ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року

м. Київ

Справа № 904/2820/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.,

секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,

за участю представників:

прокуратури - Голуба Є. В. (прокурор за посвідченням) ,

позивача-1 - не з`явився ,

позивача-2 - не з`явився,

відповідача - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18.10.2021 (судді: Білецька Л. М. - головуючий, Верхогляд Т. А., Парусніков Ю. Б.) у справі

за позовом Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі:

1) Верхньодніпровської районної державної адміністрації,

2) Дніпропетровської обласної державної адміністрації,

до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кольорові Метали"

про розірвання договору оренди землі, повернення земельної ділянки та стягнення заборгованості в сумі 2 177 321,35 грн.

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. У червні 2018 року Жовтоводська місцева прокуратура Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Верхньодніпровської районної державної адміністрації (далі - Верхньодніпровська РДА) та Дніпропетровської обласної державної адміністрації (далі - Дніпропетровської ОДА) звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просила:

- розірвати договір б/н оренди землі площею 179, 4846 га для виробничої діяльності, кадастровий номер :01:407:0004, розташованої на території Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, за межами населеного пункту, укладений 10.04.2007 між Верхньодніпровською РДА і Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кольорові Метали" (далі - Товариство);

- зобов`язати Товариство повернути земельну ділянку площею 179,4846 га для виробничої діяльності, кадастровий номер :01:407:0004, розташовану на території Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровській ОДА за актом приймання-передачі у стані, в якому він її одержав в оренду;

- стягнути з Товариства заборгованість у сумі 2 177 321,35 грн, що виникла з 01.10.2015 по 30.04.2018 за договором від 19.04.2007 № 00 з орендної плати за користування земельною ділянкою площею 179, 4846 га для виробничої діяльності, кадастровий номер :01:407:0004, розташованою на території Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

2. Позов мотивовано порушенням істотних умов договору, а саме наявністю значної заборгованості з орендної плати.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2018 (суддя Мельниченко І. Ф.) позов задоволено у повному обсязі: розірвано договір оренди земельної ділянки загальною площею 179,4846 га для виробничої діяльності, кадастровий номер :01:407:0004, розташованої на території Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області за межами населеного пункту, укладений 10.04.2007 між Верхньодніпровською РДА і Товариством, зобов`язано Товариство повернути зазначену земельну ділянку Дніпропетровській ОДА, з Товариства на рахунок Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області стягнуто 2 177 321,35 грн заборгованості.

4. Рішення суду мотивовано тим, що Дніпропетровська ОДА з моменту виникнення боргу за користування земельною ділянкою, яка є предметом спірного договору оренди, не ініціює питання про розірвання останнього та повернення земельної ділянки державі, у зв`язку з чим прокурор звернувся до суду з позовом у цій справі, оскільки доказів щодо здійснення розрахунків з орендної плати за користування земельною ділянкою відповідачем не надано, що є підставою для задоволення позовних вимог у відповідній частині; тривала несплата відповідачем орендних платежів позбавила Верхньодніпровську РДА того, на що вона розраховувала при укладенні договору і порушує інтереси держави, отже, Верхньодніпровська РДА як орендодавець комунального майна має право на дострокове розірвання договору і повернення відповідачем майна за актом приймання-передачі.

5. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 18.10.2021 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2018 у справі № 904/2820/18 скасовано; постановлено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Верхньодніпровської РДА, Дніпропетровської ОДА відмовлено у повному обсязі.

6. Постанову аргументовано тим, що судом апеляційної інстанції встановлено факт переплати з орендних платежів у 2012, 2013, 2014 роках, що стало підставою для висновку про відсутність боргу, отже, і відсутність підстав для розірвання договору та повернення земельної ділянки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. У касаційній скарзі заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури просить постанову скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

8. В обґрунтовування наявність підстави для касаційного оскарження згідно з положеннями пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України, скаржник посилається на те, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 21.10.2020 у справі № 235/5121/19, від 10.01.2019 у справі № 904/3953/17, від 14.11.2018 № 484/301/18, від 11.12.2019 у справі № 313/1474/17, від 20.11.2019 у справі № 220/1904/16, від 23.10.2019 у справі № 220/1900/16 щодо застосування положень статей 96, 141, 206 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), статей 15, 21, 24, 25, 31, 32, 34 Закону України "Про оренду землі", статей 611, 625, 626, 627, 651 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 14, 16, 136, 286, 287, 288 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Скаржник також зазначає про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме: статей 74- 80, 86, 98, 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Узагальнені доводи інших учасників справи

9. Відзивів на касаційну скаргу від інших учасників справи до суду не надійшло.

Розгляд справи

10. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.11.2021 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18.10.2021 у справі № 904/2820/18 та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 21.12.2021.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

11. 10.04.2007 між Верхньодніпровською РДА (орендодавець) і Товариством (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, за змістом якого:

- на підставі розпорядження голови Верхньодніпровської РДА від 29.12.2006 № 592 орендодавець зобов`язався надати, а орендар прийняти в строкове платне користування (довгострокову оренду) земельну ділянку несільськогосподарського призначення для виробничих цілей, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (пункт 1);

- в оренду передається земельна ділянка, кадастровий номер -01-407-0004, загальною площею 179.4846 га, з яких 179.4846 га - для видобування корисних копалин (пункт 2);

- договір укладено терміном на 48 років 9 місяців (пункт 3);

- орендна плата встановлена у розмірі земельного податку, збільшеного в 2 рази і на дату укладення договору становить 176 827,54 грн за рік. Обчислення орендної плати здійснюється з урахуванням індексу інфляції, який застосовується на час оформлення розрахунку орендної плати. Орендну плату орендар сплачує в грошовій формі на рахунок Боровківської сільської ради. Орендна плата сплачується рівними частками за базовий податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Розмір орендної плати переглядається у разі зміни розміру земельного податку. Після проведення нормативної грошової оцінки землі орендна плата має бути встановлена в розмірі 2% від вартості землі (пункт 5).

12. На підставі акта приймання-передачі земельної ділянки від 19.04.2007 орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування зазначену земельну ділянку.

13. Додатковою угодою № 1 до договору сторони виклали пункт 4 договору у такій редакції: "Орендна плата встановлена в розмірі 272 727, 39 грн за рік в розмірі земельного податку, збільшеного втричі (3862х2.623х5%х3х179.4846). Кошти перераховуються на рахунок Боровківської сільської ради щомісячно рівними частками за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Розмір орендної плати переглядається щорічно у разі:

- зміни умов господарювання, передбачених договором;

- зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством;

- погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами;

- в інших випадках, передбачених законом".

14. Згідно з наданим розрахунком щодо Боровківській сільській раді Верхньодніпровського району розмір не облікованого податкового боргу з орендної плати за користування земельною ділянкою площею 179,4846 га за період з 01.10.2015 по 30.04.2018 складає 2 177 321, 35 грн.

15. Дніпропетровська ОДА з моменту виникнення боргу за користування спірною земельною ділянкою не ініціювала питання розірвання договору оренди спірної землі та її повернення державі, тому прокурор в інтересах вказаного органу звернувся до суду з цим позовом.

Спір у справі виник у зв`язку з істотним порушенням орендарем умов договору, а саме наявністю значної заборгованості з орендної плати, та наявністю/відсутністю підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку.

Позиція Верховного Суду

16. Згідно з положеннями частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

17. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України.

18. Касаційну скаргу з посиланням на положення пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права у подібних правовідносинах без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 235/5121/19, від 10.01.2019 у справі № 904/3953/17, від 14.11.2018 у справі № 484/301/18, від 11.12.2019 у справі № 313/1474/17, від 20.11.2019 у справі № 220/1904/16-ц, від 23.10.2019 у справі № 220/1900/16-ц щодо застосування положень статей 96, 141, 206 ЗК України, статей 15, 21, 24, 25, 31, 32, 34 Закону України "Про оренду землі", статей 611, 625, 626, 627, 651 ЦК України, статей 14, 16, 136, 286, 287, 288 ПК України.

19. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України, оскарження судових рішень з підстави, передбаченої цим пунктом, може мати місце за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих же норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

20. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).

21. Предметом позову у справі, яка розглядається, є матеріально-правові вимоги про розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки, які обґрунтовані тим, що відповідач не сплачував орендну плату протягом 2015- 2017 року.

22. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" (тут і надалі у редакції Закону на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до ПК України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Істотними умовами договору оренди землі є, зокрема орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (частина 1 статті 15 Закону України "Про оренду землі").

Положеннями статті 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

В пункті "д" частини 1 статті 141 ЗК України зазначено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплату земельного податку або орендної плати.

Разом із тим згідно із частиною 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Враховуючи наведені положення, якими врегульовані відносини, пов`язані з орендою землі, при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом "д" статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини 2 статті 651 ЦК України, згідно з якою необхідна наявність істотного порушення стороною договору.

Подібна правова позиція була викладена Верховним Судом України у постанові від 11.10.2017 у справі № 6-1449цс17, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.11.2018 у справі № 912/1385/17.

23. У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції констатував, що розрахунок заборгованості, наданий прокурором не відповідає умовам договору оренди, оскільки для розрахунку взято розмір орендної плати визначений договором оренди, помножений на коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель та на коефіцієнт, визначений пунктом 5 Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995 № 213, а для розрахунку з 01.01.2018 по 30.04.2018 взято нормативну грошову оцінку 1 га ріллі по Дніпропетровській області, яка множилася на площу земельної ділянки та ставку земельного податку.

24. Посилаючись на правову позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладену у постановах від 16.03.2020 у справі № 922/1658/19, від 30.03.2018 у справі № 916/3236/16, від 01.10.2018 у справі № 916/3233/16, від 19.12.2019 у справі №922/1137/19 щодо якої зміна нормативної грошової оцінки внаслідок індексації є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати шляхом внесення відповідних змін до договорів оренди землі його учасниками, і не тягне за собою автоматичної зміни умов договорів щодо розміру орендної плати, суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції щодо правомірності обчислення суми боргу шляхом здійснення додаткових нарахувань та відсутності доказів зі сплати в повному обсязі орендної плати. При цьому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що протягом року Товариство повинно було сплатити орендну плату в сумі 272 727,39 грн, та визначив, що у 2012 році сплачено 857 821,7 грн; у 2013 році сплачено 742 284 грн; у 2014 році сплачено 798 880 грн у той час, як річний консолідований борг за трьома земельними ділянками має складати 415 325 грн на рік, за даними податкового органу. Встановивши факт переплати з орендних платежів у 2012, 2013, 2014 роках, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність боргу, отже, і відсутність підстав для розірвання договору та повернення земельної ділянки.

25. Щодо посилань скаржника на постанову Верховного Суду від 21.10.2021 у справі № 235/5121/19, то суд касаційної інстанції зазначає, що у цій справі фізична особа звернулася із позовом про розірвання договору оренди землі у зв`язку із тим, що договором оренди передбачалося сплата орендної палати за весь термін оренди, проте у термін, визначений договором оренди, орендна плата виплачена не була, як і не була сплачена протягом наступних 4 років. Постановою суду апеляційної інстанції було задоволено позовні вимоги з посиланням на те, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він сплатив орендну плату у строки, визначені договором оренди. Суд касаційної інстанції погодився з висновками суду апеляційної інстанції про те, що позивач довела істотне порушення орендарем умов договору оренди - позивач не одержав орендну плату протягом всього часу користування відповідачем земельною ділянкою.

Скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції не врахував висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 235/5121/19, а саме "згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України "Про оренду землі" основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору."

Однак у справі, що розглядається, позивач зазначав про заборгованість з орендної плати, посилаючись на розрахунки цієї заборгованості зроблені без урахування умов договору щодо обчислення розміру орендної плати. А у справі № 235/5121/19, позовні вимоги обґрунтовані неодержанням орендної плати протягом всього часу користування відповідачем земельною ділянкою. Отже, правовідносини у цих справах не є подібними.

