ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2021 р. Справа№ 910/8115/19 (910/18547/20)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гарник Л.Л.

суддів: Полякова Б.М.

Пантелієнка В.О.

секретар судового засідання Ковган О.І.

за участю представників учасників справи відповідно до протоколу судового засідання від 22.12.2021

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Зв`язоктехсервіс», Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.06.2021

у справі № 910/8115/19 (910/18547/20)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до 1.Товариства з обмеженою відповідальністю "Зв`язоктехсервіс",

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Ай-Тек Україна"

про визнання договору недійсним

в межах справи № 910/8115/19

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Систем Пауер Інжиніринг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зв`язоктехсервіс"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/8115/19 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Систем Пауер Інжиніринг" (далі ТОВ "Систем Пауер Інжиніринг") до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зв`язоктехсервіс" (далі ТОВ "Зв`язоктехсервіс") про банкрутство на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою Господарського суду міста Києва від 03.03.2021.

У листопаді 2020 року в межах вказаної справи про банкрутство Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго", позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до ТОВ "Зв`язоктехсервіс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ай-Тек Україна" (далі - ТОВ "Ай-Тек Україна") про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 01.07.2016 № 01/07.

Заява ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" мотивована тим, що оспорюваний договір за своїм змістом є договором факторингу, ТОВ "Ай-Тек Україна" не є фінансовою установою та не має ліцензії з надання фінансових послуг, а тому укладення вказаного договору суперечило вимогам статей 203, 215, 227, ч. 3 ст. 1079 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України); п. 2 ч. 1 статті 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», п. 11 ч. 1 ст. 4, ч. 5 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги ат державне регулювання ринку фінансових послуг».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2020 № 910/8115/19 (910/18547/20) в межах справи про банкрутство ТОВ "Зв`язоктехсервіс" прийнято позовну заяву ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 01.07.2016 № 01/07, укладеного ТОВ "Зв`язоктехсервіс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ай-Тек Україна" (далі - ТОВ "Ай-Тек Україна").

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 у справі № 910/8115/19 (910/18547/20) відмовлено повністю у задоволенні заяви ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 01.07.2016 № 01/07.

Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 у справі № 910/8115/19 (910/18547/20), ТОВ «Зв`язоктехсервіс» та ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулись до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго".

Доводи апеляційних скарг, з посиланням на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 11.09.2018 у справі № 909/968/1, постанові від 10.11.2020 у справі № 638/22396/14-ц, зводяться до того, що оспорюваний договір за своїм змістом є договором факторингу, на користь чого свідчить те, що розмір права вимоги за договором підряду набагато перевищує суму продажу за договором відступлення, внаслідок чого завдано збитків ТОВ "Зв`язоктехсервіс".

У скаргах йдеться також про те, що судом першої інстанції не враховано родинний зв`язок судді Івченка А.М. з приватним нотаріусом Івченко А.В., якою вчинялись реєстраційні дії у відношенні ТОВ "Ай-Тек Україна", та не надано оцінку позиції ТОВ "Зв`язоктехсервіс" у даній справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Зв`язоктехсервіс», справу призначено до розгляду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2021 відкрито апеляційне провадження апеляційною скаргою ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго", справу призначено до розгляду, ухвалено апеляційні скарги ТОВ «Зв`язоктехсервіс», ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 у справі № 910/8115/19 (910/18547/20) розглядати спільно, об`єднавши їх в одне апеляційне провадження.

25.10.2021 від ТОВ "Ай-Тек Україна" надійшов відзив на апеляційну скаргу ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго", згідно з яким відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін як таку, що є законною та обґрунтованою.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції, - зміні чи скасуванню, з наступних підстав.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у ній, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).

Відповідно до приписів частин першої та третьої статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами частини 1 статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини 6 статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

21.04.2019 набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 №2597-VIII, який введено в дію 21.10.2019 (далі КУПБ).

З дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУПБ господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує, зокрема, спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КУПБ правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі ДП "Національна енергетична компанія "Укренерго"; правонаступником якого є ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго") і ТОВ "Зв`язоктехсервіс" укладено договір підряду від 14.12.2011 № 335/01-11 (далі Договір підряду), згідно з п. 1.1 якого (з урахуванням додаткової угоди від 27.12.2013 № 9) ТОВ "Зв`язоктехсервіс" (генпідрядник) зобов`язався у 2011-2014 роках власними або залученими силами з власних матеріальних ресурсів на підставі наданої ДП "НЕК "Укренерго" (замовником) проектно-кошторисної документації виконати та здати замовнику в установлений цим договором строк закінчені роботи - об`єкт будівництва, а замовник - надати генпідрядникові фронт робіт, передати проектно-кошторисну документацію та іншу необхідну дозвільну документацію, прийняти виконані роботи та оплатити їх в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 3.3 вказаного договору підряду (в редакції додаткової угоди від 25.03.2014 № 10) загальна ціна робіт (об`єкта будівництва) складає 96 724 452,56 грн. (з ПДВ).

01.07.2016 між ТОВ "Зв`язоктехсервіс" та ТОВ "Ай-Тек Україна" укладено договір про відступлення права вимоги №01/07 (далі Договір відступлення), відповідно до умов якого на користь останнього відступлено за плату (сума продажу - 1 000 000 грн.) право вимоги за Договором підряду № 335/01-11 від 14.12.2011, який був укладений між ДП "Національна енергетична компанія "Укренерго" та ТОВ "Зв`язоктехсервіс".

Господарським судом міста Києва розглядається справа № 910/27184/14 за позовом ТОВ "Зв`язоктехсервіс" до ДП "НЕК "Укренерго" про стягнення заборгованості за Договором підряду.

Згідно з ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 по справі №910/27184/14 здійснено заміну позивача у справі - ТОВ "Зв`язоктехсервіс" його правонаступником - ТОВ "Ай-Тек Україна" на підставі укладеного останнім з ТОВ "Зв`язоктехсервіс" договору про відступлення права вимоги за Договром підряду від 01.07.2016 № 01/07.

З урахуванням встановлених обставин справи колегія суддів керується наступним.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов 'язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3 ) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4 ) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов 'язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно зі статтею 1048 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо сума, одержана фактором від боржника, виявилася меншою від суми боргу клієнта перед фактором, який забезпечений відступленням права вимоги, клієнт зобов`язаний сплатити факторові залишок боргу.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1, пункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг вважається фінансовою послугою.

Згідно з частиною першою статті 6 названого Закону фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Відповідно до глави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу.

Отже, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом № 2664-ІІІ умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

З наведеного вбачається, що договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються.

Вирішуючи виключну правову проблему щодо розмежування правочину відступлення права вимоги та договору факторингу, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.03.2021 по справі № 906/1174/18 дійшла висновку, що слід виходити з наведених вище суттєвих ознак указаних договорів, які відрізняють договір відступлення права вимоги від договору факторингу.

Так, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу.

Якщо укладений договір відступлення права вимоги містить умови, які притаманні виключно договору факторингу, або навпаки, то суд має з`ясувати, який саме договір укладений сторонами, з урахування всієї сукупності його суттєвих ознак.

Згідно зі статтею 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до частини першої статті 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватись з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 ЦК України.

Отже, відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути обумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не свідчить про наявність фінансової послуги, яка надається новим кредитором попередньому.

Зміст зобов`язання, у якому відступається право вимоги (оплата за поставлений товар, надану послугу, повернення наданих коштів тощо), не впливає на оборотоздатність цього майнового права, тому не має вирішального значення для відмежування договору відступлення права вимоги від договору факторингу.

Як встановлено, за оспорюваним договором від 01.07.2016 № 01/07 відступлено права вимоги за Договром підряду.

У пункті 1.2 Договору відступлення сторони встановили, що обумовлена договором операція відступлення права вимоги не є операцією факторингу.

Із наведеного вбачається, що предметом спірного договору є відступлення права вимоги до позивача за плату (купівля-продаж).

Отже, за своєю правовою природою спірний договір є договором купівлі-продажу майнового права, тому не може бути віднесений до договорів факторингу.

З наведених підстав та зважаючи на те, що сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг у розмірі зазначеному в цьому договорі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 01.07.2016 № 01/07.

Колегія суддів зазначає, що питання щодо розміру заборгованості ТОВ «Зв`язоктехсервіс» за Договором підряду не входить до предмету доказування у справі, яка розглядається, та не впливає на результат вирішення даного спору.

Між тим, суд першої інстанції помилково встановив обставини щодо неоплати на користь ТОВ «Зв`язоктехсервіс» заборгованості за Договором підряду.

Зокрема, встановивши, що згідно з Планом рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженим Постановою Правління НБУ № 89 від 11.09.2017, рахунок № 0000 в АТ «АЙБОКС БАНК», на який ДП "Національна енергетична компанія "Укренерго" перерахувало 47 109 317,69 грн., є поточним рахунком банку-управителя з довірчого управління, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність порушення прав ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" внаслідок укладення договору відступлення права вимоги від 01.07.2016 № 01/07 з огляду на відсутність доказів перерахування позивачем коштів у розмірі 47 109 317, 69 грн. на рахунок ТОВ «Зв`язоктехсервіс».

Водночас, суд першої інстанції не встановив особу, яка є установником за договором довірчого управління, на підставі якого було відкрито рахунок № 0000 в АТ «АЙБОКС БАНК».

Враховуючи, те, що згідно з листом від 25.03.2019 №25/03-19 ТОВ «Зв`язоктехсервіс» повідомило ДП "Національна енергетична компанія "Укренерго" про зміну реквізитів розрахункового рахунку та просило здійснити оплату за Договором підряду від 14.12.2011 № 335/01-11 на рахунок № 0000 в АТ «АЙБОКС БАНК», а також ту обставину, що у платіжному дорученні від 25.03.2019 №5 вказано ідентифікаційний код отримувача платежу 32829329, який належить ТОВ «Зв`язоктехсервіс», колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про те, що вказаний рахунок належить не ТОВ «Зв`язоктехсервіс», а третій особі.

За обставин, встановлених в результаті дослідження усієї сукупності наявних матеріалів справи, з урахуванням приписів статей 79, 86 86 ГПК України щодо оцінки доказів, колегія суду дійшла висновку про те, що позивачем не доведено суду наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У справі, що розглядається, скаржникам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

Аналіз наведених в апеляційних скаргах постанов Верховного Суду та судового рішення у справі, яка переглядається, не дає підстав для висновку про неврахування судом першої інстанції висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, оскільки прийняття відповідних судових рішень зумовлено різними фактичними обставинами.

До того ж, із урахуванням того, що доводи апеляційних скарг в основному є ідентичними доводам відповідача, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявників. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції в цілому правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення суду відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Клопотання ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" про зупинення провадження у справі, про відкладення розгляду справи, що надійшли до суду 21.12.2021, та клопотання ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" про витребування доказів, подане в судовому засіданні 22.12.2021, залишаються без розгляду з тих підстав, що відповідні заяви подані поза межами строку, встановленого згідно з ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2021 про відкриття апеляційного провадження у даній справі, яку ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" одержало 28.09.2021 згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення № 969.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянтів.

Керуючись ст.ст. 269, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Зв`язоктехсервіс», Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 у справі № 910/8115/19 (910/18547/20) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 13.01.2022.

Головуючий суддя Л.Л. Гарник

Судді Б.М. Поляков

В.О. Пантелієнко