РІШЕННЯ

28 грудня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/648/21
Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденка О.В.

при секретарі судового засідання Качунь І.Є.

розглянув справу

за позовом Комунального закладу "Центр надання соціальних послуг Підволочиської селищної ради"

до відповідача Тернопільської районної державної адміністрації

про стягнення 33 846,42 грн за спожиті комунальні послуги

представники сторін не прибули.

Суть справи: До Господарського суду Тернопільської області поступила позовна заява Комунального закладу "Центр надання соціальних послуг Підволочиської селищної ради" до Тернопільської районної державної адміністрації про стягнення 33 846,42 грн за спожиті комунальні послуги.

Ухвалою від 01.11.2021 судом відкрито провадження у справі №921/648/21 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно договору №3 від 31.01.2020, в частині повної та вчасної оплати витрат орендодавця на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю, в результаті чого виникла заборгованість, сума якої заявлена підприємством до стягнення.

Повноважний представник позивача у судове засідання не з`явився , хоча про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення, які повернулись на адресу суду з відміткою про їх отримання.

Відповідач у судове засідання не прибув. Водночас, у матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву б/н від 05.11.2021 (вх. №9098 від 09.11.2021), у якому останній зазначає, що Тернопільська районна державна адміністрація є правонаступником прав та обов`язків Управління праці та соціального захисту населення Підволочиської районної державної адміністрації. Разом з тим, просить розгляд справи проводити без його участі та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Технічна фіксація (звукозапис) судового процесу не здійснювалась відповідно до ст.222 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи із наступних міркувань.

Згідно із рішенням Підволочиської селищної ради Тернопільської області №424 від 16.03.2021 Комунальний заклад "Територіальний центр надання соціальних послуг Підволочиської селищної ради" перейменовано на Комунальний заклад "Центр надання соціальних послуг Підволочиської селищної ради".

Водночас судом встановлено, що відповідно до розпорядження голови Підволочиської районної державної адміністрації №3/0-01-18 від 05.01.2021 припинено в результаті реорганізації Управління праці та соціального захисту населення Підволочиської районної державної адміністрації (), шляхом його приєднання до Тернопільської районної державної адміністрації () та встановлено, що Тернопільська РДА () є правонаступником зобов`язань, прав та обов`язків цього Управління.

На час розгляду спору судом процедура реорганізації Управління праці та соціального захисту населення Підволочиської РДА завершена. Таким чином, Тернопільська районна державна адміністрація є правонаступником всього його майна, прав та обов`язків.

Рішенням Підволочиської селищної ради Тернопільської області №1267 від 24.05.2017 затверджено акт приймання-передачі будинку по АДРЕСА_1 з балансу селищної ради на баланс комунального закладу "Територіальний центр надання соціальних послуг Підволочиської селищної ради".

На підставі рішення №1954 від 16.02.2018, між зазначеним Комунальним закладом (Орендодавець) та Управлінням праці та соціального захисту населення Підволочиської РДА (Орендар) 22.03.2018 було укладено Договір №2 (майнового найму) приміщення адміністративної будівлі (надалі Договір), відповідно до умов якого, Орендодавець зобов`язується надати за цим договором Орендарю приміщення загальною корисною площею 428,7 кв. м, що розташоване за адресою Тернопільська область, смт. Підволочиськ, вул. Лисенка, 2, а також забезпечити Орендарю вільний доступ до нього.

Цей договір укладено строком на 2 роки та 11 місяців та діє 22.03.2018р. до 22.12.2020р. (п. 6.3 Договору).

В подальшому, 31 січня 2020 року між контрагентами було укладено Договір №3 про відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю, відповідно до умов якого Орендодавець забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі, а також утримання прибудинкової території, а Орендар бере участь у витратах Орендодавця на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі у цій будівлі.

Згідно з п. 1.2 даного правочину, Орендодавець зобов`язується своєчасно надавати Орендарю комунальні послуги (споживання природного газу), а Орендар зобов`язується своєчасно відшкодовувати витрати понесені Орендодавцем на оплату комунальних послуг.

Порядок розрахунку за спожиті комунальні послуги визначені у розділі 2 Договору. Так, його пунктами 2.1.-2.7 передбачено, що загальна сума договору на 2020 рік становить 94 200,00 (дев`яносто чотири тисячі двісті гривень 00 копійок). Сума за розподіл природного газу становить 6 255,72 (шість тисяч двісті п`ятдесят п`ять гривень 72 копійок). Сума за споживання природного газу становить 87 944,28 (вісімдесят сім тисяч дев`ятсот сорок чотири гривні 28 копійок). Кількість використаного по даному Договору природного газу визначається на підставі щомісячного фактичного споживання природного газу і нараховується згідно фактичних показників приладів обліку. Відшкодування витрат за споживання природного газу, проводиться пропорційно до займаної площі орендаря, що становить 428,7 кв. м та відповідає 49% опалювальної площі приміщення. Розрахунковим періодом календарний місяць. Орендар відшкодовує витрати понесені Орендодавцем на оплату комунальних послуг на підставі виставлених рахунків.

Відповідно до п. п. 3.1.4 Договору Орендодавець зобов`язується представляти Орендарю рахунки для проведення оплати комунальних послуг, а Орендар не пізніше останнього числа звітного місяця вносити плату за газопостачання на рахунок Орендодавця (п. п. 3.2.3 Договору).

Цей Договір набирає чинності з дня підписання та діє до 31 грудня 2020 року, якщо інше не буде передбачене додатковими угодами, а в частині оплати до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань (п. 6.1 Договору).

22 березня 2021 року між сторонами у справі було укладено Договір оренди №3 (майнового найму) приміщення адміністративної будівлі, відповідно до умов якого Орендодавець зобов`язується надати за цим Договором Орендарю приміщення загальною корисною площею 428,7 кв. м, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , а також забезпечити Орендарю вільний доступ до нього. Цей договір укладено на 2 роки та 11 місяців та діє по 22.02.2024.

Позивач стверджує, що станом на час подання позову за його контрагентом рахується заборгованість за комунальні послуги з 01.01.2021 по 21.03.2021 в сумі 33 846,42 грн.

До позовної заяви додані рахунки-фактури, які виставлені відповідачу: №1 від 04.02.2020 на суму 12 247,70 грн; №10 від 05.02.2021 на суму 1 232,99 грн; №11 від 05.02.2021 на суму 9 026,52 грн, №18 від 05.02.2021 на суму 1 017,08 грн, №23 від 22.03.2021 на суму 689,01 грн, №11 від 27.04.2021 на суму 9 633,12 грн.

Однак доказів оплати визначених у даних документах бухгалтерського обліку сум відповідачем не надано.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем на адресу свого контрагента направлявся лист-претензія №179 від 21.07.2021 з вимогою сплатити заборгованість.

Відповідач у відповіді №01-1280/01-09 від 22.07.2021 на претензію зазначив, що відповідно до затверджених передавальних актів відсутня зареєстрована кредиторська заборгованість перед Комунальним закладом.

Невиконання Орендарем у повному обсязі взятих на себе договірних зобов`язань, слугувало підставою для звернення Комунального закладу із відповідним позовом до суду.

Дослідивши подані докази та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку про те, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до абз.2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України).

Позивач зазначає, що строк дії Договору №2 від 22.03.2018 закінчився 22.12.2020, однак Орендар в порушення своїх зобов`язань, не передав приміщення орендодавцю в день закінчення строку дії договору та продовжував ним фактично користуватися, а відтак зобов`язаний відшкодувати вартість спожитих комунальних послуг за період фактичного користування приміщенням.

Проте, відповідачем вартість спожитих комунальних послуг, а саме за споживання природного газу та його розподіл з січня 2021 року по березень 2021 року, не відшкодована, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 33 846,42 грн, що і стало причиною виникнення спору.

Пунктом 5 частиною першою статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, згідно пункту 5 частини другої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

В силу частини першої статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 15.04.2021 у справі №576/2721/19 зазначив, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідач продовжуючи користування орендованим приміщенням, споживає комунальні послуги, вартість яких не компенсував орендодавцю (протилежного матеріали справи не містять).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням суд доходить висновку, що надані позивачем докази в підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачем є більш вірогідними порівняно з доказами наданими відповідачем.

Враховуючи, що відповідач продовжував користуватися орендованим майном у зазначені позивачем строки, то має відшкодувати вартість спожитих комунальних послуг, а саме за споживання природного газу та його розподіл у розмірі 33 846,42 грн.

Зазначені розрахунки відповідачем не спростовано (п.85 постанови Великої палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19).

Відповідно до Висновку Верховного Суду, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.03.2021 у справі № 904/2073/19 у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Нерозуміння природи договору, складність розрахунку, не звільняє сторони від обов`язку його виконання.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення основного боргу в розмірі 33 846,42 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на у розмірі 2 379,00 грн.

Керуючись статтями 20, 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 183, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Тернопільської районної державної адміністрації (майдан Перемоги, 1, м. Тернопіль, 46009, ) на користь Комунального закладу "Центр надання соціальних послуг Підволочиської селищної ради" (вул. Лисенка, смт. Підволочиськ, буд. 2, Тернопільський район, Тернопільська область, ) 33 846 (тридцять три тисячі вісімсот сорок шість) грн 42 коп. заборгованості за спожиті комунальні послуги.

3. Стягнути з Тернопільської районної державної адміністрації (майдан Перемоги, 1, м. Тернопіль, 46009, ) на користь Комунального закладу "Центр надання соціальних послуг Підволочиської селищної ради" (вул. Лисенка, буд. 2, смт. Підволочиськ, Тернопільський район, Тернопільська область, ) на р/р UA3019751Казначейства України (ел. адм. подат.) 2 379 (дві тисячі триста сімдесят дев`ять) грн 00 коп. в рахунок повернення сплаченого судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному б-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено 30.12.2021

Суддя О.В. Руденко