26. У справі № 904/3953/17, Дніпропетровська місцева прокуратура № 4 звернулася з позовом в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради про розірвання договору оренди земельної ділянки. Позов мотивовано неналежним виконанням з боку відповідача своїх зобов`язань за договором щодо сплати орендних платежів. Рішенням суду, яке було залишене без змін постановою суду апеляційної інстанції, позов було задоволено у зв`язку із доведенням позивачем порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо належної та в повному обсязі сплати орендної плати. Верховний Суд, залишаючи судові рішення без змін постановою від 10.01.2019 у справі № 904/3953/17, погодився із висновками судів про те, що допущені відповідачем порушення договору позбавили позивача можливості отримувати орендні платежі, на які він розраховував під час укладення цього договору, і зазначені порушення слід вважати істотними.

Отже, у цій справі № 904/3953/17, на відміну від справи № 904/2600/18, яка розглядається, суди встановили, що внаслідок порушення відповідачем умов договору оренди, позивач, позбавлений можливості отримувати орендні платежі, на які він розраховував під час укладення цього договору, зазначені порушення визнані судами попередніх інстанцій істотними, наведене і стало підставою для розірвання договору в судовому порядку.

27. У справі № 484/301/18, фізична особа звернулася до суду з позовом про розірвання договору оренди земельної ділянки, який обґрунтований систематичною несплатою орендної плати. Позов було задоволено. Верховний Суд у постанові від 14.11.2018 у справі № 484/301/18 погодився з висновками судів, зазначивши, "що сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться."

Отже, у справі № 484/301/18, на відміну від справи, яка розглядається (№ 904/2820/18), суди встановили, що орендна плата за 2015, 2016 та 2017 роки позивачу сплачена лише під час розгляду спору у суді, тому дійшли висновку про наявність підстав для розірвання договору оренди землі у зв`язку із порушенням відповідачем свого обов`язку щодо систематичної виплати орендної плати протягом 2013-2017 років.

28. У справі № 313/1474/17-ц, фізична особа звернулася з позовом про визнання припиненим договору оренди землі шляхом його дострокового розірвання. Позовні вимоги мотивовані тим, що орендар систематично не виконує належним чином свої договірні зобов`язання перед позивачем в частині виплати орендної плати відповідно до умов договору (не сплатив йому оренду плату за вказаний період). Суд касаційної інстанції погодився з рішенням місцевого суду про задоволення позовних вимог, оскільки місцевий суд установив, що встановлена за договором орендна плата щорічно не була виплачена позивачу за період з 2011 по 2016 роки включно, тому згідно з пунктом "д" частини 1 статті 141 ЗК України були наявні підстави для припинення спірного договору шляхом його розірвання за рішенням суду. Крім того, суд першої інстанції, надаючи правову оцінку ордеру, який був наданий відповідачем на підтвердження сплати орендної плати наперед за 10 років, зазначив про неможливість дійти висновку про те, що відповідач наперед сплатив належну суму саме за договором, оскільки у видатковому касовому ордері не зазначено, що виплачена позивачці орендна плата є платою за майбутні періоди саме щодо укладеного між сторонами договору.

29. У справах № 220/1904/16-ц та № 220/1900/16-ц, фізичні особи звернулися з позовом до Фермерського господарства "С-Колос" про розірвання договорів оренди землі з посиланням на несплату їм орендної плати. У названих справах було встановлено, що відповідач орендну плату після державної реєстрації договорів оренди землі позивачам жодного разу не виплатив, що є порушенням умов договорів, а сплачена ним перед державною реєстрацією договорів сума є орендною платою за попередніми договорами, які діяли до укладення між сторонами спірних договорів оренди. Верховний Суд погодився з рішеннями судів про задоволення позовних вимог.

Прокурор у поданій касаційній скарзі стверджує, що суд апеляційної інстанції не врахував висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 313/1474/17-ц, від 20.11.2019 у справі № 220/1904/16-ц, від 23.10.2019 у справі № 220/1900/16-ц про можливість орендаря сплачувати орендну плату на майбутнє, лише у разі закріплення такого права в умовах договору.

