ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2021 р. Справа№ 911/1243/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Станіка С.Р.

без виклику учасників справи,

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Чайка» на рішення Господарського суду Київської області від 26.07.2021 (повний текст рішення підписано 26.07.2021)

у справі №911/1243/21 (суддя: Христенко О.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АБМ-Трейд»

до Державного підприємства «Чайка»

про стягнення 31 299,23 грн,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АБМ-Трейд» (далі ТОВ «АБМ-Трейд», позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Державного підприємства «Чайка» (далі ДП «Чайка», відповідач) про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу №64-Д від 30.06.2020 у розмірі 31 299,23 грн, з яких: 27 000,00 грн основної заборгованості, 1 642,19 грн пені, 2 089,80 грн інфляційних втрат та 567,24 грн 3% річних.

В обґрунтування позову позивач вказував на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за вищевказаним договором в частині оплати за отриманий товар, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 31 299,23 грн. У зв`язку з цим позивачем нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Відповідач проти позову заперечив з підстав того, що позивач не довів факт передачі товару ДП «Чайка» з огляду на те, що видаткова накладна від 27.07.2020 №ЦБ1697 містить тільки підпис, який не дає змоги ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції з боку відповідача. Також відповідач вказував, що у накладній не зазначено посади особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, стверджував про відсутність у нього заборгованості та пов`язував момент оплати товару з моментом надання заявки на отримання товару. На думку відповідача, позивач належним чином не обґрунтував наявність заборгованості, а отже й заявлені вимоги позивача щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат також є незаконними. Крім того, відповідач вказував на неправомірне нарахування позивачем пені, оскільки сторони у договорі не передбачили відповідальність у вигляді пені.

Рішенням Господарського суду Київської області від 19.08.2021 позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Чайка» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АБМ-Трейд» 27 000,00 заборгованості, 2 086,80 грн інфляційних втрат, 567,24 грн 3% річних та 2 150,90 судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення про задоволення позову в частині стягнення основної заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що видаткова накладна та товарно-транспортна накладна містять підписи повноважних осіб позивача та відповідача, а також скріплені відбитками печаток обох сторін, видаткова накладна містить посилання на спірний договір як на підставу купівлі-продажу товару, а ТТН містить відомості про вантажоодержувача ДП «Чайка» та адреси навантаження та розвантаження. Крім того, судом враховано, що в матеріалах справи міститься копія податкової накладної, яка зареєстрована у Єдиному реєстрі податкових накладних. На підставі цього суд першої інстанції дійшов висновку про те, що матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачем від позивача товару - орегано у кількості 1 000,00 кг та загальною вартістю 27 000,00 грн.

Здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції встановив, що позивачем розрахунок здійснено арифметично вірно, а тому вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 2 089,80 грн та 3% річних в сумі 567,24 грн визнав такими, що підлягають задоволенню.

Задовольняючи позов частково, місцевий господарський суд зазначив, що при вчинені правочину сторонами не встановлено в письмовій формі відповідальність відповідача за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань у вигляді пені з погодженням її розміру, а тому дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство «Чайка» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Київської області від 26.07.2021 у справі №911/1243/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказав, що місцевий господарський суд не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що видаткова накладна №РЦБ1697 від 27.07.2020 не є належним доказом у справі та не підтверджує факт передачі товару за спірним договором, оскільки містить тільки підпис, що не дає змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, а також у видатковій накладній не зазначено посаду особи, відповідальної за здійснення господарської операції.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №911/1243/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Дикунська С.Я., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.09.2020 апеляційну скаргу Державного підприємства «Чайка» на рішення Господарського суду Київської області від 26.07.2021 у справі №911/1243/21 залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків.

На виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху через канцелярію Північного апеляційного господарського суду надійшла заява скаржника про усунення недоліків з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 19.10.2021 суддю Північного апеляційного господарського суду Дикунську С.Я. звільнено у відставку.

Розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/5225/21 від 20.10.2021 відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначити повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2021 апеляційну скаргу у справі №911/1243/21 передано на розгляд наступному складу колегії суддів: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Шаптала Є.Ю., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2021 поновлено Державному підприємству «Чайка» пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 26.07.2021 у справі №911/1243/21, відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, розгляд апеляційної скарги призначено на 25.11.2021. Зупинено дію оскаржуваного рішення Господарського суду Київської області від 26.07.2021 у справі №911/1243/21 до закінчення його перегляду у апеляційному порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач заперечив проти задоволення скарги, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційній скарзі, не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях відповідача, а рішення місцевого господарського суду від 26.07.2021 прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач зазначає, що видаткова накладна в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції, а тому у відповідача існує обов`язок сплатити на користь позивача заявлену до стягнення заборгованість за спірним договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, частиною 7 вказаної статті визначено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Колегією суддів враховано, що відповідно до ухвали Господарського суду Київської області від 05.05.2021 про відкриття провадження у справі №911/1243/21 судом першої інстанції визнано справу №911/1243/21 малозначною з огляду на те, що ціна поданого позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2021, а також задоволено клопотання позивача про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що від учасників справи клопотань про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін у справі відсутні. Отже, справа №911/1243/21 призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 30.06.2020 між ТОВ «АБМ-Трейд» (продавець) та ДП «Чайка» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №64-Д, за яким сторони досягли домовленості про передачу продавцем у власність покупця товару: опті-5 орегано в кількості - 1 000 кг та про зобов`язання покупця прийняти такий товар та оплатити його вартість, на умовах визначених договором (п. 2.1 договору).

