ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2021 р. Справа№ 910/5221/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОБУДСИСТЕМ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2021 (повний текст рішення складено 10.08.2021)

у справі №910/5221/21 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БОСТ-ТЕПЛОСЕРВІС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОБУДСИСТЕМ"

про стягнення 171 253,37 грн

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БОСТ-ТЕПЛОСЕРВІС" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОБУДСИСТЕМ" про стягнення 171253,37 грн, з яких: 83028,91 грн - заборгованість за договором, 65966,14 грн - пеня, 7479,34 грн - 3% річних, 14778,98 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором підряду №25/05/11 від 23.05.2017.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.08.2021 у справі №910/5221/21 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОБУДСИСТЕМ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БОСТ-ТЕПЛОСЕРВІС" заборгованість у сумі 83028,91 грн, 3% річних у сумі 7479,34 грн інфляційні збитки у сумі 14778,98 грн, витрати зі сплати судового збору у сумі 1579,31 грн та витрати на правову допомогу у сумі 6148,04 грн. В іншій частині позову відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначав, що відповідач не виконав у повному обсязі зобов`язання по сплаті виконаних позивачем робіт та понесених останнім витрат на матеріали, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, яка не спростована відповідачем та становить 83028,91 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКОБУДСИСТЕМ" 08.09.2021 засобами поштового зв`язку подало апеляційну скаргу, в якій просить суд поновити строк на апеляційне оскарження. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2021 у справі №910/5221/21. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ "БОСТ-ТЕПЛОСЕРВІС" до ТОВ "ЕКОБУДСИСТЕМ" про стягнення заборгованості за договором підряду відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги відповідач зазначав, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами, відповідно до норм ст. 882 ЦК України та п. 9.2.4. Договору, який був укладений між позивачем та відповідачем. Відповідач зазначав, що позивач стверджував про фактичність виконаних робіт, які передбачені Договором, однак не надав суду жодного акту здавання-приймання виконаних робіт на підтвердження виконання своїх робіт.

Крім того відповідач зазначав, що пунктом 12.2. Договору передбачено строк дії договору до 31.12.2017, отже на переконання відповідача строк позовної давності закінчився 31.12.2020. Також відповідач звертав увагу суду, що при винесенні рішення судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, стосовно повідомлення відповідача про дату судового засідання.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОБУДСИСТЕМ" у справі №910/5221/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОБУДСИСТЕМ" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2021 у справі №910/5221/21 - задоволено. Поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2021 у справі №910/5221/21. Відкрито апеляційне провадження у справі №910/5221/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОБУДСИСТЕМ". Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Установлено Товариству з обмеженою відповідальністю "БОСТ-ТЕПЛОСЕРВІС" строк для подання відзиву на апеляційну скаргу впродовж 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

15.11.2021 на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просив суд залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

В обґрунтування свого відзиву позивач зазначав, що 17.12.2019 на адресу відповідача було направлено Акт звірки з супровідним листом з вимогою провести остаточний розрахунок, але відповіді від відповідача не отримано. Крім того позивач звертав увагу суду, що в матеріалах справи містяться видаткові накладні, у яких підтверджені факти виконаних робіт позивачем по договору №25/05/11 від 23.05.2017 та витрати на матеріали на загальну суму 420 483,91 грн. При цьому, в апеляційній скарзі відповідачем не заперечується факт виконання робіт. Виконання робіт на суму 83 028, 91 за Договором відповідач мав сплатити заборгованість протягом 3-х банківських днів, тобто не пізніше 20.12.2019.

29.11.2021 на адресу суду від відповідача надійшли пояснення, у яких останній просив суд долучити пояснення до матеріалів справи, задовольнити апеляційну скаргу. При цьому відповідач звертав увагу суду апеляційної інстанції, виконання підрядних робіт, в тому числі і робіт з капітального та поточного ремонту приміщень та їх оздоблення, оформляється сторонами шляхом підписання документів, які підтверджують факт виконання робіт, прийнятих та оплачених.

Частиною 2 ст. 270 ГПК України установлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційні скарги, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та вірно установлено судом першої інстанції, 23.05.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕКОБУДСИСТЕМ" (замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БОСТ-ТЕПЛОСЕРВІС" (підрядник, позивач) укладений договір підряду №25/05/11 (надалі - договір підряду), відповідно до п.1.1. якого замовник фінансує виконання монтажних робіт по влаштуванню системи опалення, теплових завіс, теплопостачання припливних установок, згідно із додатком №1 до цього договору. На умовах даного договору підрядник зобов`язується під свою відповідальність виконати роботу з комплектуючими матеріалам (предмет підряду) по завданню замовника, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити виконану роботу та матеріали.