Колегія вважає, що такі доводи прокурора є безпідставними, оскільки у справах № 313/1474/17-ц, № 220/1904/16-ц, № 220/1900/16-ц була встановлена несплата орендної плати з моменту укладення договорів оренди до моменту звернення позивачів до суду та здійснення відповідачем платежів на користь позивачів без зазначення підстав такої оплати, однак у справі, що розглядається (№ 904/2820/18), судом апеляційної інстанції встановлено факт переплати за попередні періоди.

30. Таким чином, судові рішення у справах № 235/5121/19, № 904/3953/17, № 484/301/18, № 313/1474/17-ц, № 220/1904/16-ц, № 220/1900/16-ц, на які посилається скаржник, ухвалені з урахуванням інших установлених фактичних обставин справи, що свідчить про неподібність правовідносин у зазначених справах та справі № 904/2820/18, що розглядається.

31. Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17.11.2021 у справі № 393/590/17 виклав правову позицію: " У статті 21 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України "Про плату за землю"). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди". Правовий висновок Першої судової палати Касаційного цивільного суду викладено у постанові від 08.12.2021 у справі № 357/452/21 зі спору, що виник з подібних правовідносин, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне застосувати положення частини 4 статті 300 ГПК України та вийти за межі доводів касаційної скарги з метою врахування зазначеного висновку, оскільки наведену постанову офіційно оприлюднено 01.12.2021, тобто після подання касаційної скарги у цій справі (12.11.2021).

У наведеній апеляційним судом постанові від 16.03.2020 у справі № 922/1658/19 Верховний Суд у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду також зазначив, що "нормами статті 21 Закону України "Про оренду землі" визначено, що розмір орендної плати визначається у договорі, а її обчислення (для сплати) здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором. Законодавчо не передбачено автоматичної зміни розміру орендної плати за договором оренди землі з урахуванням щорічної індексації нормативної грошової оцінки. Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, однак індексація нормативної грошової оцінки не є тотожною індексації орендної плати".

32. Отже, зважаючи на те, що індексація нормативної грошової оцінки не є тотожною індексації орендної плати, помилковим є висновок апеляційного суду про безпідставність індексації орендної плати, оскільки правова позиція Верховного Суду стосувалася саме неправомірно здійсненої індексації нормативної грошової оцінки без внесення відповідних змін до договорів оренди землі, а не індексації орендної плати.

33. Водночас у справі, що розглядається, сторонами було погоджено здійснювати обчислення розміру орендної плати з урахуванням індексу інфляції, який застосовується на час оформлення розрахунку орендної плати (пункт 5 договору оренди земельної ділянки від 10.04.2007).

34. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 922/1658/19, оскільки обчислення розміру орендної плати має здійснюватися з урахуванням індексу інфляції, якщо інше не передбачено договором.

Отже, колегія суддів погоджується з доводами скаржника, наведеними у касаційній скарзі, що самостійні розрахунки розміру орендної плати з рік за період 2012- 2018 роки, здійснені судом апеляційної інстанції, не відповідають вимогам чинного законодавства та умовам спірного договору. Сплата орендних платежів за землю без урахуванням індексів інфляції може свідчити про порушення умови укладеного між сторонами договору оренди землі та бути підставою для розірвання договору.

35. До того ж прокурор у поданій касаційній скарзі зазначає, що необґрунтованими також є висновки Центрального апеляційного господарського суду про підтвердження переплати за спірним договором оренди в 2008- 2014 роках з посиланням на листи Головного управління державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДФС у Дніпропетровській області), оскільки на території Верхньодніпровського району в оренді у Товариства перебуває дві земельні ділянки, державної власності, з огляду на що, на вимогу суду апеляційної інстанції ГУ ДФС у Дніпропетровській області у листах від 18.05.2018, від 05.02.2019 надало інформацію про оплату підприємством податкових зобов`язань в цілому по району за період з 2012 по 2014 роки за дві земельні ділянки, в тому числі і спірну земельну ділянку, що свідчить про невідповідність висновків суду апеляційної інстанції фактичним обставинам справи.

Надані відповідачем до суду апеляційної інстанції копії банківських виписок, реєстр оплати за оренду земельних ділянок, копії платіжних доручень з оплати до Боровківської сільської ради за період з 2008 по 2014 роки, на думку прокурора, є неналежними доказами, оскільки не містять необхідних реквізитів для ідентифікації платежу згідно з договором оренди, відомостей щодо проведення сплати заборгованості з орендної плати за спірний період з 01.10.2015 по 30.04.2018. А крім того, зазначені документи були долучені відповідачем з порушенням строків, встановлених статтями 74, 80, 165, 269 ГПК України.

36. Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Водночас за змістом частин 3, 8 статті 80 та частини 3 статті 269 ГПК України відповідач повинен подати суду відповідні докази разом з поданням відзиву. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

37. Матеріалами справи підтверджується, що реєстр оплати за оренду земельних ділянок, розташованих на території Боровківської селищної ради, копії платіжних доручень щодо сплати Товариством орендної плати відповідач надав лише до суду апеляційної інстанції (додані до письмових пояснень у справі від 18.01.2019 № 18/01/19-1).

38. У порушення положень статей 80 та 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції, не дослідивши причин неподання відповідачем цих документів до суду першої інстанції, дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується сплата відповідачем у спірний період часу орендної плати відповідно до умов договору та додаткової угоди.

39. З оскаржуваної постанови вбачається, що суд апеляційної інстанції, встановивши факт переплати у 2012, 2013, 2014 роках, належним чином не проаналізував як інформацію органів державної податкової служби України щодо заборгованості відповідача за договором, пояснення позивача щодо викладеної у листах ГУ ДПС у Дніпропетровській області інформації та розрахунків, пояснення позивача щодо суми орендних платежів, обставин щодо погашення заборгованості за договором, контррозрахунок ціни позову відповідача з урахуванням тих обставин, що Товариство у суді першої інстанції визнавало позов частково.

Ухвалюючи оскаржувану постанову, суд апеляційної інстанції не встановив тих фактичних обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення, та не надав їм належної правової оцінки, тому дійшов передчасного висновку про те, що вимоги позивача в цій справі є необґрунтованими. Отже, оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції постановлено з порушенням норм процесуального права.

40. Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПУ України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

41. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

42. Вимогами процесуального закону визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

43. Однак, ухвалена у справі постанова таким вимогам в повній мірі не відповідає, оскільки не з`ясувавши всіх обставин, що мають значення для справи, не дослідивши пов`язані з ними докази та без належного мотивування, залишивши поза увагою доводи позивача, що стосуються підстав позову, суд апеляційної інстанції припустилися порушення вимог статей 86, 236 ГПК України щодо повного та всебічно дослідження обставин, доказів та аргументів сторін, що мають значення для правильного вирішення даної справи.

Для повного і всебічного розгляду справи важливим є встановлення та аналіз сукупного зв`язку зазначених вище обставин, а їх відсутність не дає змогу розглянути спір у відповідності до вимог законодавства та встановити наявність підстав для задоволення чи відмові у задоволенні позовних вимог.

44. З урахуванням наведеного оскаржувана постанова підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, оскільки суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним.

45. Під час нового розгляду справи суду слід урахувати наведене, дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини справи, а також надати їм належну правову оцінку з урахуванням викладеного в цій постанові та на підставі зазначених норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Висновки Верховного Суду

46. За змістом частин 1, 2, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

47. Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції наведеним критеріям не відповідає.

48. Згідно із пунктами 1, 3 частини 3 статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази; суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

49. Ураховуючи допущене судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права та беручи до уваги, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, ухвалену у справі постанову слід скасувати із направленням справи на новий розгляд до апеляційного господарського суду, а касаційну скаргу задовольнити частково.

50. Під час нового розгляду справи апеляційному господарському суду слід урахувати наведене, дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини справи та, залежно від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Розподіл судових витрат

51. З огляду на висновок щодо суті касаційної скарги судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами розгляду спору.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити частково.

Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18.10.2021 у справі № 904/2820/18 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Центрального апеляційного господарського суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай