ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2021 р. Справа №921/23/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання Гунька О.

за участю представників учасників процесу:

від позивача Помазанська С.І.-представник (в режимі відеоконференції)

від відповідача-1 не з`явився;

від відповідачів-2 Добуш-Вербіцька Н.Ю.-представник;

розглянувши апеляційну скаргу Підволочиського районного споживчого товариства (РайСТ) №73/149 від 16.09.2021 (вх.ЗАГС 01-05/3207/21 від 20.09.2021)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.09.2021 (повний текст складено 25.08.2021, суддя Н.М.Бурда, м.Тернопіль)

у справі № 921/23/21

за позовом Підволочиського районного споживчого товариства, смт.Підволочиськ, Тернопільська область ,

до відповідачів:

1. Скалатської об`єднаної територіальної громади в особі Скалатської міської ради, м. Скалат, Тернопільська область

2. Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ

Про визнання недійсним та скасування рішення, скасування свідоцтв про право власності і державної реєстрації права власності

Короткий зміст позовних вимог та судових рішень у справі.

Підволочиське районне споживче товариство звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідачів: Скалатської об`єднаної територіальної громади в особі Скалатської міської ради, Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", про:

1) визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Подільської сільської ради №39 від 26.11.2003 "Про надання права власності на приміщення магазину, що знаходиться в с.Поділля по вул.Центральна,54 ";

2) визнання незаконним та скасування Свідоцтва про право власності серії САА №756114 від 08.04.2004 за Подільською сільською радою та серії САА №756115 від 08.04.2004 за ВАТ "Укртелеком";

3) скасування державної реєстрації права власності Подільської сільської ради на 97/100 частини нежитлової будівлі магазину по вул.Центральна,54 с.Поділля , записи про яку здійснено в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 08.04.2004р. за реєстраційним номером майна №5423945 номер запису 01 в книзі 03 та державну реєстрацію права власності ПАТ "УКРТЕЛЕКОМ" на 3/100 частини нежитлової будівлі магазину по вул.Центральна,54 с.Поділля , записи про яку здійснено в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 08.04.2004 за реєстраційним номером майна №5423945 номер запису 01 в книзі 03 і в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.04.2018 за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 246.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 11.08.2021 у справі №921/23/21 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду мотивовано, зокрема, тим, що Скалатською міською радою не доведено належними і допустимими доказами наявність правових підстав для набуття права власності на зазначене нерухоме майно у спосіб, визначений нормами частини 2 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в редакції, чинній на день прийняття оскаржуваного рішення про визнання за територіальною громадою с. Поділля права власності на це майно (26.11.2003). Подільська сільрада, розпорядившись спірним нерухомим майном - приміщенням магазину, що знаходиться в с. Поділля, вул. Центральна, 54 , у спосіб, зазначений у відповідному рішенні № 39 від 26.11.2003 "Про надання права власності на приміщення магазину, що знаходиться в с. Поділля, вул. Центральна, 54 ", діяла всупереч інтересам позивача як володільця такого майна, чим порушила права та законні інтереси Підволочиського районного товариства. Враховуючи, що оспорюване рішення виконкому Подільської сільської ради №39 «Про надання права власності на приміщення магазину, що знаходиться в с. Поділля по вул. Центральна, 54 » було прийнято 26.11.2003, право на пред`явлення позову у даній справі виникло у Підволочиського РайСТ саме з 26.11.2003, а відтак у даній справі слід застосовувати правила про позовну давність врегульовану приписами ЦК УРСР 1963 року.

Короткий зміст вимог апеляційноі скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Підволочиським районним споживчим товариством подано апеляційну скаргу №73/149 від 16.09.2021 (вх.ЗАГС01-05/3207/21 від 20.09.2021), в якій просить поновити процесуальний строк подання апеляційної скарги, скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області у даній справі, прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги, посилаючись на те, що скаржник вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Скаржник вважає, що всупереч встановленим обставинам у справі, за відсутності доказів судом безпідставно зроблено висновок про заявлення позову з пропуском строку позовної давності, з посиланням на ст.80 ЦК СРСР 1963 року. Застосувавши термін позовної давності в даній справі, суд порушив приписи ч.11 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відповідно до яких рішення органу місцевого самоврядування доводиться до відома населення. Судом не здобуто доказів, що спірне рішення було доведено до відома населення Подільською сільською радою.

