ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"30" грудня 2021 р. м. Одеса № 916/4045/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М., розглянувши матеріали позовної заяви (вх. ГСОО № 4178/21 від 29.12.2021)

за позовом: Приватного підприємства «МАІС28» (65091, м. Одеса, вул. Середня, 36, );

до відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮРИДИЧНА ФІРМА «АТТІ» (65091, м. Одеса, вул. Косвена, буд. 64/66, );

2) Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради (65082, м. Одеса, вул. Гоголя, 10, );

про визнання протиправним та скасування містобудівних умов та зобов`язання вчинити певні дії.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 29.12.2021 позивач - ПП «МАІС28» звернувся до Господарського суду Одеської області із позовною заявою (вх. ГСОО №4178/21) до ТОВ «ЮРИДИЧНА ФІРМА «АТТІ» та Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради, в якій просить суд:

1.Визнати протиправними та скасувати Містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва №182/1 затверджені наказом Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради №01-06/299 від 01.10.2020 року «Реконструкція нежитлових будівель та споруд під адміністративно-офісний центр з апартаментами та підземним паркінгом за адресою: м. Одеса, Малиновський район, вул. Косвена, 64/66».

2.Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «АТТІ». код за привести земельну ділянку з кадастровим номером 0:18:009:0011 площею 0.1228 га за адресою: м. Одеса. Малиновський район, вул. Косвена, 64/66» до попереднього стану, що існував до моменту видачі оскаржуваних містобудівних умов та обмежень.

3. Судові витрати покласти на відповідачів.

Разом із позовною заявою ПП «МАІС28» подано до суду заяву про забезпечення позову (вх ГСОО №2-1549/21) та клопотання про призначення судово-будівельної експертизи (вх. ГСОО №35377/21).

Розглянувши позовну заяву ПП «МАІС28» (вх. ГСОО № 4178/21 від 29.12.2021), суд дійшов таких висновків:

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення. Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарський кодекс України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України, а також статей 4, 45, цього Кодексу, для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського процесуального кодексу України, дозволяється об`єднання в одній позовній заяві декількох вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Втім, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України).

Судом встановлено, що в поданій позовній заяві заявлено декілька вимог до різних відповідачів, які за своїми ознаками належить розглядати в порядку різного судочинства, зокрема, основна вимога щодо визнання протиправними та скасування Містобудівних умов та обмеження для проектування об`єкта будівництва №182/1 затверджені наказом Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради №01-06/299 від 01.10.2020 року «Реконструкція нежитлових будівель та споруд під адміністративно-офісний центр з апартаментами та підземним паркінгом за адресою: м. Одеса, Малиновський район, вул. Косвена, 64/66», слід розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно із ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Як передбачено ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Так, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Як установлено судом, одним із відповідачів у даній позовній заяві є Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради, а предметом позову є, зокрема, визнання протиправним та скасування Містобудівних умов та обмеження для проектування об`єкта будівництва №182/1.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.

Згідно з частиною 3 цієї статті Закону до органів державного архітектурно-будівельного контролю належать: 1) структурні підрозділи з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій; 2) виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.

Органом державного архітектурно-будівельного контролю є виконавчий орган з питань державного архітектурно-будівельного контролю відповідної міської ради.

Відповідно до п.1 Положення про Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради (затвердженого рішенням Одеської міської ради № 138-VIII від 17.03.2021 «Про затвердження Положення про Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради у новій редакції»), Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради і створений відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Департамент є спеціально уповноваженим органом Одеської міської ради з питань містобудування та архітектури.

Згідно п. 2.3.2 зазначеного Положення, Департамент відповідно до покладених на нього завдань у сфері регулювання забудови територій, зокрема, надає суб`єктам містобудівної діяльності у встановленому порядку містобудівні умови та обмеження забудови земельних ділянок, забезпечує отримання інших вихідних даних на проєктування об`єктів, а також забезпечує можливість отримання інформації з містобудівного кадастру відповідно до вимог чинного законодавства України.

