ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року Справа № 926/2209/21

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Ніколаєва Михайла Ілліча,

за участю секретаря судового засідання Голіней Я.І.

за участю представників:

прокурор Кацап-Бацала Ю.М.

позивача Том`юк О.О.

відповідача Москалюк Н.М., адвокат

третіх осіб не з`явилися.

розглянувши матеріали справи

за позовом Керівника Чернівецької окружної прокуратури (58002, м.Чернівці, вул.28 Червня,69, код 02910120) в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, проспект Перемоги,14, м. Київ, код 39816845);

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача:

1) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

2) Братство (Місію) Доброї Новини Милосердя «Жива Надія» ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 );

до ОСОБА_3 (код НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ;

про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом в сумі 85 878,70 грн.

СУТЬ СПОРУ: Керівник Чернівецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті звернувся до Господарського суду Чернівецької області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «МБ Кур`єр» про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом в сумі 85 878,70 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор посилається на те, що 11.06.2020 на 36 км. автодороги М-06 «Київ-Чоп» працівниками Державної служби України з безпеки на транспорті проведено габаритно-ваговий контроль вантажного автомобіля марки «VOLVO» F12 д.н. НОМЕР_3 , причіп SCHMITZ ZKO д.н. НОМЕР_4 , який здійснював згідно товарно-транспортної накладної №5 від 10.06.2020 перевезення вантажу по маршруту с. Банилів Вижницького району Чернівецької області с. Блиставиця, Київської області, вул. Нова, 23, пройдена відстань складає 556 км.

За результатами проведеної перевірки було складено акт №024010 від 11.06.2020 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та довідку №048001 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, якими встановлено перевезення водієм транспортного засобу «VOLVO» F12 д.н. НОМЕР_3 , причіп SCHMITZ ZKO д.н. НОМЕР_4 ОСОБА_1 вантажу повною масою 31,92 т. при нормативно допустимій 40 т., з фактичним навантаженням на першу вісь 5,16 т. при нормативно допустимій 11т., на другу вісь 16,06 т. при нормативно допустимій 11 т, на третю вісь 10,7 т. при нормативно допустимій 16 т.

Відповідно до Інформації Регіонального сервісного центру МВС в Чернівецькій області від 10.02.2021 в період з 17.03.2001 по 04.11.2020 власником автомобіля «VOLVO» F12 д.н. НОМЕР_3 було ОСОБА_4 .

Згідно додаткової інформації Регіонального сервісного центру МВС в Чернівецькій області від 17.03.2021 на вказаний автомобіль видавався тимчасовий реєстраційний талон з 12.06.2019 по 01.06.2020 на Товариство з обмеженою відповідальністю «МБ Кур`єр».

Власником причіпу SCHMITZ ZKO д.н. НОМЕР_4 з 17.12.2019 є Товариство з обмеженою відповідальністю «МБ Кур`єр».

Також, при проведенні габаритно-вагового контролю водієм ОСОБА_1 надано копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладений між страховиком та відповідачем як страхувальником.

Прокурор вважає, що відповідальність за перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів слід покласти на автомобільного перевізника.

На підставі вищевказаних документів проведено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №235526 від 11.06.2020 та відповідачу нараховано плату за проїзд у сумі 85878, 70 грн.

18.08.2020 та 22.03.2021 на адресу відповідача направлялися листи та копії розрахунків щодо сплати коштів, нарахованих в якості плати за проїзд, проте останній відповіді не надав, у зв`язку із чим прокурор звернувся з даним позовом до суду.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 28.05.2021 позовну заяву передано судді Ніколаєву М.І.

Ухвалою суду від 02.06.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 30.06.2021

У судовому засіданні 30.06.2021 оголошено перерву до 14.07.2021.

Ухвалою суду від 14.07.2021 залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, а саме: ОСОБА_1 , фізичну особу підприємця Полішко А.В. та Братство (Місію) Доброї Новини Милосердя «Жива Надія» ОСОБА_2 та відкладено підготовче судове засідання на 27.07.2021.

Ухвалою суду від 19.07.2021 було виправлено допущену описку в ухвалі Господарського суду Чернівецької області від 14.07.2021 в найменуванні третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, а саме з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 .

26.07.2021 від третьої особи ОСОБА_1 надійшло пояснення по справі, в якому останній зазначає, що працював у ТОВ «МБ Кур`єр» до 01.06.2020.

Ухвалою суду від 27.07.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче судове засідання на 27.08.2021.

Ухвалою суду від 27.08.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 07.10.2021.

У зв`язку з проходженням в Національній школі суддів України суддею Ніколаєвим М.І. періодичного навчання суддів місцевих судів в період з 04.10.2021 до 08.10.2021, розгляд справи №926/2209/21 не відбувся.

Ухвалою суду від 11.10.2021 розгляд справи по суті призначено на 20.10.2021.

Ухвалою суду від 20.10.2021 судове засідання відкладено на 27.10.2021.

У судовому засіданні 27.10.2021 оголошено перерву до 11.11.2021.

11.11.2021 у судовому засіданні оголошено перерву до 24.11.2021.

Ухвалою суду від 24.11.2021 за заявою позивача відкладено розгляд справи на 07.12.2021.

07.12.2021 у судовому засіданні оголошено перерву до 14.12.2021.

14.12.2021 від третьої особи ОСОБА_3 надійшло уточнююче пояснення (вх.№2304), в якому останній вказує, що саме він являється перевізником у даній справі, у зв`язку з чим позов визнав у повному розмірі та просить розстрочити виконання рішення суду терміном на 1 рік.

Ухвалою суду від 14.12.2021 відкладено розгляд справи на 24.12.2021, за клопотанням прокурора замінено первісного відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «МБ Кур`єр» на належного - ОСОБА_3 .

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки у період з 08.06.2020 року по14.06.2020 та направлення на рейдову перевірку №000191 від 05.06.2020 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки 11.06.2020 на 37 км автодороги М-06, «Київ-Чоп» проведено перевірку транспортного засобу марки Volvo F 12, реєстраційний номер НОМЕР_3 та причепа марки SCHMITZ модель ZKO 18, реєстраційний номер НОМЕР_5 , водієм якого був ОСОБА_1 .

За даним фактом посадовими особами складено довідку №048001 від11.06.2020 про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №024010 від 11.06.2020 року, якими зафіксовано перевезення водієм транспортного засобу марки Volvo F12, реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_1 , вантажу по маршруту с. Банилів, Вижницького району, Чернівецької області до с.Блиставиця, Київської області повною масою 31,92 тон при нормативно допустимій 40 тон з фактичним навантаженнями на першу вісь 5,16 тон при нормативно допустимій 11 тон, на другу вісь 16,06 тон при нормативно допустимій 16 тон, на третю вісь 10,7 тон при допустимій 16 тон.

У ході здійснення габаритно-вагового контролю матеріалів посадовими особами Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки складено розрахунок плати за проїзд великовагових та/або великогабаритного транспортного засобу №235526 від 11.06.2020 та нараховано плату за проїзд у розмірі 2835,60 євро, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 11.06.2020 становить 85 878,70 грн, яку відповідачем на час звернення прокурора до суду не сплачено.

Як вбачається з матеріалів справи та визнається відповідачем, відповідно до договору-заявки на перевезення вантажів №16 від 10.06.2020 перевезення здійснював фізична особа - підприємець Полішко Анатолій Володимирович.

Також, матеріали справи містять лист Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 07.12.2020, адресований Прокуратурі Чернівецької області, в якому вказано, що Укртрансбезпеку не наділено правом звернення до суду щодо стягнення плати за проїзд транспортного засобу з перевищенням нормативних вагових параметрів.

Враховуючи викладене, з метою захисту інтересів держави, управлінням надано інформацію щодо представництва інтересів держави в особі Укртрансбезпеки в порядку господарського судочинства з питання стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування ТОВ "МБ Кур`єр" в сумі 85 878,70 грн.

Несплата відповідачем нарахованої за результатами перевірки плати за проїзд автомобільним дорогами загального користування великоваговим транспортом стала підставою для звернення Керівника Чернівецької окружної прокуратури в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Державної служби України з безпеки на транспорті до суду з відповідним позовом.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №103 (далі Положення №103) від 11.02.2015 року, Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з підпунктами 15, 27 пункту 5 Положення №103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює: габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Частиною 12 статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

За змістом статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин) автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України "Про дорожній рух" з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктом 3 пункту 2 Порядку №879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - Правила №1306). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Згідно з п. 21 Порядку №879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 % подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

За змістом п.п. 26, 27 Порядку №879 кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету. Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Методику розрахунку плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту визначено пунктом 30 Порядку №879.

У розділі 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року (далі - Правила №363), перевізником визначено фізичну або юридичну особу - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Згідно з частиною 3 статті 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Щодо представництва прокурором інтересів держави, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з приписами частини 3, 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999 визначено, що прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Підстави для здійснення прокурором представництва держави в суді визначені у частинах третій і четвертій статті 23 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014 року.

Відповідно до частити 3 статті 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань.

При цьому, частиною 4 цієї ж статті Закону визначено, що підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Таким чином, прокурор має право здійснювати в господарському суді представництво законних інтересів держави в особі органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, за виключенням державних компаній.

Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Враховуючи, що ненадходження плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом до Державного бюджету порушує інтереси держави, яка у зв`язку із цим позбавляється можливості фінансувати в повній мірі роботи, пов`язані із відновленням та розвитком дорожньої інфраструктури держави у прокурора були наявні всі підстави для звернення з позовом до суду.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №926/16/19 від 12.02.2020 року, у постановах Верховного Суду по справі №911/620/17 від 13.03.2018 року, по справі №910/2989/18 від 13.11.2018 року, по справі №806/1000/17 від 25.04.2018 року.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права, і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

В постанові Великої Палати Верхового Суду України від 06.06.2018 у справі № 820/1203/17 зазначено, що за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування. В цій же постанові Велика Палата Верхового Суду України дійшла висновку, що вимоги про відшкодування таких матеріальних збитків вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Таким чином, з урахуванням суб`єктного складу учасників спірних правовідносин справа №926/2209/21 відноситься до юрисдикції Господарського суду Чернівецької області.

Статтею 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" зазначено, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі) перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).

Частинами 14-17 статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" унормовано, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Частини 1 та 4 статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачають, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

В статті 33 Закону України "Про автомобільні дороги" передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 статті 29 Закону України "Про дорожній рух" встановлено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 13 постанови Кабінету Міністрів України від 08.11.2016 № 1567 "Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті" (далі - Порядок № 1567) графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується наказом Укртрансінспекції або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин. Щотижневий графік складається з урахуванням проведення рейдових перевірок не частіше ніж один раз на квартал.

У пункті 14 Порядку № 1567 зазначено, що рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

У розділі 1 Правил №1306 перевізником є фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру плату за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу має вносити саме перевізник.

Перевезення вантажу на вищезазначеному вантажному автомобілі здійснював перевізник ОСОБА_3 за маршрутом: с.Банилів, Вижницького району, Чернівецької області до с.Блиставиця, Київської області.

Як встановлено вище п. 27 Порядку №879 закріплено, що плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Згідно інформації з офіційної веб-сторінки Національного Банку України офіційний курс гривні до євро, встановлений Національним Банком України, станом на 11.06.2020 становив: 1 EUR 30,2859 грн.

Таким чином, на день проведення розрахунку, тобто на 11.06.2020, як це передбачено Порядком № 879, сума плати за проїзд в розмірі 2835,60 Євро за офіційним курсом, встановленим Національним Банком України, еквівалентна 85878,70 грн.

Відповідно до ч., ч. 1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що вимоги прокурора є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Висновок суду щодо юрисдикції спору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 наведено такі правові висновки.

Фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (частина восьма статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 ГПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, господарський суд закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

У разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її права й обов`язки за укладеними під час здійснення підприємницької діяльності договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Фізична особа, яка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила його, до 15 грудня 2017 року не могла бути стороною у господарському процесі, якщо для цього не було визначених ГПК України підстав. З часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи спори за її участю, зокрема пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася нею раніше, слід було розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було відкрите у господарському суді до настання таких обставин. У разі припинення провадження у господарській справі на підставі пункту 6 частини першої статті 80 ГПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, спори за участю фізичної особи, яка припинила підприємницьку діяльність, мали розглядатися за правилами цивільного судочинства.

З 15 грудня 2017 року господарський суд згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 ГПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року не може закрити провадження у справі, якщо до подання позову припинено діяльність фізичної особи-підприємця, яка є однією зі сторін у справі.

Відтак, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

У випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за її зобов`язаннями, пов`язаними із підприємницькою діяльністю, усім своїм майном (див. пункт 4.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18).

Оскільки спірні правовідносини виникли щодо виконання фізичною особою-підприємцем умов господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача з втратою статусу фізичної особи-підприємця не припинилися, суд дійшов висновку про належність спору до юрисдикції господарського суду.

Такий правовий висновок міститься в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 640/16902/18.

Щодо заяви ОСОБА_3 , про розстрочення виконання рішення суду, суд зазначає наступне.

Обґрунтовуючи подану заяву, посилається на скрутний фінансовий стан у зв`язку із припиненням підприємницької діяльності, що може унеможливити виконання рішення суду, а відтак просить суд розстрочити виконання рішення на 1 рік.

Відповідно до статті 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до вищевказаного, суд дотримуючись критеріїв неупередженості, справедливості, верховенства права вважає за необхідне заяву ОСОБА_3 про розстрочення виконання рішення суду задовольнити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача, оскільки спір доведено до суду з його вини.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 86, 232, 233, 236-238, 240-241, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ) на користь Державної служби України з безпеки на транспорті (код 39816845, проспект Перемоги, 14, м. Київ) 85878,70 грн боргу в дохід Державного бюджету України (р/р UA0024405 одержувач: Казначейство України (ЕАП), код бюджетної класифікації доходів:22160100 «Плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні».

3. Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ) на користь Чернівецької обласної прокуратури (код 02910120, місцезнаходження вул. Кордуби,21- А, м.Черівці, 58001, р/р у форматі IBAN UA0004946; банк ДКСУ м.Київ, МФО -820172) - 2270,00 грн судового збору.

4. Розстрочити виконання рішення в частині сплати основного боргу в сумі 85 878,70 грн на 12 місяців з щомісячним платежем 7156,56 грн.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Повний текст складено та підписано 29.12.2021.

Суддя М.І. Ніколаєв