СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року м.Харків Справа № 922/153/13-г

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О. , суддя Фоміна В.О.;

за участі секретаря судового засідання Крупи О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду у режимі відеоконференції з використанням системи відеоконференцзв`язку EasyCon апеляційну скаргу Акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України (вх.№3207Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 21.09.2021 у справі №922/153/13-г (повний текст ухвали складено 27.09.2021 колегією суддів у складі: головуючий суддя Жигалкін І.П., суддя Новікова Н.А., суддя Шатерніков М.І. у приміщенні господарського суду Харківської області)

за позовом заступника прокурора Київського району в інтересах держави в особі Публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України в особі філії АТ Укрексімбанк в м. Харкові,

до 1.Товариства з обмеженою відповідальністю Клінта, м.Харків,

2.Товариства з обмеженою відповідальністю Семенівська взуттєва фабрика, м.Семенівка Чернігівської обл.,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів фізичної особи ОСОБА_1 , м.Харків,

про стягнення 13541261,93 грн,

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Семенівська взуттєва фабрика, м. Семенівка Чернігівської області,

до Публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України в особі філії АТ Укрексімбанк у м.Харкові,

про визнання припиненим договору,

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Клінта, м.Харків,

до Публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України в особі філії АТ Укрексімбанк у м.Харкові,

про визнання припиненим договору,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.09.2021 у справі №922/153/13-г у задоволенні заяви (вх.№17041 від 21.07.2021) АТ Державний експортно-імпортний банк України щодо видачі наказів від 04.12.2013 у справі №922/153/13-г відмовлено.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, господарським судом встановлено, що банк (стягувач) без поважних причин пропустив строк для пред`явлення наказу до виконання, оскільки строк пред`явлення до виконання наказу №922/153/13-г встановлено до 26.03.2015, а банк звертався після закінчення строку пред`явлення виконавчого документу, тобто, 26.06.2015, що підтверджується заявою про примусове виконання 068-33/2781 від 26.06.2015. Господарським судом встановлено, що заявником не доведено, що ним після отримання наказу з 10.06.2020 по день подання спірної заяви вчинялись дії щодо оспорювання дій державного виконавця чи то дії для поновлення строку пред`явлення його до виконання. Суд може одночасно розглянути з заявою про видачу виконавчого документу й поновлення строку для його пред`явлення до виконання, проте, як вже зазначалось раніше, Стягувачем не здійснено жодної дії для поновлення такого строку. Окрім того, переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, на який посилається стягувач, не розпочинається з початку, а продовжується, а, ураховуючи тривалий перебіг часу, який нехтувався стягувачем та не поновлювався, вже минув та до нового строку не зараховувався. Наказ було видано 09.04.2014, строк пред`явлення якого до 26.03.2015, оригінал знаходиться у стягувача та до суду не повертався. Господарський суд також зазначив, що банком як стягувачем за виконавчим документом не заявлялись заяви: ані щодо поновлення строку для пред`явлення наказу до виконання, ані про внесення змін до виконавчих документів (у зв`язку зі зміною Закону України Про виконавче провадження, а саме: про видачу нових наказів щодо кожного з боржників окремо), ані про заміну сторони виконавчого провадження у зв`язку з тим, що 05.06.2019 постановою Кабінету Міністрів України від №567 змінено тип Публічного АТ Державний експортно-імпортний банк України на приватне та перейменувати його в Акціонерне товариство Державний експортно-імпортний банк України, не звертався стягувач і з заявою про поновлення пропущеного строку пред`явлення наказу до виконання. Господарським судом встановлено, що доказів поважності причин пропуску строку, а саме, доказів того, що пропуск стався внаслідок об`єктивних непереборних обставин, а не з власної недбалості стягувача, останнім не надано. Вказані обставини свідчать про недобросовісне користування стягувачем своїми правами та обов`язками, що призвело до виникнення ситуації, коли судове рішення, яке є обов`язковим до виконання, не виконане. Банк як стягувач не проявив зацікавленості щодо вирішення судового спору та не вжив жодних заходів: контроль, звернення в період виконання судового рішення до відповідного відділу виконавчої служби тощо, звернення до суду з відповідними заявами, що надають змогу реалізувати виконання судового рішення. Ураховуючи зазначене, господарський суд дійшов висновку про те, що заявником не наведено та не підтверджено належними та допустимими доказами поважності причин задоволення заяви про видачу наказів, у яких закінчився строк для пред`явлення, на кожного з боржників окремо, не вказано і самих причин пропущення такого пропуску. Оскільки строк для пред`явлення виконавчого документа, наказу господарського суду Харківської області від 09.04.2014 у справі №922/153/13 господарським судом не поновлений, суд першої інстанції відмовив у задоволені заяви (вх.№17041 від 21.07.2021) щодо видачі наказів.