Враховуючи вищенаведене законодавче врегулювання статусу суб`єкта, що надає суб`єктам містобудівної діяльності у встановленому порядку містобудівні умови та обмеження забудови земельних ділянок, суд вважає, що відносини в даній сфері є публічно-правовими.

Суд зазначає, що цьому публічно-правовому спору притаманні всі критерії адміністративної юрисдикції:

- присутність у спірних публічно-правових відносинах суб`єкта владних повноважень (Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради);

- спірні відносини мають саме адміністративно-правову природу (у цій справі існують відносини з приводу видачі містобудівних умов та обмежень, які є саме адміністративно-правовими відносинами);

- суб`єкт владних повноважень у спірних публічно-правових відносинах здійснює адміністративні повноваження (відповідач ухвалив адміністративний акт - акт індивідуальної дії);

- спірні публічно-правові відносини регулюються нормами адміністративного права, зокрема Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Законом України «Про архітектурну діяльність»;

- спірні публічно-правові відносини виникли у сфері публічного адміністрування (відповідач здійснює адміністративні повноваження з приводу видачі містобудівних умов та обмежень).

За таких обставин, суд доходить висновку, що заявлені позивачем вимоги до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування Містобудівних умов та обмеження для проектування об`єкта будівництва №182/1 не підлягають розгляду в господарських судах України.

Похідна позовна вимога про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «АТТІ». код за привести земельну ділянку з кадастровим номером 0:18:009:0011 площею 0.1228 га за адресою: м. Одеса. Малиновський район, вул. Косвена, 64/66» до попереднього стану, що існував до моменту видачі оскаржуваних містобудівних умов та обмежень, хоча підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, однак, у даному випадку є похідною та залежить від наслідків вирішення першої (основної) заявленої вимоги.

Отже, позивач об`єднав кілька вимог до відповідачів, які належить розглядати в порядку різного судочинства, що не відповідає приписам ч. 5 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із ст. 21 Господарського процесуального кодексу України, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є, визначений в Господарському процесуальному кодексу України, порядок об`єднання позовних вимог. Невиконання заявником вищенаведених вимог процесуального законодавства наділяє суд правом не приймати до розгляду та повертати позовну заяву заявнику.

За приписами пункту 2 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги відсутність підстав для застосування приписів статті 173 Господарського процесуального кодексу України, оскільки суд не вбачає за можливе роз`єднання похідної позовної вимоги, яка підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, від основної позовної вимоги, яка підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, позовна заява (вх. ГСОО № 4178/21 від 29.12.2021) ПП «МАІС28» підлягає поверненню на підставі п.2 ч.5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому суд зауважує, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення вказаних недоліків.

Крім цього, враховуючи, що заява про забезпечення позову (вх ГСОО №2-1549/21) та клопотання про призначення судово-будівельної експертизи (вх. ГСОО №35377/21) подані по разом із позовною заявою, яка підлягає поверненню на підставі п.2 ч.5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку також про повернення без розгляду заяви про забезпечення позову та клопотання про призначення судово-будівельної експертизи.

Керуючись ст. 173, 174, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.Повернути позовну заяву Приватного підприємства «МАІС28» (вх. ГСОО № 4178/21 від 29.12.2021) разом із додатками.

2.Заяву про забезпечення позову (вх. ГСОО №2-1549/21 від 29.12.2021) - повернути без розгляду.

3.Клопотання про призначення судово-будівельної експертизи (вх. ГСОО №35377/21 від 29.12.2021) - повернути без розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення (підписання).

Додаток: - позовна заява Приватного підприємства «МАІС28» (вх. ГСОО № 4178/21 від 29.12.2021) з додатками на 77 арк.

- заява Приватного підприємства «МАІС28» про забезпечення позову (вх. ГСОО №2-1549/21 від 29.12.2021) з додатками на 18 арк.

- клопотання про призначення судово-будівельної експертизи (вх. ГСОО №35377/21 від 29.12.2021) на 4 арк.

Суддя Ю.М. Невінгловська