Роботи проводяться на об`єкті за адресою: с. Подвірки, Дергачівського району, Харківської області ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" (п.1.2. договору).

Монтаж виконується в обсязі, визначеному специфікацією робіт та матеріалів - зазначеного у додатку №1 до договору (п.1.3. договору).

Згідно із п.3.1. договору ціна договору включає відшкодування витрат підрядника на матеріали та роботи і переліком та цінами, погодженими сторонами договору шляхом підписання додатку №1 до цього договору та плату, за виконану ним роботу з урахуванням доопрацювання по-факту реалізації.

Відповідно до п.3.2. договору ціна монтажних робіт в обсязі додатку до договору визначається сторонами у розмірі 157925 грн може змінюватися в залежності від фактичного об`єму виконаних робіт.

У пункті 4.1. договору сторони домовилися про установлення наступного порядку розрахунків за цим договором:

перший етап - передплата за матеріали у розмірі 50000,00 грн здійснюється протягом п`яти днів з моменту підписання договору;

другий етап - передплата за матеріали та роботи у розмірі 250000,00 грн здійснюється протягом десяти днів з моменту підписання договору;

третій етап - кінцевий розрахунок по договору після закінчення монтажу та прийняття замовником робіт здійснюється протягом трьох днів після підписання акта здавання-приймання виконаних робіт.

Згідно із п. 5.1. підрядник зобов`язується розпочати виконання робіт протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту оплати відповідно п.4.1. цього договору.

Пунктом 9.2.3. договору передбачено, що замовник зобов`язаний оплатити виконану роботу в розмірах і в строки, встановлені цим договором.

Згідно із п.12.2. договору передбачено, що дія договору закінчується 31.12.2017, але його дія продовжується до повного виконання сторонами зобов`язань.

У відповідності до Додатку №3 розмір договірної ціни на виконання монтажних робіт по влаштуванню системи опалення теплових завіс, теплопостачання припливних установок на об`єкті за адресою: Харківська обл., Дергачівський район, с. Подвірки ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" становить 149450,00 грн; вартість витрачених матеріалів становить 271033,91 грн; всього вартість виконаних робіт та вартість матеріалів по договору №25/05/11 від 23.05.20217 складає 420483,91 грн.

Позивач зазначає, що відповідачем на виконання договору здійснені наступні оплати: 25.05.2017 на суму 50000,00 грн, 03.07.2017 на суму 50 000,00 грн, 08.08.2017 на суму 50000,00 грн, 21.08.2017 на суму 107455,00 грн та 26.09.2017 на суму 50000,00 грн, всього: 337455,00 грн, на підтвердження чого надано у матеріали справи банківські виписки по рахунку позивача.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивачем понесені витрати на матеріали та фактично виконало роботи, передбачені договором, однак відповідач у порушення взятих на себе зобов`язань оплату понесених позивачем витрат та виконаних робіт у повному обсязі не здійснив, у зв`язку із чим заборгованість відповідача перед позивачем становить 83028,91 грн.

Отже, звертаючись із позовом ТОВ «БОСТ-ТЕПЛОСЕРВІС» зазначало, відповідач взятих на себе зобов`язань з оплати виконаних робіт за договором підряду №25/05/11 від 23.05.20217 не виконав, отже у останнього утворилась заборгованість у розмірі 83028,91 грн, крім того, у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання, позивачем було нараховано пеню у розмірі 65966,14 грн, 3% річних у розмірі 7479,34 грн та інфляційних втрат у розмірі 14778,98 грн.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України установлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на установлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч.2 ст.837 Цивільного кодексу України).

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч.1 ст.854 ЦК України).

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (ч.1 ст.843 ЦК України).

Судом було установлено, що відповідно до Додатку №3 розмір договірної ціни на виконання монтажних робіт по влаштуванню системи опалення теплових завіс, теплопостачання припливних установок на об`єкті за адресою: Харківська обл., Дергачівський район, с. Подвірки ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" становить 149450,00 грн; вартість витрачених матеріалів становить 271033,91 грн; всього вартість виконаних робіт та вартість матеріалів по договору №25/05/11 від 23.05.2017 складає 420483,91 грн.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги посилався на те, що поніс витрати на матеріали та фактично виконав роботи, передбачені договором на загальну суму 420 483,91 грн.