Скаржник зазначає, що визнавши позивача належним володільцем спірної будівлі, судом при застосуванні строків позовної давності, в порушення ст.17 Закону України «Про споживчу кооперацію», не здобуто доказів, що виконавчий комітет Подільської сільської ради прийняття оскаржуваного рішення погоджував з Підволочиським районним споживчим товариством і позивач міг довідатись про наявність оскаржуваного рішення іншим способом.

На думку скаржника, інших обставин і доказів, що Підволочиське райСТ довідалось або могло довідатись про порушення свого права прийняттям оскаржуваного рішення в межах строків позовної давності, визначених ст.257 ЦК України, в матеріалах справи немає і судом не здобуто, а наявні в матеріалах справи докази, які досліджені судом про фактичне користування спірною будівлею і на час заявлення позову, відсутності заперечення проти цього з боку відповідачів, підтверджують заявлення позову в межах строку позовної давності від дня. коли йому стало відомо про порушення його права чи особу, яка порушила.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Скалатська міська рада у відзиві на апеляційну скаргу просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін, посилаючись на те,що в процесі розгляду справи позивачем, який вважає себе належним володільцем спірного приміщення, не подано, а судом не здобуто жодних доказів використання такого майна (приміщення магазину по вул. Центральна, 54 с.Поділля) у власній господарській діяльності, як і доказів понесення витрат на його утримання, таких як оплата житлово-комунальних послуг, здійснення поточного чи капітального ремонту, нарахування амортизаційних відрахувань тощо.

На думку відповідача -1, позивач, як володілець приміщення магазину по вул. Центральній, 54, с.Поділля, яке обліковується у нього на балансі, за період з дати прийняття оскаржуваного рішення (26.11.2003) і до листопада 2020 року (момент здобуття відомостей про реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно за іншими юридичними особами (близько 17 років), міг та зобов`язаний був знати про розміщення у частині приміщення телекомунікаційного обладнання АТС ПАТ «Укртелеком», оскільки, ПАТ «Укртелеком» з 2004 року відкрито здійснює правомочності власника 3/100 будинку, розташованого за адресою вул Центральна, 54, село Поділля Підволочиського району Тернопільської області, здійснюючи власну господарську діяльність, а кімната площею 16.1 кв.м, в якій знаходилось обладнання АТС, була зачиненою, а отже, позивач щонайменше 16 років не міг мати вільного доступу до цього приміщення, яке він вважає своєю власністю, цікавитись та утримувати належне йому майно.

Відповідач -1 вважає, що судом правильно зроблено висновок, що у позивача була можливість, більше того обов`язок, дізнатися про порушення його прав ПАТ «Укртелеком» з 2006 року, однак, з відповідним позовом до суду Підволочиське РайСТ звернулося 22.01.2021, тобто з пропуском встановленого ст.71 ЦК УРСР 1963 року трьохрічного строку позовної давності.

Скалатська міська рада вважає, що позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення його цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст.74 ГПК України про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

ПАТ «Укртелеком» у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду просить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що позивач апеляційну скаргу безпідставно обгрунтовує обставинами, вважаючи їх доведеними внаслідок їх встановлення оскаржуваним рішенням суду від 11.08.2021, котре не набрало законної сили.