Пунктом 2.2 сторони визначили, що загальна вартість товарів становить 27 000,00 грн.

Відповідно до п. 2.3 договору приймання-передача товару здійснюється згідно з встановленими вимогами про порядок приймання по кількості і оформлюється накладними.

Умовами пунктів 3.1.1 та 3.2.1 договору визначено, що продавець та покупець взяли на себе зобов`язання по передачі/прийняттю товару в кількості та по ціні, вказаних в п.п. 2.1, 2.2 договору.

Згідно з п. 4.1 договору перехід права власності на товар відбувається в момент його фактичної передачі покупцю, що підтверджується накладними продавця.

Умовами п.п. 6.1, 6.4 договору визначено, що даний договір вступає в силу з моменту підписання його уповноваженими особами сторін та діє до 31.12.2020 або до моменту повного і належного виконання сторонами взятих на себе по даному договору зобов`язань.

Договір підписаний повноважними представниками продавця та покупця, а також скріплений відбитками печаток вказаних юридичних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

За змістом статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Позивач на підтвердження позовних вимог надав копію видаткової накладної від 27.07.2020 №ЦБ1697 на суму 27 000,00 грн та копію товарно-транспортної накладної №РЦБ1697 від 27.07.2020. Також, позивачем до матеріалів справи додано копію податкової накладної, які зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що копія видаткової накладної від 27.07.2020 №ЦБ1697 містить підписи постачальника та покупця, а також містить відтиски печаток обох сторін.

Відповідач, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, заперечив проти позову з підстав того, що видаткова накладна від 27.07.2020 №ЦБ1697 не є належним доказом у справі, оскільки містить тільки підпис з боку покупця, який не дає змоги ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З цього приводу апеляційний господарський суд зазначає, що відтиск печатки/штампу на видатковій накладній є свідченням участі відповідача у здійсненні господарської операції за вказаною накладною та свідчить про висловлення згоди відповідачем на купівлю-продаж товару на відповідних умовах, вказаних у накладній. При цьому судова колегія зауважує, що видаткова накладна містить також посилання на спірний договір як на підставу купівлі-продажу товару.

Відповідно до правової позиції Верховного суду, викладеної у постанові від 03.02.2020 у справі №909/1073/17, встановивши наявність відбитку печатки відповідача на спірних документах та враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, суди мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Як було встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, спірна накладна містить відтиск печатки відповідача та має всі необхідні реквізити первинного документа в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». При цьому доказів протиправності використання печатки філії чи доказів її втрати, так само як і доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки, її підробкою чи іншим незаконним використанням третіми особами всупереч волі відповідача, матеріали справи не містять.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підписання та засвідчення відтиском печатки покупця видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону, фіксує факт здійснення господарської операції, і є підставою виникнення у покупця обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Наведений висновок узгоджується з правовим висновком, висловленим Верховним Судом у постанові від 05.09.2019 у справі №910/14371/18.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу також на те, що стверджуючи про відсутність у позивача доказів на підтвердження факту передачі товару за спірним договором, відповідач жодним чином не заперечує факту отримання ним товару.

Отже, наведені обставини у їх сукупності свідчать про те, що обов`язок відповідача здійснити оплату отриманого товару за видатковою накладною №ЦБ1697 від 27.07.2020 на суму 27 000,00 грн є документально підтвердженим, що не спростовано скаржником. Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що спірна видаткова накладна не є належним доказом у справі, колегією суддів відхиляються.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, зроблений місцевим господарським судом, суд апеляційної інстанції вважає його арифметично вірним, а тому погоджується із задоволенням позовних вимог у цій частині.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені, оскільки, як було вірно зазначено судом першої інстанції, зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, оскільки, враховуючи приписи ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, сторони вправі і не передбачати будь-яких санкцій за порушення строків розрахунку.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. Відповідачем, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було спростовано належними та допустимими доказами свого обов`язку сплатити на користь позивача основну суму заборгованості, 3% річних та інфляційні втрати, що виникли у зв`язку з невиконанням зобов`язань за спірним договором.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

У відповідності до ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не було подано належних та переконливих доказів на заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи, викладені у апеляційній скарзі відповідача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Київської області від 26.07.2021 прийнято після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Державного підприємства «Чайка» слід відмовити, а оскаржуване рішення Господарського суду Київської області від 26.07.2021 - залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Чайка» на рішення Господарського суду Київської області від 26.07.2021 у справі №911/1243/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 26.07.2021 у справі №911/1243/21 залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на Державне підприємство «Чайка».

4. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 26.07.2021 у справі №911/1243/21.

5. Матеріали справи №911/1243/21 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 20.12.2021.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Є.Ю. Шаптала

С.Р. Станік