РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.12.2021Справа № 910/14453/21

За позовомАкціонерного товариства "Завод "Екватор"
доДержавного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
простягнення 3798545,10 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Степов`юк С.О.

Представники учасників справи:

від позивачаШевченко К.Ю.;
від відповідачане з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Завод "Екватор" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 3798545,10 грн, з яких 3792000,00 грн основного боргу та 3% річних на суму 6545,10 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки №53-129-01-20-02187 від 20.10.2020 в частині оплати поставленого товару у строк, встановлений цим правочином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2021 на підставі ст.174 Господарського процесуального кодексу України позовну заяву Акціонерного товариства "Завод "Екватор" було залишено без руху.

Позивачем у строк, встановлений судом, усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 910/14453/21, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 03.11.2021; встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

29.10.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що порушення строку оплати за поставлений позивачем товар є наслідком настання кризової економічної ситуації на ринку електроенергетики України в цілому, у зв`язку з чим, з огляду на відсутність вини відповідача у простроченні виконання зобов`язання, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" просить відмовити у стягненні 3% річних або зменшити розмір нарахованих 3% річних.

Крім того відповідач просив відстрочити виконання рішення суду строком на 1 рік.

03.11.2021 від відповідача через відділ діловодства суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволено, відкладено підготовче засідання у справі на 25.11.2021, встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив до 10.11.2021, встановлено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив - 5 днів з дня отримання такої відповіді.

У судовому засіданні 25.11.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів згідно з ч.3 ст.177 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву у підготовчому засіданні до 08.12.2021.

29.11.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив разом з клопотанням про поновлення строку на її подання.

У судовому засіданні 08.12.2021 судом поновлено строк на подання відповіді на відзив та прийнято її до розгляду.

08.12.2021 Господарським судом міста Києва закрито підготовче спровадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.12.2021.

21.12.2021 від відповідача через відділ діловодства суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку можливістю врегулювання спору між сторонами мирним шляхом.

У судовому засіданні 22.12.2021 судом відмовлено в задоволенні зазначеного клопотання відповідача з огляду на відсутність на те процесуальних підстав.

Представник позивача у судовому засіданні 22.12.2021 заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання 22.12.2021 не з`явився.

У судовому засіданні 22.12.2021 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

20.10.2020 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (покупець) та Акціонерним товариством "Завод "Екватор" (постачальник) укладено договір поставки №53-129-01-20-02187 (договір) відповідно до умов якого постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у договорі виготовити і поставити клапани зворотні (надалі - продукція) для енергоблока №5 ВП "Запорізька АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом" (надалі - кінцевий споживач), а покупець зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, прийняти і оплатити продукцію. Найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки зазначено в специфікації (надалі - специфікація), яка є невід`ємною частиною договору (п.п.1.1, 1.2 договору).

Сума договору становить 3792000,00 грн, у тому числі ПДВ 20% - 632000,00 грн (п.3.1 договору).

Покупець сплачує вартість продукції за цінами, зазначеними в специфікації, в національній валюті України шляхом банківського переказу та поточний рахунок постачальника. Покупець сплачує вартість поставленої продукції протягом 120 робочих днів з моменту підписання сторонами акту (актів) приймання-передачі продукції (п.п.4.1, 4.2 договору).

Право власності на продукцію набувається покупцем з моменту успішного проходження вхідних контролів першого та другого етапів (ВК1, ВК2), що підтверджується відповідними актами та ярликом на придатну продукцію (п.5.10 договору).

Відповідно до п.п.6.1, 6.1.1, 6.1.2, 6.3.8 договору покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленої продукції, приймати поставлену продукцію у відповідності до умов договору, а постачальник зобов`язаний забезпечити поставку продукції у строки, встановлені договором.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 30.12.2021, а в частині оплати за поставлену продукцію до повного розрахунку (п.10.1 договору).

На виконання умов договору постачальником було поставлено, а покупцем прийнято товар на загальну суму 3792000,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №3706 від 04.12.2020, актом приймання-передачі ТМЦ №2097/61 від 16.02.2021, товарно-транспортною накладною №3611/07 від 07.12.2020 та складено відповідну податкову накладну.

27.08.2021 постачальником на адресу покупця було направлено претензію №34/233 від 26.08.2021 про сплату заборгованості.

Спір у справі виник внаслідок неналежного виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки №53-129-01-20-02187 від 20.102020 в частині оплати поставленого товару у строк, встановлений цим правочином, внаслідок чого позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості та 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст.662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч.2 ст.267 Господарського кодексу України строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Відповідно до ст.663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено договір, за умовами якого постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у договорі виготовити і поставити продукцію, а покупець зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, її прийняти і оплатити.

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв продукцію на загальну суму 3792000,00 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін видатковою накладною №3706 від 04.12.2020, актом приймання-передачі ТМЦ №2097/61 від 16.02.2021, товарно-транспортною накладною №3611/07 від 07.12.2020, про що позивачем складено відповідну податкову накладну.

Згідно п.4.2 договору покупець сплачує вартість поставленої продукції протягом 120 робочих днів з моменту підписання сторонами акту (актів) приймання-передачі продукції.

Отже, з урахуванням положень ст.530 Цивільного кодексу України та п.4.2 договору, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання по оплаті вартості поставленої позивачем продукції настав.

