РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.12.2021Справа № 910/12431/21

Господарський суд міста Києва у складі: судді Ягічевої Н.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи № 910/12431/21

За позовом Фізичної особи-підприємця Дарк Мехмет ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ГОУФІНГОУ" (вул. Хорива, буд. 1, літера А, Київ, 04071, )

про стягнення 26 301, 00 грн,

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Дарк Мехмет (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ГОУФІНГОУ" (далі - відповідач) про стягнення 26 301, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1, працюючи на посаді головного бухгалтера у фізичної особи-підприємця Дарк Мехмет, без достатніх правових підстав здійснила перерахування з розрахункового рахунку позивача на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 26 301, 00 грн згідно меморіальних ордерів №734 від 29.05.2019 на суму 10 000, 00 грн, №750 від 07.06.2019 на суму 8 000, 00 грн, №759 від 09.07.2019 на суму 8 301, 00 грн, у зв`язку з чим позивач на підставі приписів статті 1212 Цивільного кодексу України просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ГОУФІНГОУ" перераховані кошти в сумі 26 301, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/12431/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

29.10.2021 до відділу діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що позов є безпідставним, оскільки отримані відповідачем кошти згідно меморіальних ордерів №734 від 29.05.2019 на суму 10 000, 00 грн, №750 від 07.06.2019 на суму 8 000, 00 грн, №759 від 09.07.2019 на суму 8 301, 00 грн на загальну суму у розмірі 26 301, 00 грн є оплатою за кредитним договором № /29563, укладеним із ОСОБА_1 , у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 1 ст. 184 Господарського процесуального кодексу України, у строк, встановлений судом, позивач має право подати відповідь на відзив, а відповідач - заперечення.

Приймаючи до уваги, що позивач у встановлений строк не подав до суду відповідь на відзив, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

З розрахункового рахунку позивача, Фізичної особи-підприємця Дарк Мехмет, на рахунок відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ГОУФІНГОУ", було перераховано грошові кошти в розмірі 26 301, 00 грн, що підтверджується меморіальними ордерами №734 від 29.05.2019 на суму 10 000, 00 грн, №750 від 07.06.2019 на суму 8 000, 00 грн, №759 від 09.07.2019 на суму 8 301, 00 грн, та не заперечується сторонами у справі.

За твердженням позивача, вказані грошові кошти були перераховані головним бухгалтером позивача ОСОБА_1 без достатніх правових підстав, оскільки між позивачем та відповідачем не існувало жодних правовідносин, позивач ніколи не укладав кредитні договори з відповідачем та не був їх стороною.

Позивач стверджує, що грошові кошти було перераховано головним бухгалтером ОСОБА_1 на рахунок відповідача для погашення власної кредитної заборгованості згідно укладених між нею та відповідачем кредитних договорів. Оскільки ОСОБА_1 розпорядилася грошовими коштами позивача в сумі 26 301, 00 грн без належних правових підстав, відповідач набув та зберігає грошові кошти позивача безпідставно, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача вказані кошти на підтсаві ст. 1212 Цивільного кодексу України.

В свою чергу, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що зазначений у меморіальних ордерах номер договору (№/29563) є дійсним, ІПН належить ОСОБА_1 , з огляду на що відповідач правомірно отримав кошти в сумі 26 301, 00 грн на власний рахунок як оплату за кредитним договором, що був укладений з клієнткою ОСОБА_1 , та, відповідно, кошти не були набуті ним безпідставно. Крім того, відповідач зазначає про відсутність з його боку порушення положень чинного законодавства.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимога позивача підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1089 Цивільного кодексу України за платіжним дорученням банк зобов`язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Зміст і форма платіжного доручення та розрахункових документів, що подаються разом з ним, мають відповідати вимогам, встановленим законом і банківськими правилами. Банк не має права робити виправлення у платіжному дорученні клієнта, якщо інше не встановлено законом або банківськими правилами (стаття 1090 Цивільного кодексу України).

Приписами статті 1091 Цивільного кодексу України встановлено, що банк, який прийняв платіжне доручення платника, повинен перерахувати відповідну грошову суму банкові одержувача для її зарахування на рахунок особи, визначеної у платіжному дорученні.

Загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів в межах України, а також встановлення відповідальності суб`єктів переказу визначається нормами Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Зокрема, стаття 1 вказаного Закону містить визначення наступних термінів і понять:

- меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України;

- отримувач - особа, на рахунок якої зараховується сума переказу або яка отримує суму переказу у готівковій формі;

- неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі;

- переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою;

- помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі;

- платник - особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання/формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів.

Отже, виходячи зі змісту ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", помилковим переказом є рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Як встановлено судом під час розгляду справи та не спростовано відповідачем, грошові кошти в заявленій сумі були перераховані на розрахунковий рахунок відповідача помилково, оскільки між сторонами у справі відсутні будь-які господарські правовідносини, доказів зворотного матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

- по-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.

- по-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.

- по-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Доводи відповідача щодо того, що відповідно до трудового договору, укладеного з ОСОБА_1 , та посадової інструкції вона мала доступ до рахунків позивача і мала право здійснювати платежі, не приймаються до уваги, оскільки позивач не був стороною кредитного договору і, відповідно, підстави для здійснення платежів були відсутні.

Також суд не бере до уваги доводи відповідача щодо відсутності з його боку порушення положень чинного законодавства, оскільки повернення коштів, безпідставно перерахованих в якості оплати по договору №/29563, жодним чином не позбавляє відповідача можливості звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів у встановленому законом порядку.

З огляду на викладене та враховуючи, що матеріалами справи, її фактичними обставинами доведено відсутність господарських правовідносин між сторонами у справі, а відтак і помилковість переказу позивачем грошових коштів в сумі 26 301, 00 грн на розрахунковий рахунок відповідача у справі під час здійснення ним підприємницької діяльності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку повернути перераховані йому кошти у заявленому розмірі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у повному обсязі.

Керуючись статтями 13, 14, 73, 74, 76-80, 129, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Дарк Мехмет задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ГОУФІНГОУ" (вул. Хорива, буд. 1, літера А, Київ, 04071, ) на користь Фізичної особи-підприємця Дарк Мехмет ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) грошові кошти у сумі 26 301 (двадцять шість тисяч триста одна) грн 00 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати позивачу наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 23.12.2021

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА