РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.12.2021Справа № 910/13454/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Габорака О.М., розглянувши матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" до товариства з обмеженою відповідальністю "Минкар" про зобов`язання вчинити дії,

за участі представників:

позивача: Дрозд Т.О.;

відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У серпні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю "Еко" (далі - ТОВ "ЕКО") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Минкар" (далі - ТОВ "Минкар") про зобов`язання відповідача прийняти та вивезти товар, що підлягає поверненню відповідно до умов договору поставки від 1 липня 2020 року № 15969К та згідно з переліком, доданим до повідомлення про повернення товару від 15 липня 2021 року за вихідним № 951/777юв, у кількості 391 позицій на загальну суму 197 975,51 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки від 1 липня 2020 року № 15969К.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25 серпня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.

6 вересня 2021 року через загальний відділ діловодства суду надійшли документи позивача для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 7 жовтня 2021 року.

24 вересня 2021 року від позивача надійшла заява про проведення підготовчого засідання 7 жовтня 2021 року за відсутності його представника та призначення справи до судового розгляду по суті.

7 жовтня 2021 року від відповідача надійшов відзив, в якому останній заперечував проти позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 7 жовтня 2021 року відкладено підготовче засідання на 11 листопада 2021 року.

Ухвалою від 11 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 2 грудня 2021 року.

2 грудня 2021 року суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про відкладення судового засідання на 22 грудня 2021 року.

У судовому засіданні 22 грудня 2021 року представник позивача підтримав позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

1 липня 2020 року між ТОВ "ЕКО" та ТОВ "Минкар" було укладено договір поставки № 15969К, за умовами якого останнє зобов`язалося поставити та передати у власність покупцю товар, а позивач, у свою чергу, - прийняти цей товар та оплатити його вартість.

Відповідно до пункту 12.1. вказаного правочину він набув чинності з 1 липня 2020 року та діє до 31 грудня 2022 включно, а в частині невиконаних зобов`язань сторін, що виникли на момент дії даного договору, - до їх повного виконання.

У пункті 5.15. цієї угоди сторони погодили, що покупець має беззастережне право на свій розсуд повернути постачальнику поставлений ним за договором товар, у тому числі товар, який не користується попитом у кінцевого споживача.

За пунктом 5.16. договору покупець надсилає постачальнику повідомлення про повернення товару, в якому зазначає вид, кількість та вартість товару, що підлягає поверненню, місце/місця і час його передачі постачальнику. При цьому, вартість товару, заявленого до повернення, визначається за його вартістю, зазначеній у накладних на поставку.

Пунктом 5.17. даного правочину передбачено, що постачальник, отримавши повідомлення про повернення товару, зобов`язаний вивезти такий товар одночасно зі здійсненням наступної поставки, але в будь-якому випадку - не пізніше 21 дня з моменту направлення повідомлення покупцем.

Умовами пунктів 5.18. - 5.21. сторони обумовили наслідки порушення постачальником зобов`язань з вивезення товару, заявленого до повернення покупцем, зокрема, передбачили: можливість реалізації товару за мінімальною ціною або його утилізації, вартість зберігання такого товару покупцем, компенсацію витрат і збитків, понесених позивачем у зв`язку з розпорядженням цим товаром на власний розсуд, а також порядок зарахування вартості відповідної продукції в рахунок зменшення заборгованості покупця та повернення постачальником вартості товару в разі, якщо він вже був оплачений.

Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ "ЕКО" вказувало, що відповідач відмовився вивезти повернутий у зв`язку з відсутністю попиту в кінцевого споживача товар, тож позивачем було подано даний позов про зобов`язання ТОВ "Минкар" прийняти та вивезти такий товар на загальну суму 197 975,51 грн.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

ТОВ "ЕКО" у своїй позовній заяві стверджувало, що ним було направлено на адресу відповідача повідомлення від 15 липня 2021 року вих. № 951/777юв про повернення товару на загальну суму 197975,51 грн за доданим переліком, у зв`язку з відсутністю попиту в кінцевого споживача. Проте відповідач відмовився вивезти зазначений товар.

Судом встановлено, що на підтвердження таких доводів позивачем долучено до його позовної заяви копію повідомлення від 15 липня 2021 року вих. № 951/777юв про повернення товару на загальну суму 197975,51 грн з переліком відповідної продукції та пунктів вивезення.

На підтвердження направлення цього повідомлення відповідачу ТОВ "ЕКО" надало копію поштової накладної № 767 від 20 липня 2017 року та копію опису вкладення в поштове відправлення. Однак зі змісту вказаного опису вкладення вбачається, що відповідачу було направлено повідомлення про повернення товару від 16 липня 2021 року за вих. № 954/777юв.

Доказів направлення відповідачу повідомлення від 15 липня 2021 року вих. № 951/777юв, копія якого подана суду, в матеріалах справи відсутня.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказував на безпідставність доводів ТОВ "ЕКО" про те, що спірний товар не користується попитом у кінцевого споживача, на підтвердження чого надав копії замовлень покупця на поставку товару, відображеного в переліку на повернення, у тому числі оформлених 28 липня 2021 року та 11 серпня 2021 року, тобто після пред`явлення, за доводами позивача, повідомлення про повернення такої продукції.

Дослідивши забрані в матеріалах справи докази, суд вважає зазначені доводи відповідача обґрунтованими та такими, що спростовують відповідні твердження позивача про відсутність попиту на поставлену продукцію.

Крім того, ТОВ "ЕКО" пред`явлено позовну вимогу про зобов`язання відповідача прийняти та вивезти товар згідно з повідомленням від 15 липня 2021 року № 951/777юв на загальну суму 197 975,51 грн, яка зазначена в цьому повідомленні та в таблиці з переліком товарів.

Судом встановлено, що вартість товару, визначена позивачем у вказаному повідомленні, відрізняється від такої вартості, яка відображена у видаткових накладних на поставку цього товару, що не узгоджується з положеннями пункту 5.16 договору.

Доказів, що підтверджують вартість товару, зазначену в наданому позивачем переліку, у загальній сумі 197 975,51 грн, матеріали справи не містять.

Приписами частини 1 статті 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене вище та беручи до уваги те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які підтверджують визначену ним вартість товару, заявленого до повернення, суд дійшов висновку про неможливість задоволення поданого ТОВ "ЕКО" позову.

Слід також зазначити, що за частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частини 1, 2 статті 16 ЦК України).

Під ефективністю судового захисту розуміється спроможність судового рішення (за наслідками його виконання) призвести до усунення невизначеності у праві позивача та відновити права та законні інтереси особи, на захист яких було подано відповідний позов.

З огляду на умови пунктів 5.16. - 5.21., а також розділу 10 договору, якими сторони обумовили наслідки відмови постачальника від вивезення повернутого покупцем товару та відповідальність за неналежне виконання ТОВ "Минкар" своїх зобов`язань за укладеним з ТОВ "ЕКО" правочином, обраний позивачем спосіб захисту порушених, на його думку, прав, не є ефективним та не призведе до усунення суперечностей, що виникли між сторонами.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ТОВ "ЕКО".

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 4 січня 2022 року.

Суддя Є.В. Павленко