Однак як свідчать матеріали справи, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" свої зобов`язання по оплаті зазначеної продукції належним чином та у строк, встановлений укладеним між сторонами договором не виконало, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість загальну суму 3792000,00 грн, внаслідок чого позовні вимоги про стягнення зазначеної суми заборгованості є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З огляду на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором, позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 6545,10 грн за загальний період прострочення з 12.08.2021 по 01.09.2021.

Як вже вказувалось судом, відповідач свого обов`язку по сплаті коштів у визначений договором строк не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст.610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст.612 Цивільного кодексу України), а відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Частиною 2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст.625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За висновками суду, оскільки матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем оплати за поставлений товар, у позивача виникло право на нарахування 3% річних у відповідності до приписів ст.625 Цивільного кодексу України.

При цьому, посилання відповідача на те, що порушення грошового зобов`язання сталося не з його вини, не може бути прийнято судом, оскільки недодержання своїх обов`язків контрагентами боржника, не є підставою для звільнення відповідача у даній справі від виконання своїх договірних зобов`язань, у тому числі в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості отриманого товару за укладеним між сторонами договором.

Відповідно до ст.42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Разом з цим, суд відхиляє доводи відповідача про наявність підстав для зменшення розміру 3% річних з посиланням на висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №902/471/18 щодо права суду зменшити нараховані відсотки річних за ст.625 Цивільного кодексу України, з огляду на таке.

У постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Такого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла з урахуванням того, що у справі №902/417/18 умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також умовами пункту 5.5 договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої в ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, і встановили її в розмірі 40% річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та 96% річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яносто календарних днів.

Таким чином, відповідне зменшення відсотків річних Велика Палата Верховного Суду допустила з урахуванням конкретних обставин справи №902/471/18, а саме - встановлення відсотків річних на рівні 40% та 96%, і їх явну невідповідність принципу справедливості, в той час як у даній справі №910/14453/21 відсотки річних нараховані за встановленою у ст.625 Цивільного кодексу України ставкою у розмірі 3%.

Порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності, як винятковий випадок для зменшення відсотків річних, під час нарахування позивачем відповідачу 3% річних судом у спірних правовідносинах не встановлено.

Відтак, правовідносини у справі №902/417/18 та №910/14453/21 не є подібними за встановленими фактичними обставинами, а тому висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у справі №902/417/18 не можуть бути застосовані до правовідносин у даній справі.

За результатами здійсненої перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення 3% річних судом встановлено, що їх розмір відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства і є арифметично вірним, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 6545,10 грн за загальний період прострочення з 12.08.2021 по 01.09.2021 підлягають задоволенню в повному обсязі.

У прохальній частині позовної заяви позивач просив суд зазначити про нарахування 3% річних до моменту виконання рішення.

Відповідно до ч.10 ст.238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.11, 12 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

З урахуванням наведеного вище, суд вважає за можливе зазначити у рішенні про нарахування 3% річних до моменту виконання рішення суду у справі №910/14453/21.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено клопотання про відстрочення виконання рішення суду на 1 рік.

Відповідно до ч.1 ст.239 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

За приписами ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року в справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 року в справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до змісту рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року в справі "Шмалько проти України" право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини та громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Аналогічна правова позиція була висловлена Конституційним Судом України у рішеннях від 13.12.2012 у справі №18-рп/2012, від 25.04.2012 у справі №11-рп/2012 та від 30.06.2009 у справі №16-рп/2009.

За частинами 1, 3 ст.331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Зі змісту вищенаведених нормативних приписів чинного законодавства вбачається, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Відповідно до положень ст.331 Господарського процесуального кодексу України задоволення заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Вищенаведеними нормами встановлено, що відстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке рішення не може вважатися законним та справедливим.

Відтак, саме на заявника у контексті приписів ст.ст.74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України покладається обов`язок доведення існування відповідних підстав.

Натомість відповідачем не надано жодних доказів наведених ним причин неможливості виконання рішення суду, в разі задоволення позовних вимог, а саме лише посилання на наявність інших судових проваджень не зобов`язує суд надавати відстрочення або розстрочення виконання рішення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що на даний час підстави для відстрочення виконання рішення у справі відсутні, а тому суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача, викладеному у відзиві на позовну заяву.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства "Завод "Екватор до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 3798545,10 грн, з яких 3792000,00 грн основного боргу та 3% річних на суму 6545,10 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

З огляду на наведене всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, судовий збір в розмірі покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.74, 129, 238-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, місто Київ, вул.Назарівська, будинок 3, ідентифікаційний код 24584661) в особі відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01054, місто Київ, вул.І.Франка, будинок 31, ідентифікаційний код 26251923) на користь Акціонерного товариства "Завод "Екватор" (54020, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вул.Декабристів, будинок 60, ідентифікаційний код 14308 (три мільйони сімсот дев`яносто дві тисячі) грн 00 коп. основного боргу, 3% річних на суму 6545 (шість тисяч п`ятсот сорок п`ять) грн 10 коп. та 56978 (п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот сімдесят вісім) грн 18 коп. судового збору.

3. В порядку ч.10 ст.238 Господарського процесуального кодексу України до моменту виконання рішення на суму основного боргу за договором поставки №53-129-01-20-02187 від 20.10.2020, що становить 3792000,00 грн, нараховувати 3% річних, починаючи з 02.09.2021, за формулою: сума основного боргу*3%/календарну кількість днів у році*кількість днів прострочення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 05.01.2022

Суддя Ю.М.Смирнова