Акціонерне товариство Державний експортно-імпортний банк України апеляційної скарги з ухвалою суду не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду Харківської області від 21.09.2021 у справі №922/153/13-г повністю скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву АТ Укрексімбанк про видачу наказів на примусове виконання рішення господарського суду Харківської області на 04.12.2013 задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає таке:

-банк вважає, що ухвалу господарського суду Харківської області від 21.09.2021 винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права;

-рішення господарського суду Харківської області від 04.12.2013 стосуються двох відповідачів, відтак виконання судового рішення має відбуватись стосовно двох юридичних осіб, стягувачу необхідно два виконавчих листа для виконання судового рішення, а 09.04.2014 господарським судом було видано один наказ. Посилаючись на ст.327 Господарського процесуального кодексу України, заявник вважає, що судом має бути видано два накази на виконання рішення господарського суду Харківської області від 04.12.2013;

-оскільки виконавчий лист з 2014 року був періодично на виконанні, а востаннє був повернутий 22.05.2020 Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яким винесено постанову про повернення виконавчого документа, то згідно з положеннями ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» строк пред`явлення виконавчого документа починає обчислюватись з моменту повернення, тобто з 22.05.2020, а, отже, вважаємо, що строк пред`явлення виконавчого документу не є пропущеним та не потребує поновлення;

- оскаржувана ухвала суперечить принципам правосуддя щодо рівності сторін, доступу до правосуддя, права на судовий захист, складовою частиною чого є виконання судового рішення, то АТ «Укрексімбанк» фактично позбавлений можливості виконати судове рішення в передбачений законом спосіб через відсутність виконавчого листа.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.10.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України залишено без руху. Встановлено заявнику апеляційної скарги десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги. Роз`яснено, що наслідки не усунення недоліків, визначених цією ухвалою, у строк, встановлений судом, передбачені статтями 174, 260 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 поновлено Акціонерному товариству Державний експортно-імпортний банк України строк на подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Харківської області 21.09.2021 у справі №922/153/13-г. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України (вх.№3207Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області 21.09.2021 у справі №922/153/13-г. Повідомлено учасників справи про призначення розгляду апеляційної скарги на 20.12.2021 о 12:00 годині. Встановлено учасникам справи п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання учасникам справи. Встановлено учасникам справи строк до 13.12.2021 для подання письмових заяв, клопотань тощо. Витребувано у учасників справи оригінали документів для огляду у судовому засіданні, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення і мають значення для справи; витяги з Єдиного держреєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на день розгляду апеляційної скарги.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.12.2021 заяву представника Акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України, адвоката Медведської О.Г., про участь у судовому засіданні 20.12.2021 у справі №922/153/13-г у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено. Ухвалено провести судове засідання в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EasyCon".

У судовому засіданні 20.12.2021, яке проходило у режимі відеоконференції, представник заявника апеляційної скарги вимоги апеляційної скарги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Прокурор вимоги апеляційної скарги підтримала та просила суд її задовольнити.

Представник ТОВ «Клінта» проти вимог апеляційної скарги заперечувала, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом відповідно до пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 2 статті 273 цього Кодексу.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).

Ураховуючи достатність в матеріалах справи доказів для розгляду апеляційної скарги та вирішення даного спору, зважаючи на відсутність передбачених частиною 11 ст.270 Господарського процесуального кодексу України підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про закінчення апеляційного розгляду справи у даному судовому засіданні за відсутності представників інших учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, заслухавши пояснення прокурора, представників позивача та першого відповідача за первісним позовом, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

Рішенням господарського суду Харківської області від 04.12.2013 у справі №922/153/13-г, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.03.2014, первісний позов задоволено повністю, стягнуто солідарно з ТОВ "Клінта" та ТОВ "Семенівська взуттєва фабрика" на користь ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" у м.Харкові заборгованість у сумі 1683228,76 доларів США / еквівалент 13454047,48 грн та пеню у сумі 87214,45 грн; стягнуто солідарно з ТОВ "Клінта" та ТОВ "Семенівська взуттєва фабрика" на користь Державного бюджету України 68820,00 грн судового збору. У задоволенні зустрічного позову ТОВ "Семенівська взуттєва фабрика" та зустрічного позову ТОВ "Клінта" відмовлено у повному обсязі.

На виконання зазначеного судового рішення господарським судом Харківської області 09.04.2014 видано наказ №922/153/13-г та направлено ПАТ Державний експортно-імпортний банк України в особі філії АТ Укрексімбанк у м.Харкові зі строком пред`явлення до виконання 26.03.2015.

21.07.2021 АТ Державний експортно-імпортний банк України звернулося до господарського суду Харківської області зі спірною заявою (вх.№17041) про видачу наказів на примусове виконання рішення господарського суду Харківської області від 04.12.2013 у справі 922/153/13-г за кожним боржником окремо: ТОВ «Клінта», ТОВ «Семенівська взуттєва фабрика» (а.с.135, том 5).

У заяві банк, зокрема, зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №567 постановлено змінити тип публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України з публічного на приватне та перейменувати його в акціонерне товариство Державний експортно-імпортний банк України. Відповідно до пункту 4 Статуту АТ Укрексімбанк, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №567, акціонерне товариство Державний експортно-імпортний банк України (скорочене найменування - АТ Укрексімбанк) є правонаступником всіх прав та обов`язків публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України.

У заяві банк посилається на постанову пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", в якій визначено: "якщо кілька відповідачів, до яких було пред`явлено вимогу, солідарно відповідають за зобов`язанням, господарським судом на кожного з боржників видається окремий наказ, який має містити застереження про те, що стягнення є солідарним (частина друга статті 18 Закону України "Про виконавче провадження"). Абзац третій пункту 1 у редакції постанови Вищого господарського суду № 2 від 16.12.2015".

Заявник мотивує свою заяву тим, що 20.05.2020 АТ Укрексімбанк направило до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янcькому та Слобідському районах міста Харкова СМУЮ (м.Харків) заяву про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначено обох боржників, а саме: Товариство з обмеженою відповідальністю Клінта та Товариство з обмеженою відповідальністю Семенівська взуттєва фабрика. За результатами розгляду заяви державним виконавцем до АТ Укрексімбанк надіслано повідомлення №80065 від 22.05.2020 про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання з тієї причини, що у заяві про відкриття виконавчого провадження вказано два боржника.

21.09.2021 господарським судом прийнято оскаржувану ухвалу, в якій суд, зокрема, зазначив, що станом на момент видачі 09.04.2014 господарським судом Харківської області наказу суду №922/153/13-г діяли правила щодо видачі виконавчих документів, встановлені Господарським процесуальним кодексом України, у редакції, що діяла до 15.12.2017, та постановою пленуму ВГСУ України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України"; Закону України Про виконавче провадження, а саме: "якщо кілька відповідачів, до яких пред`явлено вимогу, солідарно відповідають за зобов`язанням, господарським судом може бути видано один наказ, в якому зазначається, що право стягнення є солідарним (частина друга статті 18 Закону України "Про виконавче провадження")".

Статтею 22 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції від 02.03.2014) встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в строк дії виконавчого документу - протягом року, якщо інше не передбачено законом (пункт 2 частини 1 ст.22 Закону України "Про виконавче провадження", а частиною другою зазначеної статті визначено, що строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі, якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановляння (пункт 1 даної частини Закону).

У наказі №922/153/13-г, виданого 09.04.2014, встановлено, що він дійсний для пред`явлення до виконання у кредитні установи (державному виконавцю) до 26.03.2015 (а.с.113, том 1).

Як зазначає стягувач та встановлено господарським судом, 24.04.2014 банк направив заяву про примусове виконання рішення до Державної виконавчої служби України з боржника ТОВ Клінта, яка отримана виконавчою службою 06.05.2014 (а.с.193-194, том 1).

Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження №43330946 з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області №922/153/13-г від 09.04.2014 про стягнення заборгованості з ТОВ Клінта, про що винесено постанову від 15.05.2014.

25.05.2015 у межах виконавчого провадження №43330946 відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пункту 2 частини 1 ст.47, ст.50 Закону України Про виконавче провадження (а.с.196-197, том 1).

26.06.2015 АТ Укрексімбанк звернулося до Державної виконавчої служби України із заявою про примусове виконання рішення з боржника - ТОВ Семенівська взуттєва фабрика (а.с.199, том 1).

16.07.2015 відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження відповідно до ст.23, 24, пункту 1 частини 1 ст.26 Закону України Про виконавче провадження, оскільки строк пред`явлення для примусового виконання виконавчого документа закінчився.

Як убачається з заяви АТ Укрексімбанк (№068-33/3578 від 03.09.2015), останній звернувся до Державної виконавчої служби України про примусове виконання рішення щодо стягнення з боржника - ТОВ Семенівська взуттєва фабрика, в якій зазначив, що відповідно до ст.116 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, що діяла до 15.12.2017) після набрання судовим рішенням законної сили видається лише один оригінал наказу про примусове виконання рішення. У зв`язку з цим, АТ Укрексімбанк як стягувач був позбавлений можливості для пред`явлення оригіналу наказу до виконання одночасно до ТОВ Клінта та ТОВ Семенівська взуттєва фабрика (а.с.203, том 1).

05.10.2015 постановою старшого державного виконавця у ВП №48959529 відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі ст.21, 23, пункту 8 частини 1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», якими, зокрема, передбачено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження (а.с.104-105, том 1).

Постановою від 06.11.2015 у ВП №49261209 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за заявою АТ Укрексімбанк від 26.10.2015 відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області №922/153/13-г від 09.04.2014 про стягнення заборгованості з ТОВ Семенівська взуттєва фабрика (а.с.209, том 1).

24.07.2019 постановою про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП №49261200 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 2 ст.37 Закону України Про виконавче провадження, якою передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (а.с.211, том 1).

22.05.2020 старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повернуто виконавчий документ згідно з пунктом 2 частини 3 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки встановлено, що у заяві від 24.04.2020 представника АТ «Укрексімбанк» вказано два боржника. Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів у заяві стягувача зазначається один боржник та один стягувач (а.с.213-214, том 1).

З огляду на зазначене, банк (стягувач) без поважних причин пропустив строк для пред`явлення наказу №922/153/13-г до виконання до 26.03.2015, оскільки 26.06.2015 банк звертався вперше із заявою про примусове виконання (№068-33/2781 від 26.06.2015), тобто після закінчення строку для пред`явлення виконавчого документу, встановленого у наказі.

Господарським судом у ході розгляду заяви банку досліджено поштовий конверт з відміткою про повернення на адресу відповідного наказу від 10.06.2020, разом з цим судом встановлено, що заявником не доведено, що після отримання наказу з 10.06.2020 по день звернення з заявою (21.07.2021) банком вчинялися заходи щодо оспорювання дій державного виконавця чи то дії щодо поновлення строку для пред`явлення наказу до виконання.

Апелянт вважає, що виконавчий лист з 2014 року був періодично на виконанні, а востаннє повернутий 22.05.2020 Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яким винесено постанову про повернення виконавчого документа, тому згідно з положеннями ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» строк пред`явлення виконавчого документа починає обчислюватись з моменту повернення, тобто з 22.05.2020, а, отже, вважає, що строк пред`явлення виконавчого документу не є пропущеним та не потребує поновлення.

Такі твердження апелянта є безпідставними та спростовуються таким.

Пунктом 1 частини четвертої статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Частиною п`ятою статті 12 Закону унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Отже, наведена норма, встановлюючи з якого саме моменту починається перебіг строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, наводить лише два випадки такого повернення, а саме: 1) неможливість у повному обсязі або частково виконати рішення; 2) встановлення законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника.

Обидва ці випадки є такими, що підпадають під положення статті 37 цього Закону.

Так, частиною першою, статті 37 Закону, яка має назву Повернення виконавчого документа стягувачу, унормовано таке.

Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (пункт 2 ст.37 Закону).

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частини четверта, п`ята статті 37 Закону).

Аналізуючи вищенаведену норму права, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що: по-перше, вона встановлює випадки повернення виконавчого документа стягувачу після відкриття виконавчого провадження, яке презюмується відкритим відповідно до чинного законодавства; по-друге, стаття 37 цього Закону прямо встановлює право повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, саме тоді, коли виконавчий документ повернуто стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, унормовуючи підстави повернення виконавчого документа без прийняття до виконання.

Така правова позиція викладено Верховним Судом у постанові від 05.03.2021 у справі №902/1326/13 щодо переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання - це період часу, в межах якого стягувач має право пред`явити виконавчий документ до примусового виконання. А у разі пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, стягувач має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Суд може одночасно розглянути з заявою про видачу виконавчого документу й поновлення строку для його пред`явлення до виконання, проте, як вже зазначалось раніше, стягувачем не здійснено жодної дії для поновлення такого строку.

Господарський суд правильно зазначив, що переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, на який посилається стягувач не розпочинається з початку, а продовжується, а, ураховуючи тривалий перебіг часу, який не поновлювався стягувачем, вже минув та до нового строку не зараховувався.

Отже, банк помилково вважає, що строк пред`явлення виконавчого документу не є пропущеним та не потребує поновлення, на думку апелянта, оскільки пред`явлення виконавчого документа починає обчислюватись з моменту його повернення, тобто, з 22.05.2020.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що наказ №922/153/13-г видано господарським судом Харківської області 09.04.2014, строк пред`явлення якого сплинув 26.03.2015, а оригінал знаходиться у стягувача та до господарського суду не повертався.

Як зазначалося вище, постановою від 16.07.2015 стягувачу відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказу №922/153/13-г саме на тій підставі, що строк пред`явлення виконавчого документа станом на 16.07.2015 пропущений.

З огляду на зазначене, господарський суд правильно зазначив, що стягувачем протягом тривалого часу за виконавчим документом №922/153/13-г, виданим 09.04.2014, не заявлялись відповідні заяви, як то: про поновлення строку для пред`явлення наказу до виконання, про внесення змін до виконавчих документів у зв`язку з внесенням змін до Закону України Про виконавче провадження, а саме: про видачу нових наказів щодо кожного з боржників окремо, про заміну сторони виконавчого провадження на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №567 щодо зміни типу Публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України на приватне тощо.

Згідно з частиною 1 ст.18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частина 3 ст.3 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 ст.326 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-РП/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Згідно з частиною 1 ст.327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Проте, статтею 22 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції від 02.03.2014) встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в строк дії виконавчого документу - протягом року, якщо інше не передбачено законом (пункт 2 частини 1 ст.22 Закону України "Про виконавче провадження"), а частиною другою зазначеної статті визначено, що строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі, якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановляння (пункт 1 даної частини).

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутись із заявою про поновлення пропущеного строку до суду, який видав відповідний документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву.

Отже, стягувач не звертався до господарського суду Харківської області з жодною із вищезазначених заяв, у тому числі із заявою про поновлення пропущеного строку пред`явлення наказу до виконання, оскільки вважає, що такий строк банком не пропущений.

Відповідно до частини першої статті 329 Господарського процесуального кодексу України, у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку.

