ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2021 справа № 914/3043/21

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., за участі секретаря судового засідання Прокопів І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області», місто Львів

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЗЗО Україна», місто Київ

про стягнення 6 000,00 грн.

За участю представників:

від позивача не з`явився;

від відповідача не з`явився.

Обставини розгляду справи.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЗЗО Україна» про стягнення 6 000,00 грн. сплаченого ПДВ.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та протоколах судових засідань.

Ухвалою суду від 07.12.2021 суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про проведення судового засідання 13.12.2021 в режимі відеоконференції, у зв`язку із зайнятістю (бронюванням) усіх залів Господарського суду Львівської області, пристосованих для проведення відеоконференцій.

09.12.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№29790/21), в якій позивач виклав свої заперечення на відзив відповідача та просить суд керуючись частиною 3 статті 237 Господарського процесуального кодексу України визнати недійсним частково пункт 3.1 договору від 02.06.2020 щодо суми ПДВ в розмірі 6000,00 грн.

Представники сторін в судове засідання не з`явились. Ухвалою суду від 24.11.2021 суд не визнавав явку представників сторін обов`язковою.

Враховуючи закінчення строку, визначеного статтею 248 Господарського процесуального кодексу України, для розгляду справ призначених за правилами спрощеного позовного провадження, суд дійшов висновку необхідності прийняття рішення у справі.

Відводи судді або секретарю судового засідання не надходили.

В судовому засіданні 13.12.2021 ухвалено рішення у справі.

Суть спору та правова позиція сторін.

Позиція позивача.

Позов обґрунтовано тим, що на виконання укладеного між сторонами договору № 33/34-121 від 02.06.2020 на поставку системи автоматизованого туманоутворюючого аерозольного розпилення - код ДК 021:2015 «Єдиний закупівельний словник» - 39330000-4 - дезінфекційне обладнання (система автоматичного туманоутворюючого аерозольного розпилення SilvergateLITEE+) відповідач поставив позивачу вказане обладнання.

Позивач оплатив поставлений відповідачем товар на суму 36 000,00 грн., в тому числі ПДВ в сумі 6000,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що розрахунок суми податку на додану вартість по вказаному товару суперечить Податковому кодексу України та постанові Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 № 255, якою затверджено перелік товарів (в тому числі лікарських засобів, медичних виробів, медичного обладнання) необхідних для виконання заходів спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) та просить стягнути з відповідача 6000,00 грн. сплаченої суми ПДВ.

Позиція відповідача.

Відповідач проти позову заперечує, позовних вимог не визнає з підстав викладених у відзиві.

Зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ОЗЗО Україна» є виробником системи автоматичного аерозольного розпилення рідини з туманоутворюючого аерозольного розпилення SilvergateLITEE+ та зареєстрованим платником ПДВ.

Відповідач вважає, що позивач необгрунтовано покликається на постанову Кабінету Міністрів України від 08.04.2020 № 271, оскільки названою постановою лише змінено назву розділу «Дезинфекційні засоби і антисептики», який викладено в такій редакції: «Дезинфекційні засоби, антисептики та обладнання для проведення дезинфекції, що необхідні для здійснення заходів спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, яка викладена в постанові Кабінету Міністрів України №244.

Обладнання яке постачалось за договором відповідає коду Державного класифікатора ПП 28.25.14 «Пристрої для фільтрування чи очищування рідин або газів…» якому відповідають коди УКТ ЗЕД 8421 39 20, 8421 39 40, 8421 39 60, 8421 3990.

Зазначені коди згідно з УКТ ЗЕД не входять до переліку обладнання, зазначеного в розділі «Дезінфекційні засоби, антисептики та обладнання для проведення дезінфекції, що необхідні для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та «Медичні вироби, медичне обладнання та інші товари, що необхідні

для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 р. № 224 «Про затвердження переліку товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість» у редакції від 15 квітня 2020 року яка діяла в період поставки.

В примітках до постанови Кабінету Міністрів України №224 встановлено, що коди згідно з УКТЗЕД наводяться у цьому переліку довідково. Основною підставою для звільнення від оподаткування податком на додану вартість та від сплати ввізного мита товарів, що ввозяться на митну територію України, є відповідність таких товарів назві товару (медичного виробу, основного компонента), міжнародному непатентованому найменуванню (назві) лікарського засобу, які зазначені в переліку.

В законодавстві та підзаконних нормативно правових актах України, відсутнє нормативне визначення обладнання для дезінфекції, що унеможливлює застосування положень названої постанови Кабінету Міністрів України до правовідносин які склались під час постачання обладнання.

Відповідач покликаючись на підпункт 4.1.4 пункту 4.1 статті 4, пункт 56.21 статті 56 Податкового Кодексу України, зазначає, що податкове законодавство України ґрунтується на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу. У разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Обладнання виготовляється з комплектуючих та матеріалів, що постачаються на територію України, з урахуванням ПДВ та без врахування ПДВ, в залежності від постачальника товарів та послуг.

Отже при здійсненні постачання обладнання у ТОВ "ОЗЗО УКРАЇНА" були відсутні підстави для звільнення від нарахування ПДВ, в наслідок чого вартість обладнання включало ПДВ, у відповідності до вимог Податкового Кодексу України, а отже вимога про його повернення є безпідставною.

Розроблення договору повністю здійснювалось позивачем, в тому числі зазначалось найменування та ціна обладнання, а під час укладання договору відповідачем було прийнято умови договору наданого позивачем.

Під час укладання договору позивач знав та розумів, що умовою продажу товару є включення у його склад ПДВ, та погодився з такими умовами, а отже він не може посилатись на подальше одностороннє коригування вартості товару, шляхом звернення до суду.

Крім того, відповідач зазначає, що позивачем помилково обґрунтовано позовні вимоги положеннями ст.ст 216, 222, 224 Господарського кодексу України, ст. 614 Цивільного кодексу України, оскільки вказані положення не обґрунтовують заявлених позивачем вимог. Позивачем не обгрунтовано взагалі, яке саме право позивача порушене.

Також відповідач заперечив проти визначеної позивачем підсудності, зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 31 Господарського процесуального кодексу України матеріали справи слід надіслати за підсудністю в Господарський суд Київської області за місцезнаходженням відповідача.

На підставі вищенаведеного відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог, витрати на професійну правничу допомогу понесені відповідачем, покласти на позивача.

Обставини встановлені судом.

02.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОЗЗО Україна» (постачальник) та Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» (покупець) укладено договір № 33/34-121 про закупівлю товарів.

Відповідно до пункту 1.1. договору, постачальник зобов`язується поставити покупцеві систему автоматичного туманоутворюючого аерозольного розпилення -код ДК 021:2015 «Єдиний закупівельний словник» - 39330000-4 - дезінфекційне обладнання (система автоматичного туманоутворюючого аерозольного розпилення SilvergateLITEE+) (надалі - товар), а покупець - прийняти і оплатити товар на умовах, передбачених цим договором.

Згідно пункту 1.2 договору, найменування та кількість товару зазначено в специфікації (додаток №1 до цього договору).

В пункті 3.1 договору сторони погодили, шо загальна ціна договору становить 36 000,00 грн з ПДВ.

Згідно пунктів 3.2, 3.4. договору ціна за кожну одиницю товару та його кількість вказується в Специфікації (додаток №1 до цього договору). В ціну товару включені витрати на сплату мита, податків та інших зборів і обов`язкових платежів. Джерело фінансування: кошти Державного бюджету України.

Відповідно до пункту 4.2. договору розрахунки проводяться шляхом оплати товару покупцем протягом 10 календарних днів на підставі наданої постачальником накладної, що засвідчує передачу-приймання товару.

Відповідач поставив позивачу систему автоматичного туманоутворюючого аерозольного розпилення, яку останній оплатив згідно платіжного доручення № 840 від 02.06.2020 на суму 36 000,00 грн. в тому числі було сплачено ПДВ в сумі 6 000,00 грн.