Відповідач -2 вважає, що позивачем в ході розгляду справи доведено, що магазин (облікований на балансі позивача з 1976 року) ніколи не займав весь нежитловий будинок в с.Поділля по вул. Центральна,54, збудований у 1969 році, тобто позивач ніколи не володів вказаним будинком повністю, а лише частиною, де знаходився магазин позивача і площа цього магазину протягом 1989-2003 років, що доведено дислокаціями, змінювалася, однак ніколи не займала площі усього нежитлового будинку. У матеріалах справи знаходиться наданий позивачем Перелік нестратегічного майна станом на 31.12.2012, затверджений постановою зборів уповноважених Підволочиського районного споживчого товариства від 27.03.2013, у якому зазначено, що на торговий дім с.Поділля свідоцтво на право власності у позивача відсутнє.

ПАТ «Укртелеком» зазначає, що судом не досліджувалися докази, які б підтверджували добросовісність заволодіння позивачем приміщення магазину, тому висновок суду про порушення прав та законних інтересів позивача є передчасним. Позовні вимоги та доводи апеляційної скарги не встановлюють порушення, оспорення чи невизнання прав чи законних інтересів позивача на нежитловий будинок в с.Поділля по вул. Центральна, 54, що є підставою для відмови у задоволенні позову за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Окрім того, проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки ВАТ «Укртелеком» 2006 рік, витягом від 28.02.2014 №639 з технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки на території Подільської сільської ради ПАТ «Укртелеком» (доданими до відзиву на позов) підтверджується , що відповідач-2 замовив проект землеустрою та уклав договір оренди земельної ділянки будинку №54 по вул. Центральній у с.Поділля, в якому вказано кадастровий номер цієї земельної ділянки, що спростовує інформацію, наведену у довідці ГУ Держгеокадастру від 04.12.2020, доданій до позовної заяви, про те, що станом на 01.01.2016 за позивачем в с.Поділля рахується земельна ділянка під об`єктом магазин.

Відповідач 2 також погоджується із висновком суду, що позовні вимоги заявлено з пропуском 3-річного строку позовної давності.

Процесуальні дії суду у справі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2021 справу №921/23/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Галушко Н.А., судді Желік М.Б., Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.09.2021 поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.08.2021 у справі №921/23/2, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Підволочиського районного споживчого товариства (РайСТ) №73/149 від 16.09.2021 та призначено розгляд справи на 19.10.2021.

Ухвалами Західного апеляційного господарського суду відкладено розгляд справи на 02.11.2021, 23.11.2021 та 14.12.2021.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 21.12.2021 .

Представники сторін в судових засіданнях виклали доводи та заперечення щодо вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 21.12.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Західного апеляційного господарського суду.

Обставини справи.

Як стверджує позивач - Підволочиське районне споживче товариство, він з 1976 року і по даний час обліковує в складі основних засобів нежитлову будівлю - торговий будинок в с.Поділля, на підтвердження чого долучив до матеріалів справи довідку Підволочиського Рай СТ №1 від 21.01.2021 про перебування вказаної будівлі на балансі споживчого товариства в складі основних засобів первісною балансовою вартістю 101 350 грн, зношення будівлі 36 974 грн, балансова вартість станом на 01.0.1.2021 67 376 грн (том І а.с.10).

За інформацією, що міститься у листі Відділу Держгеокадастру у Підволочиському районі, адресованому голові правління Підволочиського РайСТ Я.В.Сокіл, згідно державної статистичної звітності форми 6-зем, земельна ділянка площею 0.07 га під об`єктом магазин в с.Поділля Підволочиського району станом на 01.01.2016 обліковувалась за Підволочиським РайСТ (том І а.с.11).

На підтвердження факту сплати земельного податку за користування вказаною земельною ділянкою позивачем до матеріалів справи долучено копії платіжних доручень від 28.05.2002 № 139 та від 15.11.2002 № 226 (том І а.с.12). Підволочиське Рай СТ зазначає, що як платник єдиного податку, що підтверджується Свідоцтвом платника єдиного податку серія А№471545, з 01.01.2012 (том І а.с.16) було звільнено від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно в частині земельного податку. При цьому до матеріалів справи долучено копії платіжних доручень та виписок по рахунку Підволочиського РайСТ, які свідчать про сплату позивачем єдиного податку у 2004 - 2020 роках (том І а.с.13-15).

Також на підтвердження здійснення позивачем правомочностей власника спірного нерухомого майна шляхом його використання у власній господарській діяльності до матеріалів справи долучено Договір оренди майна №34 від 01.12.2006 та Договір оперативної оренди об`єкта нерухомості №34 від 01.04.2020, укладені між Підволочиським РайСТ та СПД Васьком П.З. на строк до 01.12.2006 та 31.03.2021 відповідно (том І а.с.21-26).

При підготовці позовних матеріалів до господарського суду про визнання права власності на нежитлову будівлю - торговий будинок в с.Поділля, Підволочиське РайСТ 23.11.2020 звернулось до Скалатської міської ради з клопотанням про надання інформації про поштову адресу зазначеного об`єкта нерухомого майна, у відповідь на яке листом від 23.11.2020 вих.№3533 Скалатська міська рада повідомила, що згідно інформації Бюро технічної інвентаризації Підволочиського району торговий будинок знаходиться за адресою вул.Центральна, 54 с. Поділля Підволочиського району Тернопільської області .

Позивач зазначає, що з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.11.2020 №233800935 за параметрами запиту «адреса вул.Центральна,54 с.Поділля Підволочиського району» йому стало відомо, що на обліковуваний ним в складі основних засобів торговий будинок, в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 08.04.2004 зареєстровано право власності на нежитлову будівлю під назвою «магазин з підвалом» за Подільською сільською радою () та Відкритим акціонерним товариством «Укртелеком» () з частками власності 97/100 та 3/100 відповідно (том І а.с.57, 61).

Станом на час розгляду даної справи Подільська сільська рада увійшла до складу Скалатської об`єднаної територіальної громади в особі Скалатської міської ради на підставі розпорядження голови обласної ОДА №414-од від 14.07.2015 "Про добровільне об"єднання територіальних громад" та рішення Скалатської міської ради №7 від 25.11.2020 "Про утворення старостинських округів Скалатської міської ради» (том І а.с.70).

03.12.2020 представник РайСТ звернулася з адвокатським запитом №74 до Бюро технічної інвентаризації Підволочиського району про надання копії інвентаризаційної справи на нежитлову будівлю за адресою вул. Центральна, 54 с. Поділля Підволочиського району, у відповідь на який 08.12.2020 із супровідним листом вих.№94 одержала копію технічної документації на нежитлову будівлю по вул. Центральна, 54 с. Поділля Підволочиського району на 11 аркушах, з якої слідує, що підставою для державної реєстрації права власності на 97/100 приміщення магазину з підвалом під літ "А", що знаходиться в с. Поділля по вул. Центральна, 54 , загальною площею 575,6 кв.м за Подільською сільською радою є рішення виконкому Подільської сільської ради №39 від 26.11.2003 «Про надання права власності на приміщення магазину, що знаходиться в с.Поділля по вул. Центральна, 54 за Подільською сільською радою», а підставою для державної реєстрації права власності на 3/100 приміщення магазину з підвалом під літ "А", що знаходиться в с.Поділля по вул. Центральна, 54 , загальною площею 575,6 кв.м за ВАТ "Укртелеком" слугувало рішення виконкому Подільської сільської ради №39 від 26.11.2003 «Про надання права власності на приміщення магазину, що знаходиться в с.Поділля по вул. Центральна, 54 » (том І а.с.49, 50).

Як вбачається із матеріалів справи, у технічній документації на нежитлову будівлю по вул.Центральна,54 с. Поділля Підволочиського району містяться копії Свідоцтв про право власності на нерухоме майно серії САА №756114 від 08.04.2004 та серії САА №756115 від 08.04.2004, де власниками зазначені Подільська сільська рада та ВАТ «Укртелеком" з частками власності 97/100 та 3/100 відповідно, а також копії витягів свідоцтв №3303802 та №3303870 від 08.04.2004 про реєстрацію права власності на магазин по вул. Центральна, 54 с. Поділля Підволочиського району за Подільською сільською радою та ВАТ «Укртелеком» з частками власності 97/100 та 3/100 відповідно (том І а.с.57-58).

З метою одержання документів, на підставі яких прийнято рішення виконкому Подільської сільської ради №39 від 26.11.2003, представник позивача звернулася з адвокатським запитом від 09.12.2020 №75 (том І а.с.64) до Архівного відділу Підволочиської районної державної адміністрації з проханням надати копії рішень виконавчого комітету Подільської сільської ради №39 від 26.11.2003 про визнання права власності на приміщення магазину що знаходиться в селі Поділля по вул. Центральна, 54 за Подільською сільською радою у частці 97% та ВАТ «Укртелеком» в частці 3% та копії документів, які слугували підставою їх (рішень) прийняття, а також інших наявних у відділі документів щодо торгового будинку (магазину) по вул. Центральна, 54 с. Поділля (том І а.с.64).

Архівний відділ Підволочиської районної державної адміністрації у відповідь на адвокатський запит листом №48/01-16 від 28.12.2021 повідомив, що по документах архівного фонду "Подільська сільська рада депутатів трудящих Підволочиського району Тернопільської області " у книгах протоколів сесій сільської ради та протоколів засідання виконавчого комітету за 1973 рік рішення №6 від 03.03.1973 відсутнє, інші наявні документи, що стосуються будинку торгівлі (магазину) в с. Поділля по вул. Центральна, 54 у архівний відділ не надходили.

Крім того, архівним відділом Підволочиської районної державної адміністрації надано копію рішення виконавчого комітету Подільської сільської ради №39 від 26.11.2003 «Про надання права власності на приміщення магазину, що знаходиться в с.Поділля по вул.Центральна, 54», проаналізувавши текст якого позивач стверджує, що його (рішення) назва та зміст відрізняються від копій двох рішень №39 від 26.11.2003 наявних у Бюро технічної інвентаризації Підволочиського району.

Адвокатськими запитами №76 від 09.12.2020 та №86 від 24.12.2020 представник позивача звернувся до ПАТ «Укртелеком» та до Скалатської об`єднаної територіальної громади в особі Скалатської міської ради з проханням про надання документів, на підставі яких виконавчим комітетом Подільської сільської ради прийнято рішення №39 від 26.11.2003 про визнання права власності на приміщення магазину в с. Поділля вул. Центральна, 54 за Подільською сільською радою та ВАТ «Укртелеком» (на даний час - ПАТ «Укртелеком» шляхом зміни найменування) (том І а.с.64-67)

ПАТ «Укртелеком» листом №7-вих.-80П731-80П920 від 04.01.2021 повідомило про неможливість станом на сьогодні встановити, які саме документи надавались Подільській сільській раді для прийняття рішення №39 від 26.11.2003 (том І а.с.67). Скалатською міською радою відповіді на адвокатський запит не надано.

Як вбачається із позовної заяви, позивач вважає себе балансоутримувачем спірного нерухомого майна, який з 1976 року здійснює правомочності власника, використовує будівлю в господарській діяльності, сплачує земельний податок, а відтак просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Подільської сільської ради №39 від 26.11.2003 "Про надання права власності на приміщення магазину, що знаходиться в с.Поділля по вул.Центральна, 54 ";

-визнати незаконним та скасувати Свідоцтва про право власності серії серії САА №756114 від 08.04.2004 за Подільською сільською радою та серії САА №756115 від 08.04.2004 за ВАТ "Укртелеком";

-скасувати державну реєстрацію права власності Подільської сільської ради на 97/100 частини нежитлової будівлі магазину по вул. Центральна, 54, с.Поділля, записи про яку здійснено в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 08.04.2004 за реєстраційним номером майна №5423945 номер запису 01 в книзі 03 та державну реєстрацію права власності ПАТ "Укртелеком" на 3/100 частини нежитлової будівлі магазину по вул. Центральна, 54, с.Поділля , записи про яку здійснено в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 08.04.2004 за реєстраційним номером майна №5423945 номер запису 01 в книзі 03 і в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.04.2018 за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 246

як такі, що порушують права та законні інтереси Підволочиського РайСТ як заінтересованої особи стосовно спірного приміщення, адже на момент ухвалення оспорюваного рішення та вчинення реєстраційних дій останнє було балансоутримувачем цього майна.

В обґрунтування підстав заявленого позову позивач зазначає, що:

- наявні у Бюро технічної інвентаризації Підволочиського району два рішення виконавчого комітету Подільської сільської ради №39 від 26.11.2003 слід вважати нікчемними, оскільки офіційним документом є рішення виконавчого комітету Подільської сільської ради №39 від 26.11.2003, яке Подільською сільською радою передано на зберігання в Архівний відділ Підволочиської районної державної адміністрації;

- рішення виконавчого комітету Подільської сільської ради №39 від 26.11.2003 «Про надання права власності на приміщення магазину, що знаходиться в с. Поділля по вул.Центральна, 54 » є незаконним, прийнятим поза межами компетенції виконавчого комітету, не у спосіб визначений законодавством, оскільки відповідно до пункту 6.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 №7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 за №157/6445, із змінами та доповненнями, які діяли на час прийняття оскаржуваного рішення 26.11.2003, оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності проводилось органами місцевого самоврядування, якими відповідно до ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», в редакції станом на 2003-2004рр. є сільські, селищні, міські ради, а отже виконавчий комітет Подільської сільської ради всупереч наведеним нормативним актам не був наділений повноваженнями приймати рішення про визнання права власності з подальшою видачею Свідоцтв про право власності;

- у Подільської сільської ради відсутні правові підстави для набуття права власності на частину спірну будівлі, оскільки ч.2 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», в редакції станом на 26.11.2003, визначено, що підставами набуття права комунальної власності органами місцевого самоврядування є: передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку встановленому законом, а тому визнання виконавчим комітетом рішенням №39 від 26.11.2003 за собою права власності за Подільською сільською радою на 97/100 частки спірної будівлі, видача Свідоцтва про право власності та реєстрація права власності позивач вважає незаконним;

- оформлення права власності на частину спірного приміщення за ВАТ «Укртелеком» з видачею Свідоцтв про право власності та проведенням реєстрації права власності суперечить розділу 6 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, діючого на час прийняття оскаржуваного рішення та реєстрації права власності ( п/п а п. 6.1 р.6 Тимчасового положення);

- відсутність у відповідачів документів, на підставі яких прийнято оскаржуване рішення, також свідчить про незаконність його (рішення) прийняття;

- про наявність оскаржуваного рішення, видачу свідоцтв про право власності і реєстрацію права власності позивачу стало відомо в листопаді 2020 року при зборі та підготовці позовних матеріалів по визнанню права власності на торговий будинок в с. Поділля, до цього часу товариству не було відомо про наявність рішення від 26.11.2003 і воно не могло знати про визнання права власності рішенням №39, оскільки Подільською сільською радою та ПАТ «Укртелеком» ніколи не здійснювались правомочності власника, будівля була у повному віданні РайСТ, що підтверджується оформленням у листопаді 2020 року технічного паспорта з вільним доступом до усіх приміщень будівлі. У зв`язку з наведеним позивач вважає, що позов заявлено в межах строку позовної давності, визначеного ст. 257 ЦК України. Однак, враховуючи подані відповідачами клопотання про застосування строку позовної давності, позивач у поданих суду письмових доводах та міркуваннях після ознайомлення із матеріалами справи та відзивами відповідачів № 51 від 26.04.2021 (вх. № 3702 від 29.04.2021) просив визнати поважною причину пропуску строку позовної давності, адже позов заявлено після виявлення обставин, які порушують права і законні інтереси Підволочиського РайСТ.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови. Висновки суду апеляційної інстанції.

Спірні правовідносини стосуються відносин, що склалися щодо порушення права власності на нерухоме майно.

Відповідно до змісту ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Підставою звернення до господарського суду з позовом є порушення прав чи охоронюваних законом інтересів особи, яка звертається з таким позовом. При цьому, реалізуючи своє право на судовий захист, позивач визначає зміст свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу та обґрунтовує підстави позову, виходячи з власного суб`єктивного уявлення про порушення, невизнання чи оспорювання своїх прав або охоронюваних законом інтересів, а також визначає спосіб захисту такого права.

У свою чергу, суд перевіряє доводи позивача і, в залежності від встановленого, вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст. 16 ЦК України, відповідно до якої такими є, зокрема: визнання права, визнання правочину недійсним; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, необхідно виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 923/364/19 та від 16.06.2020 у справі № 904/1221/19.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17).

За змістом частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Тому суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як встановлено господарським судом, предметом позову у цій справі є вимога позивача про визнання:

незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Подільської сільської ради №39 від 26.11.2003 "Про надання права власності на приміщення магазину, що знаходиться в с.Поділля по вул.Центральна, 54 ";

- незаконним та скасування Свідоцтва про право власності серії серії САА №756114 від 08.04.2004 за Подільською сільською радою та Свідоцтва про право власності серії САА №756115 від 08.04.2004 за ВАТ "Укртелеком";

- скасування державної реєстрації права власності Подільської сільської ради на 97/100 частини нежитлової будівлі магазину по вул. Центральна, 54, с.Поділля, записи про яку здійснено в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 08.04.2004 за реєстраційним номером майна №5423945 номер запису 01 в книзі 03 та державну реєстрацію права власності ПАТ "Укртелеком" на 3/100 частини нежитлової будівлі магазину по вул. Центральна, 54, с.Поділля , записи про яку здійснено в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 08.04.2004 за реєстраційним номером майна №5423945 номер запису 01 в книзі 03 і в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.04.2018 за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 246,

При цьому, обґрунтовуючи вказану вимогу, позивач посилався на те, що рішення виконавчого комітету Подільської сільської ради №39 від 26.11.2003, Свідоцтва про право власності серії САА №756114 від 08.04.2004 за Подільською сільською радою та серії САА №756115 від 08.04.2004 за ВАТ "Укртелеком", записи про які здійснено в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 08.04.2004 та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.04.2018 щодо державної реєстрації права власності Подільської сільської ради на 97/100 частини нежитлової будівлі магазину по вул. Центральна, 54, с.Поділля, за реєстраційним номером майна №5423945 та державної реєстрації права власності ПАТ "Укртелеком" на 3/100 частини нежитлової будівлі магазину по вул. Центральна, 54, с.Поділля , за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 246, порушують права та законні інтереси Підволочиського РайСТ як заінтересованої особи стосовно спірного приміщення, адже на момент ухвалення оспорюваного рішення та вчинення реєстраційних дій позивач був балансоутримувачем цього майна.

Таким чином, на думку позивача, спірними документами порушено права та інтереси Підволочиського РайСТ щодо володіння, користування та розпорядження зазначеним нерухомим майном, оскільки останнє неправомірно було передано у власність відповідачів.

Водночас, судова колегія, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши висновки суду першої інстанції зазначає таке.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19). Тобто у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позов про визнання права власності у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України, пред`являється на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача за передбачених законодавством підстав і підтверджується належними та допустимими доказами. Об`єктом цього позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально визначеного майна. Підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності є оспорення або невизнання наявного права.

Позивач у позові про визнання права власності - особа, яка вже є власником, а відповідач - будь-яка особа, яка має сумнів у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.

