ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2021м. ДніпроСправа № 904/8601/21

Суддя Бондарєв Е.М., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Металоцентр смарт" (50045, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Купріна, буд. 125, ідентифікаційний код 37861990)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмонтажспецбуд" (50006, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Ландау, будинок 2Г, ідентифікаційний код 40376547)

про стягнення 14 688,00 грн. заборгованості за поставлений товар, 4 593,00 грн. пені, 1 680,46 грн. інфляційних втрат, 876,45 грн. 3% річних

Без участі представників сторін.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Металоцентр смарт" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою №21/10-1 від 21.10.2021 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмонтажспецбуд" заборгованості на загальну суму 21 837,91 грн., з яких:

- 14 688,00 грн. заборгованість за поставлений товар;

- 4 593,00 грн. пеня;

- 1 680,46 грн. інфляційні втрати;

- 876,45 грн. 3% річних.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача витрати по сплату судового збору у сумі 2 270,00 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 2 700,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки №65/2 від 03.05.2018 в частині своєчасної та повної оплати за товар отриманий по видатковій накладній №9263 від 18.10.2019 на суму 14 688,00 грн.

Ухвалою господарського суду від 01.11.2021 було відкрито провадження у справі №904/8601/21 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Відповідач письмовий відзив на позов не надав, про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі №904/8601/21, відповідач повідомлявся належним чином. Ухвала суду, яка направлялася за адресою відповідача, повернулася до суду з поштовою відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

За визначенням п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

03.05.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрмонтажспецбуд" (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Металоцентр Смарт" (далі постачальник) було укладено договір поставки №65/2 (далі - договір).

Відповідно до п.1.1. договору постачальник зобов`язується поставляти та передати у власність покупця продукцію, товар, ресурс, визначену у п. 2.1 цього Договору (надалі іменується «ресурси»), а покупець прийняти та оплатити ресурси в асортименті, кількості та за цінами, викладеним у додатках до цього договору.

Під додатками до цього договору маються на увазі додаткові угоди, специфікації, додатки, узгоджені між покупцем та постачальником, рахунки та видаткові накладні, які видаються постачальником

Поставка ресурсів здійснюється окремими партіями або в цілому. Найменування, одиниці виміру та загальна кількість ресурсів, її часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) кожної партії ресурсів узгоджуються Сторонами відповідно до умов, визначених цим Договором (п. п. 1.2, 1.4 договору).

Згідно з п. п. 2.1., 2.2. договору кількість, номенклатура ресурсів вказуються у специфікаціях до даного договору (далі - «Специфікації»).

Фактична кількість, асортимент та розфасування ресурсів, що підлягає поставці покупцеві, вважається узгодженим сторонами в момент отримання постачальником оплати згідно умов договору або в момент підписання відповідних додатків до договору.

Відповідно до п. 4.1 договору поставка ресурсів здійснюється окремими партіями, графіками поставки або в цілому, відповідно до наданого покупцем та схваленого постачальником замовлення на поставку ресурсів, або/чи відповідного додатку.

Асортимент та кількість ресурсів. Покупець вказує в замовленні на поставку відповідного ресурсу, подається покупцем у письмовій формі власноручно або передається факсимільним або поштовим зв`язком (рекомендованим листом), або/чи в усній формі (по телефону). В замовлені обов`язково повинно буди вказано:

- кількість ресурсу;

- вид та найменування ресурсу;

- строк поставки ресурсу.

Розрахунки за кожну поставлену партію ресурсів здійснюється покупцем у безготівковому порядку в українській національній валюті - гривнях - шляхом перерахування покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Усі витрати, пов`язані з перекладом коштів, несе постачальник (п. 7.1. договору).

Відповідно до п. 7.5.1. договору 100% вартості ресурсів сплачується покупцем в якості попередньої оплати на підставі наданого постачальником рахунку протягом трьох банківських днів з дати отримання покупцем відповідного рахунку постачальника або, чи за домовленістю.

Згідно з п. 9.1 договору у випадку невиконання або неналежного виконання сторонами умов даного договору, сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України за цим договором.

Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими на це представниками і скріплюється печатками сторін і діє до 31.12.2018. У випадку, якщо жодна із сторін не заявить про розірвання договору не пізніше 1-го місяця до менту закінчення строку, встановленого п. 12.1 цього договору, останній вважається автоматично пролонгованим на один рік на тих самих умовах.