З урахуванням часткової оплати відповідачем «робіт» за Договором, позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення заборгованості у розмірі 83028,91 грн за виконані монтажні роботи по влаштуванню системи опалення, теплових завіс, теплопостачання припливних установок та матеріали.

З матеріалів справи слідує, що відповідач на виконання договору здійснив оплати на суму 337455,00 грн, а саме: 25.05.2017 на суму 50000,00 грн, 03.07.2017 на суму 50000,00 грн, 08.08.2017 на суму 50000,00 грн, 21.08.2017 на суму 107455,00 грн та 26.09.2017 на суму 50000,00 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи банківськими виписками по рахунку позивача, та не заперечується позивачем ні в відзиві на позов ні у апеляційній скарзі.

Умовами договору сторонами погоджено, що кінцевий розрахунок по договору після закінчення монтажу та прийняття замовником робіт здійснюється протягом трьох днів після підписання акта здавання-приймання виконаних робіт (п.4.1. договору).

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Колегія суддів зазначає, що на підтвердження факту виконання робіт та понесенихсуми витрат на матеріали позивачем у матеріали справи надано видаткові накладні, а саме: №203 від 01.06.2017 на суму 20282,00 грн, №211 від 13.06.2017 на суму 44163,00 грн, №257 від 12.07.2017 на суму 81080,00 грн, №664 від 18.12.2017 на суму 114078,14 грн, №665 від 18.12.2017 та на суму 11430,77 грн та №666 від 18.12.2017 на суму 149450,00 грн.

Згідно із видатковою накладною №666 від 18.12.2017 на суму 149450,00 грн убачається, що до указаної накладної включено роботи з монтажу за адресою: с. Подвірки, Дергачівський район, Харківська обл.

Видаткові накладні №203 від 01.06.2017 на суму 20282,00 грн, №211 від 13.06.2017 на суму 44163,00 грн, №257 від 12.07.2017 на суму 81080,00 грн, №664 від 18.12.2017 на суму 114078,14 грн, №665 від 18.12.2017 та на суму 11430,77 грн та №666 від 18.12.2017 на суму 149450,00 грн підписані відповідачем без зауважень та заперечень, скріплені печатками товариств .

Окрім того, у матеріалах справи наявні банківські виписки, відповідно до яких, відповідач 26.09.2017 здійснив часткову оплату на суму 50000,00 грн за монтажні роботи.

Виходячи з наведених вище приписів процесуального закону, суд дійшов висновку, що надані позивачем видаткові накладні підтверджують факт виконання позивачем робіт по договору №25/05/11 від 23.05.2017 та витрати на матеріали на загальну суму 420483,91 грн.

Відповідач у свою чергу не надав суду належних та вірогідних доказів на спростування факту виконання позивачем робіт та понесених останнім витрат на матеріали за договором №25/05/11 від 23.05.2017.

Посилання відповідача у апеляційній скарзі на те, що між сторонами не було підписано акти виконаних робіт, отже не має доказів виконання самих робіт і їх належності колегією суддів не береться до уваги і вважаються необґрунтованими, оскільки відповідач протягом дії Договору і виконання робіт сплачував ці послуги без актів. Отже, на переконання суду апеляційної інстанції сплачуючи послуги, у відповідача не виникало сумніві щодо якості робіт та не підписання акту. Крім того, суд зазначає, що у даному випадку підписання видаткових накладних і погодження відповідача із сумами, які виставлялись позивачем, говорить про те, що відповідач погоджувався на такий спосіб виконання умов Договору.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із п.4.1. договору умовами договору сторонами погоджено, що кінцевий розрахунок по договору після закінчення монтажу та прийняття замовником робіт здійснюється протягом трьох днів після підписання акта здавання-приймання виконаних робіт.

З огляду на умови договору, оскільки виконання позивачем робіт з монтажу за адресою: с.Подвірки, Дергачівський район, Харківська обл. підтверджується підписаною між сторонами видатковою накладною №666 від 18.12.2017 строк оплати за виконані позивачем роботи є таким, що настав.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не установлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не виконав у повному обсязі зобов`язання по сплаті виконаних позивачем робіт та понесених останнім витрат на матеріали, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, яка не спростована відповідачем та становить 83028,91 грн.

Посилання відповідача у апеляційній скарзі на те, що відповідно до умов договору останній закінчив свою дію 31.12.2017, отже у позивача відпало право на отримання коштів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до п. 12.2. Договору, строк дії договору починає свій перебіг з моменту укладання та закінчується 31.12.2017, але його дія продовжується до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Ураховуючи вище викладене, з огляду на те, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань у частині своєчасної та повної оплати виконаних позивачем робіт відповідачем не спростований, доказів оплати заборгованості у сумі 83028,91 грн відповідач суду не надав, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 83028,91 грн.

Зі змісту позовних вимог убачається, що ТОВ «БОСТ-ТЕПЛОСЕРВІС», посилаючись на прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, нарахувало до стягнення з відповідача пеню у розмірі 65966,14 грн, 3% річних у розмірі 7479,34 грн та інфляційні втрати у розмірі 14778,98 грн.

Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не установлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В пункті 2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" роз`яснено, що якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Судом було установлено, що договором №25/05/11 від 23.05.2017 відповідальність відповідача за порушення строків виконання грошового зобов`язання (оплати вартості виконаних робіт та витрачених матеріалів) у вигляді пені, не передбачена.

При цьому, з огляду на характер правовідносин, які склались між сторонами, відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати вартості виконаних робіт та витрачених матеріалів не передбачена і законодавчими актами.

Колегія суддів зазначає, що оскільки сторони укладаючи договір №25/05/11 від 23.05.2017 не погодили відповідальність відповідача за порушення строків виконання грошового зобов`язання у вигляді пені, то позовні вимоги про стягнення пені у сумі 65 966,14 грн є необґрунтованими, у зв`язку із чим належить відмовити у задоволенні позову у цій частині.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (пп. 3.2 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто колегія суддів зазначає, що базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 роз`яснив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова ураховується або не ураховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Суд, перевіривши розрахунки 3% річних, нарахованих на суму боргу 83028,00 грн за період з 29.03.2018 по 29.03.2021 та інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу 83028,00 грн за період з квітня 2018 року по лютий 2021 року, з урахуванням приписів ч.2 ст.237 ГПК України, установив, що розрахунки інфляційних втрат та 3% річних є правильними, отже позовні вимоги у частині стягнення 3% річних у сумі 7479,34 грн та інфляційних втрат сумі 14778,98 грн підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат у суді першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне. Позивач просив стягнути з відповідача 10 000,00 грн понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У відповідності до ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З матеріалів справи слідує, що на підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано договір №23/03-21 про надання правової допомоги від 23.03.2021, укладений між позивачем та Адвокатом Калініною Оленою Юріївною, акт виконаних робіт від 10.05.2021 до договору №23/03-21, квитанцію до прибуткового касового ордеру №23/03-21 від 10.05.2021.

Згідно із актом виконаних робіт від 10.05.2021 до договору №23/03-21, вартість наданих послуг за договором №23/03-21 про надання правової допомоги від 23.03.2021 становить 10000,00 грн. В акті наведено опис робіт (наданих послуг) адвоката.

Позивач сплатив на користь адвоката грошові кошти в розмірі 10000,00 грн, що підтверджується прибутковим касовим ордером №23/03-21 від 10.05.2021.

Із наданих позивачем доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу убачається, що адвокатом Калініною О.Ю. було виконано наступну роботу: позовна заява - 3000,00 грн, представництво у суді - 3000,00 грн, листування - 500,00 грн, опрацювання нормативно-правових актів - 2000,00 грн, розрахунок та консультування - 1500,00 грн.

Повноваження адвоката Калініної О.Ю. підтвердженні ордером серії АН №1031336 від 29.03.2021.

Відповідно до приписів ч.6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За приписами ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (у даному випадку - витрати на правничу допомогу), у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом першої інстанції було ураховано те, що за приписами відповідачем, у порядку ч.5 ст.126 Господарського процесуального кодексу України, заяви про зменшення суми судових витрат не подано, заперечень щодо співмірності заявлених позивачем витрат на правову допомогу не наведено.

З урахуванням вищенаведеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги у даній справі задоволено частково, отже висновок суду першої інстанції про задоволення вимог позивача щодо витрат на правову допомогу у розмірі 6 148,04 грн є обґрунтованим.

Суд першої інстанції повно установив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2021 у справі №910/5221/21 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОБУДСИСТЕМ" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2021 у справі №910/5221/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2021 у справі №910/5221/21 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2021 у справі №910/5221/21.

4. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКОБУДСИСТЕМ".

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В.Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран