у справах № 910/4261/20 та № 910/8604/19, які набрали законної сили, оскільки у вказаних судових справах не було встановлено обставин, які суперечать обставинам, встановленим під час розгляду даної справи, та які свідчать про незаконність оскаржуваного рішення, а правова оцінка та судження суду відносно певних фактів під час вирішення спорів у справах № 910/4261/20 та № 910/8604/19 не є преюдиціальними для вирішення даного спору.

Викладені в апеляційній скарзі доводи фактично свідчать про незгоду апелянта з висновками суду, проте по суті їх не спростовують; підстав для скасування чи зміни рішення не містять, а тому визнаються судом апеляційної інстанції неспроможними.

Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення по справі, судом установлені вірно. Порушень норм матеріального та процесуального права не установлено.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин справи апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення - слід залишити без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 ГПК України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецвагонтрансойл" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 у справі № 910/18124/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 у справі № 910/18124/20 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/18124/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 17.12.2021.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді О.О. Євсіков

М.А. Руденко