Так, на виконання умов договору позивачем за видатковою накладною №9263 від 18.10.2019 було поставлено цемент ПЦ2/Б-Ш400 (25кг) в кількості 4,8 т., вартістю 3 060,00 грн. за 1 тону, на загальну суму разом з ПДВ 14 688,00 грн.

Разом з тим позивачем було виписано рахунок №2409 від 17.10.2019 на оплату цементу у сумі 14 688,00 грн.

Так, відповідач звернуся до позивача з листом №14-19-221 в якому просив останнього здійснити відстрочку платежу за рахунком №2409 від 17.10.2019 до 25.10.2019.

Втім, відповідач не здійснив оплату отриманого ним цементу у встановлені договором строки, в зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Предметом доказування у справі є обставини укладання договору, факт поставки товару, строк оплати, наявність оплати, строк дії договору, наявність прострочення оплати.

За змістом ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України).

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (ст.174 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини першої 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За приписами ст.663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цій строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

На час розгляду справи доказів погашення заборгованості у сумі 14 688,00 грн. відповідачем суду не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов`язання за договором щодо своєчасного розрахунку за переданий йому товар не виконав, оплату в установлені в договорі строки не здійснив, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 14 688,00 грн.

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та доведеними належними доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлені строки. Враховуючи вищевикладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 14 688,00 грн.

Крім того, позивач на підставі п.9.5. договору нарахував та просить стягнути з відповідача суму пені в розмірі 4 593,00 грн.

За частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виконання цивільних обов`язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства (частина третя статті 14 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (частина перша статті 216 Господарського кодексу України).

За частиною другою статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій, зокрема як штрафні санкції.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону).

Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Втім, зі змісту п.9.5. договору вбачається, що зазначеним пунктом передбачено застосування штрафних санкцій по відношенню до позивача за прострочення строку поставки товару.

Разом з тим, умовами договору не передбачена відповідальність відповідача за неналежне виконання грошового зобов`язання у вигляді пені в розумінні норм чинного законодавства, не визначено її розміру та бази нарахування. Відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання зобов`язання з оплати основної заборгованості є безпідставними.

Отже, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення з відповідача 4 593,00 грн. пені.

Згідно з статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, позивач нарахував до стягнення 3% річних за загальний період з 26.10.2019 по 20.10.2021 у сумі 876,45 грн. та інфляційні втрати в сумі 1 680,46 грн. за загальний період 26.10.2019 по 20.10.2021.

Так, судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних та інфляційних втрат та встановлено що розрахунок зроблено правильно.

Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частково.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1 792,57 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача правничу допомогу в розмірі 2 700,00 грн.

На підтвердження несення витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи було долучено договір про надання юридичних послуг №18/09 від 24.09.2021, акт №50 від 21.10.2021 задачі-прийняття робіт (надання послуг) та вартість послуг виконавця до договору №18/09 від 24.09.2021.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно частини 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Положеннями частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Зі змісту ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 30 цього ж Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п., п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Судом встановлено, що позивачем дотримані вимоги ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, а саме: позивачем здійснено звернення до суду щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу одночасно із зверненням до суду з позовною заявою.

В підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2 700,00 грн., позивачем додано до матеріалів справи належним чином посвідчені копії наступних документів: договору про надання юридичних послуг № 18/09 від 24.09.2021, укладеного між Адвокатським об`єднаним "Лозицький та партнери" та з Товариством з обмеженою відповідальністю "Металоцентр Смарт", вартістю послуг виконавця до договору та актом задачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 2 700,00 грн., в якому міститься детальний опис виконаних робіт.

При цьому вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. (Правова позиція, викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму витрат на професійну правову допомогу розмірі 2 700,00 грн., яку суд вважає співрозмірною з урахуванням обставин справи та їх розумною необхідністю.

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати на правничу допомогу в розмірі 2 700,00 грн., які відповідають умовам договору про надання правової допомоги.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 185, 191, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмонтажспецбуд" (50006, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Ландау, будинок 2Г, ідентифікаційний код 40376547) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Металоцентр смарт" (50045, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Купріна, буд. 125, ідентифікаційний код 37861990) 14 688,00 грн. основного бору, 3% річних у сумі 876,45 грн., інфляційних втрат у сумі 1 680,46 грн., судовий збір в розмірі 1 792,00 грн. та витрати на правничу допомогу 2 700,00 грн. про що видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Е.М. Бондарєв