УХВАЛА

м. Київ

31.12.2021Справа № 910/19476/21
Суддя Борисенко І.І., розглянувши Заяву про забезпечення позову Державного підприємства "Дослідне господарство Агрофірма "Надія" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України" (42073,Сумська обл., Роменський р-н., с. Перехрестівка, вул. Соборна, 63) у справі

за позовом Державного підприємства "Дослідне господарство Агрофірма "Надія" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України"

до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (40000, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 25),

Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (03680, м. Київ, вул. Народного ополчення, 3)

про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 Державне підприємство "Дослідне господарство Агрофірма "Надія" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання права постійного користування земельними ділянками та зобов`язання вчинити дії до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області та Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру.

29.12.2021 від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони будь-яким фізичним особам та /або юридичним особам, у тому числі усім підприємствам, установам, організаціям, незалежно від форм власності та галузевої належності, у тому числі, але не виключно органам державної влади та управління, органам місцевого самоврядування - чинити перешкоди Державному підприємству «Дослідне господарство Агрофірма «Надія» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України (, Місцезнаходження: 42073, Сумська обл., Роменський р-н, село Перехрестівка, вул. Соборна, будинок 63) у здійсненні ним своєї господарської діяльності, у тому числі у користуванні земельними ділянками (збирання врожаю, його зберігання, транспортування, обробіток ґрунту, сівба тощо) з кадастровими номерами:

:01:002:0075;

:01:002:0072;

:01:002:0081;

-:03:001:0177;

:03:001:0164;

:03:001:0166;

:03:001:0169;

:03:001:0176;

:02:002:0005;

:02:005:0002;

:01:002:0084;

:01:002:0070;

:01:002:0082;

:03:001:0168;

:03:001:0175;

:03:001:0174;

:03:001:0171;

:03:001:0181;

:02:002:0004;

:01:002:0071;

:01:002:0073;

:01:002:0080;

:03:001:0167;

:03:001:0163;

:03:001:0170;

:03:001:0172;

:03:001:0178;

:02:005:0003;

:02:003:0002 на території Перехрестівської сільської ради Роменського району Сумської області загальною площею 1360, 6764 га.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що 21.04.2021 звернулось із клопотанням № 112 про надання у постійне користування вказаних земельних ділянок до начальника Головного управління Держгеокадастру в Сумській області Усика Н.А.

Проте, як стверджує позивач жодної відповіді на вказану заяву надано не було.

У зв`язку з чим, 25.10.2021 позивач повторно звернувся із клопотанням № 242 про надання у постійне користування вказаних земельних ділянок до начальника ГУ Держгеокадастру у Сумській області.

Як вказує позивач, 08.12.2021 на його адресу надійшов лист від ГУ Держгеокадастру від 24.11.2021 № Д-6758-1976/21-21 «Про розгляд клопотання», в якому повідомлено про відмову у задоволенні клопотання. Вказано про прийняття за наслідком його розгляду Наказу № 18-6538/16-21-СГ від 24.05.2021 «Про відмову у наданні в постійне користування земельних ділянок».

Позивач зауважує, що на спірних земельних ділянках, позивач вирощує урожай, який є основним джерелом доходу Державного підприємства «Дослідне господарство Агрофірма «Надія», у зв`язку з чим, невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони будь-яким фізичним особам та /або юридичним особам, у тому числі усім підприємствам, установам, організаціям, незалежно від форм власності та галузевої належності, у тому числі, але не виключно органам державної влади та управління, органам місцевого самоврядування - чинити перешкоди Державному підприємству «Дослідне господарство Агрофірма «Надія» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України у здійсненні ним своєї господарської діяльності, у тому числі у користуванні земельними ділянками (збирання врожаю, його зберігання, транспортування, обробіток ґрунту, сівба тощо) на території Перехрестівської сільської ради Роменського району Сумської області загальною площею 1360, 6764 га спричинить ситуацію, за якої збір урожаю 2021 року буде здійснений особами, які не є правокористувачами зазначених земельних ділянок, що спричинить значні майнові збитки ДІЇ «ДГА «Надія» та унеможливить сплату Позивачем податків та зборів.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов до висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (частини перша і третя статті 137).