Отже, в кожному випадку суд, з врахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінює доводи, що наведені в обґрунтування заяви про відновлення строку для пред`явлення наказу до виконання, та робить мотивований висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Станьо проти Бельгії" від 07.07.2009 суд вказав, що встановлені законом строки позовної давності переслідували законну мету забезпечення правової визначеності, оскільки вони захищали потенційних відповідачів від прострочених вимог і означали, що суди звільняються від необхідності винесення рішень, заснованих на доказах, які з часом набули властивість невизначеності або неповноти. Аналогічно і строк пред`явлення наказу до виконання має на меті забезпечення правової визначеності, оскільки він захищає боржника від прострочених вимог стягувача.

Відповідно до приписів ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України умовою поновлення пропущеного стягувачем процесуального строку є доведення ним поважності причин пропуску.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 60/258-10.

Проте доказів поважності причин пропуску строку, а саме доказів того, що пропуск строку стався внаслідок об`єктивних непереборних обставин, а не з власної недбалості стягувача, останнім не надано.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у даному випадку строк пред`явлення стягувачем виконавчого документа до виконання, є пропущеним, при цьому даний строк заявником пропущений без поважних причин.

Вказані обставини свідчать про недобросовісне користування стягувачем своїми правами та обов`язками, що призвело до виникнення ситуації, коли судове рішення, яке є обов`язковим до виконання, не виконане.

Господарський суд правильно зазначив, що банк як стягувач не проявив належної зацікавленості з вирішення судового спору та не вжив вчасно усіх передбачених процесуальним законом заходів щодо реалізації своїх прав з цього приводу, а саме: щодо контролю, звернення у період виконання судового рішення до виконавчої служби, звернення до суду з відповідними заявами, що надають змогу реалізувати виконання судового рішення.

Отже, стягувач мав усі об`єктивні і суб`єктивні можливості не пропустити строк пред`явлення виконавчого документа до виконання та своєчасно звернутися до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа після відмови у відкритті виконавчого провадження від 16.07.2015 на підставі того, що строк пред`явлення виконавчого документа пропущений, натомість представник банку знову звертається до виконавчої служби з заявою про відкриття виконавчого провадження, однак через незасвідчену належним чином довіреність представника стягувача, 05.10.2015 виконавча служба знову відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Тому колегія суддів вважає, що стягувач протягом достатньо тривалого і нічим не виправданого, окрім недобросовісності, часу з 26.03.2015 - моменту закінчення строку на пред`явлення до виконання наказу №922/153/13-г та після постанови державного виконавця від 16.07.2015 про відмову у відкритті виконавчого провадження, не звертався до суду з відповідною заявою про поновлення такого строку, отже, стягувач сам без поважних причин не вживав заходів для забезпечення і реалізації своїх прав щодо виконання судового рішення.

Керуючись практикою Європейського Суду з прав людини, яка є джерелом права та частиною національного законодавства, у відповідності до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", та статті 9 Конституції України, суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України", заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007, та "Трух проти України" (ухвала), заява № 50966/99, від 14.10.2003).

Господарський суд дійшов правильного висновку про те, що заявником всупереч приписів норм процесуального законодавства не наведено та не підтверджено належними та допустимими доказами поважності причин задоволення заяви про видачу наказів, у яких закінчився строк для пред`явлення, на кожного з окремих боржників, крім того, що за умови пропуску встановленого законом строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, як і не вказано самих причин такого пропуску. Оскільки строк для пред`явлення наказу господарського суду Харківської області №922/153/13-г, виданого 09.04.2014, судом не поновлений, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволені заяви (вх.№17041 від 21.07.2021) щодо видачі наказів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи заявника апеляційної скарги, викладені ним в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження у ході судового розгляду, тоді як господарським судом у повній мірі з`ясовані та правильно оцінені обставини у справі, прийнята ухвала є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги не убачається.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 21.09.2021 у справі №922/153/13-г залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.12.2021.

Головуючий суддя О.А. Пуль

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя В.О. Фоміна