ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2021 р. Справа№ 910/11487/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

секретар судового засідання - Добрицька В.С.

учасники справи згідно протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РИНОК-ТОРГ-СЕРВІС"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.11.2021

у справі №910/11487/21 (суддя Комарова О.С.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "РИНОК-ТОРГ-СЕРВІС"

про забезпечення позову у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РИНОК-ТОРГ-СЕРВІС"

до Міністерства юстиції України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1

про визнання незаконним та скасування наказу

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РИНОК-ТОРГ-СЕРВІС" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України, у якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 26.05.2021 № 1879/5 "Про задоволення скарги".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваним наказом, з-поміж іншого, було скасовано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційну дію від 22.04.2021 № 030010089 "Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу", проведену приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною щодо позивача, внаслідок чого змінено керівника товариства.

15.11.2021 від позивача надійшла заява про забезпечення позову, у якій заявник просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Міністерству юстиції України та його територіальним органам, суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам вчинювати будь-які реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на підставі наказу Міністерства юстиції України від 26.05.2021 № 1879/5 "Про задоволення скарги" відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "РИНОК-ТОРГ-СЕРВІС" (ідентифікаційний код 24056560).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2021 у справі №910/11487/21 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "РИНОК-ТОРГ-СЕРВІС" про забезпечення позову - відмовлено повністю.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оцінка наведеним обставинам має бути надана під час розгляду справи по суті.

Крім того,суд першої інстанції зазначав, що спірний наказ Мін`юсту у найближчий час буде виконаний є безпідставними, з огляду на чинність ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2020 року в справі № 490/4519/20.

Не погодившись із винесеною ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "РИНОК-ТОРГ-СЕРВІС" 26.11.2021 в установлений процесуальний строк подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.11.2021 у справі №910/11487/21 та винести нову, якою вжити заходи забезпечення позову: - заборонити Міністерству юстиції України та його територіальним органам, суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам вчинювати будь-які реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на підставі Наказу Міністерства юстиції України від 26.05.2021 №1879/5 "Про задоволення скарги" відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "РИНОК-ТОРГ-СЕРВІС" (ідентифікаційний код 24056560).

В обґрунтування своєї скарги позивач зазначав, що станом на звернення позивача до суду із заявою про забезпечення позову, спірний наказ не виконано, проте його подальше виконання може істотно ускладнити и унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача,за захистом яких він звернувся до суду із позовною заявою.

Отже, на переконання позивача, невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду про скасування оскаржуваного Наказу Міністерства юстиції України, оскільки оскаржуваний наказ в найближчий час буде виконаний, спірна реєстраційна дія буде дійсно скасована, а відповідно й відомості ЄДР про те, що Матич Валентин Костянтинович є діючим керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "РИНОК-ТОРГ-СЕРВІС" будуть скасовані.

Позивач зазначав, що застосування заходів забезпечення позову не порушить прав та охоронюваних законом інтересів відповідача, чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, не призведе до втручання у звичайну діяльність учасників судового процесу, а лише запровадить тимчасові обмеження, існування яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у реалізації прав заявника на судовий захист, у разі задоволення позовних вимог.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РИНОК-ТОРГ-СЕРВІС" у справі №910/11487/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Шапран В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою північного апеляційного господарського суду від 01.12.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/11487/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "РИНОК-ТОРГ-СЕРВІС". Розгляд справи призначено на 22.12.2021.

21.12.2021 на адресу суду від третьої особи надійшла заява про розгляд даної господарської справи без представника третьої особи, при цьому просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Частиною 1 статті 232 ГПК України визначено, що судовими рішеннями є ухвали, рішення, постанови та судові накази.

Згідно з ч. 1 ст. 281 ГПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги ухвалює судові рішення у формі постанов згідно з вимогами, встановленими статтею 34 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з урахуванням особливостей, зазначених у цій главі.

Колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом обґрунтовано відмовлено позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову. При цьому суд виходить з наступного.

Предметом апеляційного перегляду є ухвала суду першої інстанції, якою відмовлено у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову. Тобто предметом розгляду є питання наявності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову у цій справі.

Частиною першою статті 2 ГПК України установлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України.

Згідно з положеннями цієї статті господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову, виходячи з положень статей 136, 137 ГПК України, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати у результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачеві або іншим особам здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише у межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід ураховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19.

За змістом статей 136, 137 ГПК України обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Таким чином, звертаючись з відповідною заявою позивач серед іншого, повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову; наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення і предметом позовної вимоги; взаємопов`язаність заходу забезпечення з обставиною утруднення виконання чи невиконання рішення господарського суду, а саме, що обраний спосіб забезпечення спроможний запобігти відповідним утрудненням; імовірність утруднення виконання рішення або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів - саме з урахуванням предмета позову і неможливість виконання позовних вимог у випадку їх задоволення, тощо.

Апеляційний суд звертає увагу, що обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Згідно з частиною першою статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша статті 77 ГПК України).

Колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначав, що оскаржуваним наказом, було скасовано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційну дію від 22.04.2021 № 030010089 "Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу", проведену приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "РИНОК-ТОРГ-СЕРВІС" (ідентифікаційний код юридичної особи 24056560).

Так, заявник указує, що станом на момент подання вказаної заяви, спірний наказ не виконано, проте його подальше виконання може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду з позовною заявою. Позивач зазначав, що оскаржуваним наказом було скасовано реєстраційну дію та змінено керівництво Товариства з обмеженою відповідальністю "РИНОК-ТОРГ-СЕРВІС", останнє, на сьогоднішній день несе ризик виконання рішень, прийнятих неуповноваженим керівництвом, які можуть бути вчинені проти інтересів товариства.

З матеріалів справи слідує, що заява про вжиття заходів забезпечення позову умотивована тим, що реєстраційна дія від 22.04.2021 № 030010089 "Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу" була проведена приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.06.2017 у справі № 489/5594/16-ц, яким скасовано наказ № 1 про звільнення директора ТОВ "РИНОК-ТОРГ-СЕРВІС" Матича Валентина Костянтиновича із займаної посади від 03.11.2016, виданий Наглядовою радою товариства, та поновлено останнього на посаді директора товариства з 03.11.2016.

Поряд із цим, судом першої інстанції під час розгляду справи було установлено, що ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2020 року у справі № 490/4519/20 накладено арешт на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок-Торг-Сервіс", розташоване за адресою: м. Миколаїв вул. Космонавтів, 156-А, а також заборонено вносити будь-які записи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, здійснювати будь-які реєстраційні дії відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок-Торг-Сервіс", виключати раніше внесені записи до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проводити державну реєстрацію будь-яких змін до установчих документів та вносити будь-які записи до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Частиною 2 ст. 21 Кримінального процесуального кодексу України установлено, що вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Згідно із ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

У відповідності до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Частиною 1 статті 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Таким чином, в межах справи, що розглядається, існує конфлікт судових рішень, а саме рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.06.2017 у справі № 489/5594/16-ц, яким Матича Валентина Костянтиновича поновлено на посаді директора ТОВ "РИНОК-ТОРГ-СЕРВІС" з 03.11.2016, що на думку позивача є підставою для реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, й ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2020 року у справі № 490/4519/20, якою заборонено вносити будь-які записи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, здійснювати будь-які реєстраційні дії відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок-Торг-Сервіс", виключати раніше внесені записи до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проводити державну реєстрацію будь-яких змін до установчих документів та вносити будь-які записи до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів погоджується з висновком суд першої інстанції, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, суд вважає, що оцінка наведеним обставинам має бути надана під час розгляду справи по суті.

Поряд із цим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" підставою для відмови у державній реєстрації є наявність у Єдиному державному реєстрі відомостей про судове рішення щодо заборони проведення реєстраційної дії.

Отже, на переконання суду апеляційної інстанції, твердження заявника про те, що спірний наказ Мін`юсту у найближчий час буде виконаний є безпідставними, з огляду на чинність ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2020 року у справі № 490/4519/20.

З огляду на зазначене, виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення позову та заходи забезпечення позову, зокрема, з вимог статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про відсутність достатніх правових підстав для скасування Господарського суду міста Києва від 16.11.2021 у справі №910/11487/21 про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "РИНОК-ТОРГ-СЕРВІС" про забезпечення позову.

Підсумовуючи вищеуказане, колегія суддів вважає безпідставними доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "РИНОК-ТОРГ-СЕРВІС", наведені у апеляційній скарзі стосовного порушення Господарським судом м. Києва норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РИНОК-ТОРГ-СЕРВІС" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.11.2021 у справі №910/11487/21 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.11.2021 у справі №910/11487/21 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "РИНОК-ТОРГ-СЕРВІС".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 28.12.2021.

Головуючий суддя В.В.Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов