РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2021Справа № 910/19416/21
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Бабич М.А., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Національного заповідника "Києво-Печерська лавра"

до Фізичної особи-підприємця Шульги Анатолія Валерійовича

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву

про стягнення 262 234,96 грн,

Представники сторін:

від позивача: Прокопенко І.І.,

від відповідача: не з`явився,

від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Національного заповідника "Києво-Печерська лавра" до Фізичної особи-підприємця Шульги Анатолія Валерійовича про стягнення неустойки у розмірі 262 234,96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані користуванням відповідачем нерухомим майном після припинення дії договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 7957 від 20.10.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/19416/21, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву, судове засідання для розгляду справи призначено на 22.12.2021.

В судове засідання 06.09.2021 з`явився представник позивача.

Представник відповідача в засідання суду не з`явився, уповноваженого представника не направив, про час та місце судового засідання були повідомлений належним чином.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Також, ухвала Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі була направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження Фізичної особи-підприємця Шульги Анатолія Валерійовича, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: вул. Межигірська, 25, кв. 143, м. Київ, 04071, проте з указаної адреси поштове відправлення повернулось з відміткою пошти про причини повернення - "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, а також день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, з огляду на підставу повернення до суду конверта з ухвалою, надісланою відповідачу, суд доходить висновку, що ухвала про відкриття провадження у справі вважається врученою останньому.

Крім того, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи викладене, суд зазначає, що відповідач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 22.12.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

20.10.2017 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Шульгою Анатолієм Валерійовичем (орендар) укладено Договір оренди №7957 нерухомого майна (надалі також - Договір), що належить до державної власності, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 38,13 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Лаврська, буд. 9, а саме: частина допоміжних приміщень першого ярусу пам`ятки архітектури національного значення - Церква над економічною брамою (корпус №82), реєстровий номер майна 20073260.12.ЮЖВЦСД1030 (майно), що перебуває на балансі Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна станом на 31.05.2017 і становить 1084455,00 грн без ПДВ.

У п. 1.2 Договору зазначено, що майно передається в оренду з метою розміщення торговельного об`єкту з продажу непродовольчих товарів, окрім алкогольних, тютюнових, ювелірних виробів, виробів з дорогоцінних металів та дорогоцінного каміння.

Відповідно до п. 2.1 Договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

Відповідно до п. 3.6 Договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувача у співвідношенні 50% до 50% щомісячно не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, встановлених КМУ і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

У разі припинення (розірвання) Договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. (п. 3.11 Договору)

Згідно з п. 10.1 Договору цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 20.05.2017 до 20.09.2020 включно.

Як вказано у п. 10.4 Договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього Договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього Договору.

За приписами п. 10.6 Договору, чинність цього Договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; загибелі орендованого Майна; достроково за взаємною згодою Сторін або за рішенням суду; припинення членства у Національній Спілці художників України та/або смерті Орендаря.

У разі припинення або розірвання цього Договору Майно протягом трьох робочих днів повертається Орендарем Орендодавцю/Балансоутримувачу. У разі, якщо Орендар затримав повернення Майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження. (п. 10.9 Договору).

Майно вважається поверненим Орендодавцю/Балансоутримувачу з моменту підписання Сторонами акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення Майна покладається на Орендаря. (п. 10.9 Договору)

Судом встановлено, що 24.11.2020 Національний заповідник "Києво-Печерська Лавра" (надалі-позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Шульги Анатолія Валерійовича (надалі - відповдіач) про стягнення 80 729,50 грн, з яких 76 877,76 грн основного боргу, 3001,24 грн пені, 733,56 грн 3% річних та 116,94 грн інфляційних втрат.

Позов мотивовано посиланням позивача на те, що відповідач неналежним чином виконує умови Договору оренди №7957 від 20.10.2017, зокрема не сплачує орендну плату, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість зі сплати орендної плати (50% від орендної плати, яка сплачується на користь балансоутримувача) за період з березня 2020 року по серпень 2020 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.04.2021 у справі №910/18441/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021, позов задоволено частково, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Шульги Анатолія Валерійовича на користь Національного заповідника "Києво-Печерська Лавра" суму основного боргу у розмірі 64 231 грн 66 коп., пеню у розмірі 2 343 грн 17 коп., 3% річних у розмірі 572 грн 57 коп., інфляційні втрати у розмірі 719 грн 56 коп. та судовий збір у розмірі 1 767 грн 10 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Як вказано в ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Отже, рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2021 у справі №910/18441/20, яке набрало законної сили у встановленому порядку, не може бути поставлено під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити.