За змістом статті 392 ЦК України судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності в судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Підволочиське районне споживче товариство у підтвердження володіння та користування спірним майном посилається на те, що, він з 1976 року і по даний час обліковує в складі основних засобів нежитлову будівлю - торговий будинок в с.Поділля, на підтвердження чого долучив до матеріалів справи довідку Підволочиського Рай СТ №1 від 21.01.2021, якою підтверджує перебування вказаної будівлі на балансі споживчого товариства в складі основних засобів первісною балансовою вартістю 101 350 грн, зношення будівлі 36 974 грн, балансова вартість станом на 01.01.2021 67 376 грн. Також, позивач посилається на те, що за інформацією, що міститься у листі Відділу Держгеокадастру у Підволочиському районі, адресованому голові правління Підволочиського РайСТ Я.В.Сокіл, згідно державної статистичної звітності форми 6-зем, земельна ділянка площею 0.07 га під об`єктом магазин в с.Поділля Підволочиського району станом на 01.01.2016 обліковувалась за Підволочиським РайСТ. Однак, як вбачаєтся з наявних матеріалів справи та пояснень представника позивача в судових засіданнях, у позивача відсутні будь-які правовстанровлюючі документи на спірне майно.

В той же час , судова колегія зазначає, що позивачем не заявлялись позовні вимоги про визнання за Підволочиським районним споживчим товариством права власності на спірне майно.

Згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" викладено у новій редакції.

Відповідно до ч.3тст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції чинній з 16.01.2020 відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Подібні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19 , від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 06.04.2021 у справі № 915/1890/19.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності підлягає державній реєстрації. А відповідно до п.9 ч.1 ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності проводиться, зокрема, на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, у справі, що переглядається, задоволення позовних вимог Підволочиського РайСТ про визнання:

незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Подільської сільської ради №39 від 26.11.2003 "Про надання права власності на приміщення магазину, що знаходиться в с.Поділля по вул.Центральна, 54 ";

- незаконним та скасування Свідоцтва про право власності серії серії САА №756114 від 08.04.2004 за Подільською сільською радою та серії САА №756115 від 08.04.2004 за ВАТ "Укртелеком";

- скасування державної реєстрації права власності Подільської сільської ради на 97/100 частини нежитлової будівлі магазину по вул. Центральна, 54, с.Поділля, записи про яку здійснено в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 08.04.2004 за реєстраційним номером майна №5423945 номер запису 01 в книзі 03 та державну реєстрацію права власності ПАТ "Укртелеком" на 3/100 частини нежитлової будівлі магазину по вул. Центральна, 54, с.Поділля , записи про яку здійснено в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 08.04.2004 за реєстраційним номером майна №5423945 номер запису 01 в книзі 03 і в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.04.2018 за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 246,

не призвело б до відновлення законного володіння. користування та розпорядження Підволочиським РайСТ спірним майном, а отже, зазначена вимога не є ефективним засобом захисту прав Позивача у цій справі.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд мав відмовити у задоволенні позовних вимог не з підстав пропущення строку позовноі давності , а посилаючись на те, що позивачем при поданні позову неправильно обраний спосіб захисту, що також зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених обставин.

Окрім того, судова колегія вважає, що з огляду на наведені вище обставини, відпала необхідність дослідження судом фактичних обставин щодо належності спірного майна Підволочиському районному споживчому товариству, оскільки такі висновки мотивувальної частини судового рішення можуть сприйматися як преюдиційні під час розгляду інших справ за участі сторін цього спору (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №906/1336/19 від 08.06.2021).

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.76 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судова колегія, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого суду, дійшла висновків, що резолютивну частину рішення суду слід залишити без змін, змінивши його мотивувальну частину.

Судові витрати.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277, 282, 283, 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Підволочиського районного споживчого товариства (РайСТ) №73/149 від 16.09.2021 (вх.ЗАГС 01-05/3207/21 від 20.09.2021) залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.09.2021 у справі № 921/23/21 змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції даної постанови.

3.В іншій частині рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.09.2021 у справі №921/23/21залишити без змін.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені статтями 287, 288 ГПК України.

Cправу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 28.12.2021.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Орищин Г.В.