Відповідно до частини одинадцятої статті 137 Господарського процесуального України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Суд зазначає, що забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Враховуючи положення частини одинадцятої статті 137 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний з`ясувати, чи тотожні за змістом заявлені заходи забезпечення позову задоволенню заявлених позовних вимог, та не повинен вживати заходів забезпечення позову, якщо здійснення таких заходів забезпечення позову практично є задоволенням заявлених позовних вимог, і при цьому спір не вирішується по суті.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у справах № 906/824/17 (ухвала від 07.08.2018) та № 902/483/18 (постанова від 21.01.2019).

У немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Водночас обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як зазначає заявник у заяві, виконання рішення по даній справі буде істотно ускладнене у випадку не застосування заходів забезпечення позову, більше того, не забезпечення позову спричинить ситуацію, за якої збір урожаю 2021 року буде вчинений особами, які не є правокористувачами зазначених земельних ділянок, що спричинить значні майнові збитки ДІЇ «ДГА «Надія» та унеможливить сплату Позивачем податків та зборів.

З огляду на викладені заявником обґрунтування, суд зазначає, що заявником не додано суду належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування вказаних ним заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Однак, суд зазначає, що заявником у заяві про забезпечення позову не наведено достатніх обґрунтувань та не доведено належними, допустимими та достовірними доказами, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За таких підстав суд зазначає, що матеріали заяви не містять будь-яких доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення майбутнього рішення у справі, а також не містять даних про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів забезпечення позову.

Крім того, з матеріалів доданих до Заяви про забезпечення позову вбачається, що 13.03.2020 слідчим суддею Вищого антикорупційного суду в рамках кримінального провадження № 000585 від 15.07.2019 відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України накладено арешт із встановленням заборони на відчуження та розпорядження, серед інших, на спірні земельні ділянки:

:01:002:0075;

:01:002:0072;

:01:002:0081;

-:03:001:0177;

:03:001:0164;

:03:001:0166;

:03:001:0169;

:03:001:0176;

:02:002:0005;

:02:005:0002;

:01:002:0084;

:01:002:0070;

:01:002:0082;

:03:001:0168;

:03:001:0175;

:03:001:0174;

:03:001:0171;

:03:001:0181;

:02:002:0004;

:01:002:0071;

:01:002:0073;

:01:002:0080;

:03:001:0167;

:03:001:0163;

:03:001:0170;

:03:001:0172;

:03:001:0178;

:02:005:0003;

:02:003:0002.

Відповідно до відомостей з ЄДРСР вказана ухвала не оскаржена та набрала законної сили 13.03.2020 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/88191787).

За таких обставин, за висновком суду, зважаючи на наявність ухвали Вищого антикорупційного суду від 13.03.2020 №991/2120/20 в рамках кримінального провадження 000585 від 15.07.2019, яка набрала законної сили, згідно якої накладено арешт на спірні ділянки, у суду відсутні правові підстави для вчинення будь - яких дій щодо спірних земельних ділянок, в тому числі для вжиття заходів забезпечення позову у тому числі у спосіб, заявлений у заяві позивача.

Більше того, згідно змісту ухвали Вищого антикорупційного суду від 13.03.2020 №991/2120/20, спірні земельні ділянки постановою детектива НАБУ від 10.03.2020 визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Також, заявником не обґрунтовано, та судом не встановлено терміновість та необхідність застосування заходів забезпечення, не доведено, що станом на час подання такого клопотання не застосування заходів призведене до втрати урожаю позивача 2021року, в тому числі шляхом заволодіння таким урожаєм третіми особами.

Виходячи зі змісту заяви та доказів, наявних у матеріалах доданих до заяви, суд дійшов висновку про безпідставність заяви про забезпечення позову, оскільки необхідність у застосуванні судом таких заходів достатньо не обґрунтована.

За таких обставин, оскільки, заявником станом на час подачі заяви не доведено те, що наявні ризики втрати урожаю позивача, також, що невжиття, визначених ним заходів, забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову покладається на заявника.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 138-140 та ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Державному підприємству "Дослідне господарство Агрофірма "Надія" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України" у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Дата підписання: 31.12.2021

Суддя І.І.Борисенко