ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22.12.2021 Справа № 914/4160/14 (443/179/17)

Господарський суд Львівської області, розглянувши у судовому засіданні клопотання представника Романіва В.І. про розподіл судових витрат у справі:

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат», м. Жидачів, Львівська область

до відповідача: ОСОБА_1 , м. Жидачів, Львівська область

про: відшкодування шкоди

у межах справи про банкрутство № 914/4160/14

за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Тетра-Агро», м. Червоноград Львівської області

про: банкрутство Публічного акціонерного товариства «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» (вул. Фабрична, 4, м. Жидачів, Львівська область, 81701, ідентифікаційний код 00278801)

Суддя Артимович В.М.,

секретар судового засідання Іванило О.П.

Представники сторін:

від заявника (відповідача): не з`явився;

від позивача: Кізима Т.М.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Львівської області перебувала справа № 914/4160/14 (443/179/17) за позовом Публічного акціонерного товариства «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Ухвалою суду від 02.12.2021 позов Публічного акціонерного товариства Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди у межах справи про банкрутство № 914/4160/14 залишено без розгляду.

Представником відповідача 07.12.2021 на електронну адресу суду подано клопотання про розподіл судових витрат, у якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 19000,00 грн.

Ухвалою суду від 10.12.2021 прийнято клопотання представника ОСОБА_1 про розподіл судових витрат до розгляду у судовому засіданні на 22.12.2021.

14.12.2021 від представника відповідача надійшла заява про проведення судового засідання без участі відповідача та його представника. До заяви також долучено докази надіслання позивачу клопотання про приєднання доказів та розподіл судових витрат.

22.12.2021 ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» подано клопотання, у якому просить відмовити у задоволенні клопотання відповідача про стягнення судових витрат.

У судове засідання 22.12.2021 з`явився представник відповідача, просив у задоволенні клопотання про стягнення судових витрат відмовити. Заявник участі уповноваженого представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду клопотання.

Розглянувши клопотання представника відповідача про розподіл судових витрат, проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, суд зазначає таке.

Клопотання обґрунтовано тим, що у судовому засіданні 02.12.2021 з розгляду справи № 914/4160/14 (443/179/17) представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат Бельдій Н.В. в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України зробила заяву про подання доказів про розмір судових витрат протягом п`яти днів після постановлення ухвали про залишення позовної заяви без розгляду. Тому, посилаючись на ч. 5 ст. 130 ГПК України, відповідач просить стягнути з позивача судові витрати у розмірі 19000,00 грн.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч.ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Разом з тим, у статті 130 Господарського процесуального кодексу України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат.

Відповідно до частин 5, 6 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього кодексу.

Аналізуючи положення ч. 5 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу у разі залишення позову без розгляду, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.

Аналіз статей 129-130 Господарського процесуального кодексу України дає підстави для висновку, що у разі залишення позову без розгляду, суд зобов`язаний виходити з положень частини 5 статті 130 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вказана норма є спеціальною. Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №922/3787/17, від 09.07.2019 у справі №922/592/17, від 25.07.2019 у справі №910/11310/18, від 21.01.2020 у справі №922/3422/18.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов; чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Тобто, стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, у разі залишення позову без розгляду можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19.04.2021р. у справі № 924/804/20).

Суд зазначає, що Господарський процесуальний кодекс України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак очевидно, що під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду.

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, відповідачу слід було довести, а суду встановити, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача, тощо (аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 по справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17, від 24.03.2021 по справі № 922/2157/20).

У ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи наведене, розглядаючи клопотання про розподіл судових витрат на підставі ч. 5 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, у першу чергу слід надати оцінку діям позивача, які призвели до залишення позову без розгляду, на предмет їх обґрунтованості або необґрунтованості в розумінні приписів, що містяться у ч.ч. 5, 6 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України.

Суд звертає увагу на те, що відповідач, подаючи клопотання про розподіл судових витрат на підставі ч. 5 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, не навів жодних доказів на підтвердження необґрунтованості дій позивача.

Слід зазначити, що звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, та є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

В резолютивній частині рішення № 9-зп від 25.12.1997 Конституційний Суд України зазначив, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Частинами 1-2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідачем не доведено, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали. Разом з тим, звернувшись до суду з відповідним позовом ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» реалізовано власне право, гарантоване Конституцією України. Таким чином, суд не вбачає, що дії позивача щодо подання позову до суду є необґрунтованими.

Суд також зазначає, що матеріали справи не містять доказів постановлення судом ухвали про застосування до позивача заходів процесуального примусу, як і доказів, що позивач подав завідомо необґрунтований позов, на що суд мав право реагувати ухвалою про залишення позовної заяви без розгляду.

З огляду на викладене, клопотання представника відповідача про розподіл судових витрат не підлягає до задоволення

Керуючись ст. ст. 1, 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 12, 20, 226, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні клопотання представника відповідача від 07.12.2021 про розподіл судових витрат відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили в строк та в порядку, передбачених ст. 235 ГПК України.

3. Ухвала суду може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в строк і в порядку, передбачених ст. ст. 254-257 ГПК України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - lv.arbitr.gov.ua/sud5015/.

Повний текст ухвали складено 24.12.2021.

Суддя Артимович В.М.