Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.12.2021 м. Івано-ФранківськСправа № 909/1047/21
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кобецької С. М., секретар судового засідання Савчин Т. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Український папір",

вул. Куренівська, буд. 2-Б, м. Київ,04073;

до відповідача: Державного підприємства "Калуська Теплоелектроцентраль-Нова",

вул. Промислова, буд. 1,м. Калуш, Івано-Франківська область,77304;

про стягнення 1 585,29 грн, з яких: 445,89грн - 3% річних, 1 139,40 грн - інфляційні втрати,

за участю:

від відповідача: Каблак Андрій Ярославович - адвокат, (довіреність №6 від 11.01.2021; посвідчення №001396 від 26.10.2018);

від позивача: не з"явились.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Український папір" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Державного підприємства "Калуська Теплоелектроцентраль - Нова" про стягнення 55 300,74 грн, з яких: 54 257,16 грн - основний борг, 392,49 грн - 3% річних, 651,09 грн - інфляційні втрати за неналежне виконання грошового зобов`язання за договором поставки товару №28 від 02.02.2021.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 03.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні 02.12.2021 судом прийнято до розгляду заяву позивача вх№18937/21 від 29.11.2021 про зменшення позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 54 257,16грн та збільшення позовних вимог в частині стягнення 445,89грн - 3% річних, 1 139,40 грн - інфляційних втрат, а спір вирішується відповідно до ціни позову - 1 585,29 грн.

Представник позивача в судове засідання не з"явився, однак адресував суду заяву вх№19946/21 від 13.12.2021 про розгляд спору без його участі. Позовні вимоги обґрунтовані укладенням між сторонами договору поставки товару №28 від 02.02.2021 та несвоєчасною сплатою відповідачем повної вартості отриманого товару по видаткових накладних №XI-02100029 від 19.02.2021, №XI-02100334 від 04.06.2021 в сумі 54 257,16 грн. За порушення грошового зобов"язання позивач просить суд покласти на відповідача додаткові юридичні обов"язки обумовлені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України у вигляді 445,89грн - 3% річних, 1 139,40 грн - інфляційних втрат. Позовні вимоги обґрунтовані приписами статей 11, 22, 509, 510, 525, 526, 530, 610, 611 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України.

Відповідач у письмових поясненнях вх№20707/21 від 23.12.2021 не погоджується з розрахунками позивача. Вказує, що в період серпень - жовтень 2021 сумарний індекс інфляції становив 101,9%, в той час, як позивачем у розрахунку застосовано 102,1%, що відповідно призвело до безпідставного збільшення суми інфляційних втрат заявлених до стягнення. Крім того зазначає, що позивач у заяві просить стягнути 3% річних в сумі 445,89грн, а відповідно до проведеного ним же розрахунку сума 3% річних складає 405,70 грн.

Беручи до уваги: - приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку; - норми частин 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника; - те, що позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи та адресував суду заяву про розгляд спору без його участі; - те, що у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті - спір вирішується у відсутності позивача за матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Фактичні обставини справи вказують на те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український папір" (постачальник/позивач) та Державним підприємством "Калуська Теплоелектроцентраль-Нова" (покупець/відповідач) укладено договір поставки товару №28 від 02.02.2021. За умовами цього договору постачальник постачає покупцю товар (мило, миючі та чистячі засоби в асортименті), а покупець приймає цей товар та сплачує його вартість протягом 45 банківських днів з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або відповідної накладної на відпуск товару (пункти 1.1., 5.2. договору).

Виконуючи умови договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар (мило, миючі та чистячі засоби в асортименті) на загальну суму 108 593,22 грн, підписав без жодних зауважень та скріпив печаткою видаткові накладні №XI-02100029 від 19.02.2021, №XI-02100334 від 04.06.2021 (а.с.26, 36-37).

Платіжними дорученнями №9448 від 06.05.2021, №11326 від 03.11.2021, №11388 від 08.11.2021, №11489 від 12.11.2021 (а.с.44, 108-110) відповідач в повному обсязі сплатив вартість отриманого товару в сумі 108 593,22 грн, проте з порушенням строку визначеного пунктом 5.2. договору.

Предметом судового розгляду є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача 445,89грн - 3% річних, 1 139,40 грн - інфляційних втрат за порушення грошового зобов"язання.

Із змісту статті 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов"язки виникають, зокрема з договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов"язковим для виконання сторонами (статті 626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України).

Договір поставки товару №28 від 02.02.2021 укладений між сторонами в межах чинного законодавства України - є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частини 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (частина 2 статті 692 Цивільного кодексу України).

Статтею 509 Цивільного кодексу України, статтею 173 Господарського кодексу України обумовлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до положень статті 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України, частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Статтею 530 Цивільного кодексу України регламентовано, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статей 610, 612 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з статтею 599 Цивільного кодексу України зобов"язання припиняється належним чином проведеним виконанням. Однак, якщо зобов"язання не виконано належним чином, то на сторону, яка допустила неналежне виконання покладаються додаткові юридичні обов"язки в тому числі передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, яка вказує на те, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень вище зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов"язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох відсотків річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем за несвоєчасне виконання грошового зобов"язання нараховано відповідачу 445,89грн - 3% річних, 1 139,40 грн - інфляційних втрат (розрахунки а.с.104-106). Судом здійснено перевірку правильності поданих позивачем розрахунків та встановлено, що визначивши у розрахунку (а.с.105) період для нарахування інфляційних втрат з 11.08.2021 по 02.11.2021, позивачем не враховано серпень 2021, в якому індекс інфляції становив 99,8%, в той час, як індекс інфляції розраховується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу, а в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Усунувши вказані порушення суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат за період серпень-жовтень 2021 від суми 54 275,16грн в розмірі 1 034,45 грн (розрахунок здійснено судом за допомогою бази даних Законодавство України). В частині стягнення 104, 95грн - інфляційних втрат слід відмовити. Водночас розрахунок 3% річних - 445,89 грн (а.с.104-105) перевірено судом та визнано арифметично правильним. При цьому аргументи відповідача стосовно невідповідності сум 3% у розрахунку (405,70грн) та у прохальній частині заяви (445,89грн) - судом відхиляються, позаяк позивачем нараховано відповідачу 3% від суми невиконаного грошового зобов"язання по кожній видатковій накладній окремо і як наслідок заявлено до стягнення 3% річних в сумі 40,19грн (розрахунок а.с.104) та в сумі 405,70грн (розрахунок а.с.105), що сумарно становить 445,89 грн та відповідає прохальній частині заяви вх№18937/21 від 29.11.2021.

З огляду на вимоги частин 1,3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (частини 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір слід покласти на сторін пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтею 1291 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, статтями 73-79, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Український папір" до відповідача Державного підприємства "Калуська Теплоелектроцентраль-Нова" про стягнення 1 585,29 грн - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Калуська Теплоелектроцентраль-Нова", вул. Промислова, буд. 1,м. Калуш, Івано-Франківська область,77304 (ідентифікаційний код 40885849) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український папір", вул. Куренівська, буд. 2-Б, м.Київ,0407 (ідентифікаційний код 25394112) 445,89 грн (чотириста сорок п`ять грн 89 коп.) - 3% річних, 1 034,45 грн (одну тисячу тридцять чотири грн 45 коп.) - інфляційних втрат, 2 119,50 грн (дві тисячі сто дев"ятнадцять грн 50коп.) - судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 28.12.2021

Суддя С.Кобецька