Так, у вказаному рішенні судом встановлено, що за Актом приймання-передавання орендованого майна від 20.10.2017 орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду держане нерухоме майно площею 38,13 кв.м., розміщене з адресою: м. Київ, вул. Лаврська, буд. 9, а саме: частину допоміжних приміщень першого ярусу пам`ятки архітектури національного значення - Церква над економічною брамою (корпус №82), реєстровий номер майна 20073260.12.ЮЖВЦСД1030 (майно), що перебуває на балансі Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна станом на 31.05.2017 і становить 1084455,00 грн без ПДВ.

Водночас, відповідно до матеріалів цієї справи, 14.06.2021 орендарем повернуто з оренди вказане нерухоме майно за актом приймання-передачі (повернення) нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Лаврська, 9.

Позивач як балансоутримувач орендованого майна звернувся до суду з цим позовом про стягнення з відповідача належної балансоутримувачу частини (50%) неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за період з 21.09.2020 по 14.06.2021 у зв`язку з несвоєчасним поверненням відповідачем орендованого майна.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

За правовою природою укладений сторонами Договір є договором оренди державного майна та на момент його укладення правовідносини сторін регулювалися Законом України «Про оренду державного та комунального майна» №2269-XII від 10.04.1992.

Відповідно до норм ч.1 та 2 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

У ч. 1 ст.2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (№2269-XII від 10.04.1992) оренда визначається як є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (№2269-XII від 10.04.1992) термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У п. 10.1 Договору сторони погодили, що цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 20.05.2017 до 20.09.2020 включно.

Разом з тим, 27.12.2019 набрав чинності Закон України "Про оренду державного та комунального майна" №157-IX (введений в дію 01.02.2020).

У п.2 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-IX від 27.12.2019 зазначено, що договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом п`ятим частини другої статті 18 цього Закону, або 1 липня 2020 року.

Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом.

Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

Таким чином, продовження договору відбувається в порядку, встановленому Законом України "Про оренду державного та комунального майна" №157-IX від 27.12.2019.

Частиною 1 ст.15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-IX від 27.12.2019 визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, інші установи і організації, діяльність яких фінансується за рахунок державного або місцевих бюджетів мають право на отримання в оренду державного та комунального майна без проведення аукціону.

У ч.1 ст.18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-IX від 27.12.2019 зазначено, що продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-IX від 27.12.2019 без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які:

укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше;

укладені без проведення аукціону з установами, організаціями, передбаченими частиною першою статті 15 цього Закону;

укладені без проведення аукціону з підприємствами, установами, організаціями, передбаченими частиною другою статті 15 цього Закону відповідно до вимог статті 15 цього Закону, крім випадків, передбачених абзацами одинадцятим та дванадцятим частини другої статті 15 цього Закону;

укладені з підприємствами, установами, організаціями, що надають соціально важливі послуги населенню, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, додатковий перелік яких може бути визначений представницькими органами місцевого самоврядування згідно із законодавством.

Отже, відповідач мав право на продовження договору без проведення аукціону відповідно до абз. 2 п. 2 вказаної норми Закону.

Поряд з цим, ч. 3 ст.18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-IX від 27.12.2019 унормовано, що договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.

Згідно з ч.7 ст.18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-IX від 27.12.2019 договори, що продовжуються відповідно до частини другої цієї статті, продовжуються на тих самих умовах, на яких були укладені договори оренди, що продовжуються, з урахуванням вимог цього Закону та Порядку передачі майна в оренду. Орендна плата за договором, який може бути продовжений відповідно до частини другої цієї статті, встановлюється одним із таких способів: на рівні останньої місячної орендної плати, встановленої договором, що продовжується, якщо такий договір було укладено на аукціоні або конкурсі; на підставі застосування чинної на момент продовження договору орендної ставки до ринкової вартості об`єкта оренди, оцінка якого має бути здійснена на замовлення орендаря в порядку, визначеному цим Законом та Методикою розрахунку орендної плати, крім випадків, коли розмір такої орендної плати є нижчим за розмір орендної плати договору, що продовжується. У такому разі орендна плата встановлюється на рівні останньої місячної орендної плати, встановленої договором, що продовжується.

Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-IX від 27.12.2019 орендар, який звертається із заявою про продовження договору оренди відповідно до абзацу четвертого частини сьомої цієї статті, зобов`язаний разом із такою заявою надати орендодавцю звіт про оцінку майна та рецензію на цей звіт. Порядком передачі майна в оренду (для державного майна) або рішенням представницького органу місцевого самоврядування (для комунального майна) на орендаря може бути покладений обов`язок подачі додаткових документів разом із заявою про продовження договору оренди, що продовжується відповідно до частини другої цієї статті.

Відповідно до п.134 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483, продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону або без проведення аукціону в передбачених Законом випадках.

У п.135 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483 зазначено, що орендар, що має право продовжити договір оренди без проведення аукціону, звертається до орендодавця із заявою про продовження договору оренди не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.

Відповідно до п.136 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483 заява подається шляхом заповнення електронної форми через особистий кабінет в електронній торговій системі. Орендар додає до заяви документи, передбачені пунктом 113 цього Порядку та звіт про оцінку майна. Рецензування звіту про оцінку майна здійснюється відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-IX від 27.12.2019 договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Таким чином, для продовження договору оренди комунального майна орендар зобов`язаний надати орендодавцю в установлений строк відповідну заяву та звіт про оцінку майна, який підлягає рецензуванню відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Однак, відповідачем не було подано у встановлені строки відповідних заяви та звіту, а тому суд погоджується з доводами позивача та третьої особи відносно того, що строк дії договору закінчився 20.09.2020, і договір припинився у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено.

В свою чергу, припинення договору оренди свідчить про відсутність у орендаря правових підстав для подальшого користування об`єктом оренди.

Згідно з ч.1 ст.25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-IX від 27.12.2019 у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Аналогічні положення закріплені і у ст.785 Цивільного кодексу України та у п. 10.9 Договору.

Листом № 04-25/292 від 01.04.2021 позивач звернувся до відповідача з вимогою звільнити майно в триденний строк.

Як вже встановлено судом, 14.06.2021 орендарем, орендодавцем та балансоутримувачем підписано акт приймання-передачі (повернення) нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Лаврська, 9, відповідно до якого орендар повернув, а орендодавець прийняв із користування орендоване майно за Договором.

Отже, з наведеного вбачається, що з моменту припинення Договору (20.09.2020) до моменту підписання акта приймання-передачі (повернення) нерухомого майна (14.06.2021) нерухоме майно (частина допоміжних приміщень першого ярусу пам`ятки архітектури національного значення - Церква над економічною брамою (корпус №82)), перебувало в користуванні Фізичної особи-підприємця Шульги Анатолія Валерійовича.

За змістом статей 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами статті 610 ЦК України та статті 216 ГК України.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Законодавець у частині першій статті 614 ЦК України визначив, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Правові наслідки порушення умов договору оренди державного майна визначені відповідними нормами Закону про оренду, ЦК України та ГК України.

У питанні відповідальності сторін за невиконання зобов`язань за Договором норми статті 29 Закону про оренду відсилають до інших законодавчих актів України та умов договору.

Невиконання наймачем передбаченого частиною першою статті 785 ЦК України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов Договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до частини другої статті 785 ЦК України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Отже, відповідно до статті 614 ЦК України, для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 цього Кодексу, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання. Тобто судам потрібно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

Положеннями статті 549 ЦК України та статті 230 ГК України визначено загальне поняття штрафних санкцій, яке у господарському судочинстві включає неустойку, штраф, пеню, яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил господарської діяльності, невиконання господарського зобов`язання.

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною першою статті 230 ГК України визначено поняття штрафних санкцій. Ними визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина перша статті 548 ЦК України).

Тобто неустойка згідно із частиною другої статті 785 ЦК України розглядається як законна неустойка і застосовується незалежно від погодження сторонами цієї форми відповідальності в договорі найму (оренди).

Водночас неустойка за частиною другою статті 785 ЦК України має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії Договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.

Отже, яким би способом в Договорі не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення Договору, що відбулося у спірних правовідносинах, проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено частиною другою статті 785 ЦК України (зокрема, з установленням для наймача (орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений частиною другою статті 785 ЦК України).

Наведені висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19 та враховуються судом при вирішенні цього спору.

Зважаючи на встановлені обставини, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача неустойки за весь період невиконання обов`язку з повернення майна в розмірі подвійної орендної плати за користування майном, 50% якої належить позивачу як балансоутримувачу в силу умов Договору.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок неустойки, виходячи з орендної плати, визначеної з урахуванням індексу інфляції (в порядку п. 3.3 Договору), суд визнає його обґрунтованим.

Отже, з урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 262 234,93 грн.

При цьому, відсутності своєї вини у невиконанні обов`язку з повернення майна з оренди після закінчення строку дії Договору відповідачем не доведено, а судом не встановлено.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, зважаючи на викладене вище, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Шульги Анатолія Валерійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Національного заповідника "Києво-Печерська лавра" (вул. Лаврська, 9, корп. 8, м. Київ, 01015, ідентифікаційний код 20073260) неустойку у розмірі 262 234,96 грн та судовий збір у розмірі 3933,52 грн.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 28.12.2021

Суддя Т. Ю. Трофименко