Перевіркою проведеною у позивача Західним офісом Держаудитслужби станом на IV квартал 2020 року встановлено, що договір № 33/34-121 укладений 02.06.2020 на поставку системи автоматичного туманоутворюючого аерозольного розпилення, містить помилку в частині розрахунку суми з податком на додану вартість, що суперечить нормам Податкового кодексу України та постанові Кабінету Міністрів України від 08.04.2020 №271. За наслідками перевірки встановлено нецільове використання коштів - ПДВ в сумі 6000,00 грн.

Західний офіс Держаудитслужби вказав на недотримання сторонами норм постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 №255, якою затверджено перелік товарів (в тому числі лікарських засобів, медичних виробів, медичного обладнання) необхідних для виконання заходів спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

У зв`язку з вказаним, позивач 09.06.2020 надіслав відповідачу лист вих.№33/34-669 про необхідність повернення суми зайво сплаченого ПДВ. Відповідь на вказаний лист від відповідача не надходила.

02.06.2021 позивач надіслав відповідачу претензію від 01.06.2021 вих. №33/34-1243 про повернення 6000,00 грн., яка залишена без відповіді та задоволення.

Покликаючись на статті 19, 216, 222, 224 Господарського кодексу України, статтю 614 Цивільного кодексу України, позивач просить стягнути з відповідача 6000,00 грн.

Крім того, позивач просить суд керуючись частиною 3 статті 237 Господарського процесуального кодексу України визнати недійсним частково пункт 3.1 договору від 02.06.2020 щодо включення суми ПДВ в розмірі 6000,00 грн.

Висновки суду.

Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема, договори та інші правочини.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір №33/34-121 про закупівлю товарів укладений 02.06.2020 року.

Джерелом фінансування вказаного договору є кошти Державного бюджету України.

Ціна договору становить 36 000,00 грн з ПДВ, відповідно сума ПДВ складає 6000,00 грн.

Позивач сплатив 36 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 840 від 02.06.2020. В тому числі сплачено ПДВ в сумі 6000,00 грн.

Перевіркою, проведеною Західним офісом Держаудитслужби у позивача, виявлено, що договір № 33/34-121 укладений 02.06.2020 на поставку системи автоматичного туманоутворюючого аерозольного розпилення, містить помилку в частині розрахунку суми з податком на додану вартість, що суперечить нормам Податкового кодексу України та постанові Кабінету Міністрів Украни від 08.04.2020 №271. За наслідками перевірки встановлено нецільове використання коштів - ПДВ в сумі 6000,00 грн.

20.03.2020 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №224 «Про затвердження переліку товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання) необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання викникненню і поширенню, локалізацію, спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість», якою визначено перелік товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість.

Головним критерієм для застосування пільги з оподаткування, встановленої пунктом 71 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, є включення товару до Переліку N 224.

Так, приміткою 1 до Переліку N 224 передбачено, що основною підставою для звільнення від оподаткування податком на додану вартість є відповідність товарів, що постачаються, назві товару (медичного виробу, основного компонента), міжнародному непатентованому найменуванню (назві) лікарського засобу, які зазначені в Переліку N 224. Коди згідно з УКТ ЗЕД наводяться довідково та не є вичерпними.

Пунктом 1.1. договору визначено, що постачальник зобов`язується поставити покупцеві систему автоматичного туманоутворюючого аерозольного розпилення за ДК 021:2015: 39330000-4 - Дезинфекційне обладнання (Система автоматичного туманоутворюючого аерозольного розпилення SilvergateLITEE+), а покупець - прийняти і оплатити товар на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до розділу «Дезінфекційні засоби, антисептики та обладнання для проведення дезінфекції, що необхідні для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» отриманий за договором товар підпадає під визначення «Обладнання для проведення дезінфекції хімічним, механічним, фізичним, біологічним та комбінованим методами» та звільняється від оподаткування податком на додану вартість.

Отже покликання відповідача на те, що спірне обладнання не входить до переліку товарів, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 № 224, є необгрунтованим.

Згідно пункту 71 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, з метою забезпечення безперебійного постачання необхідних медикаментів, на період, що починається з 17 березня 2020 року та закінчується останнім числом місяця, в якому завершується дія карантину, звільняються від оподаткування ПДВ операції з ввезення на митну територію України та/або операції з постачання на митній території України товарів (в тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій

коронавірусної хвороби (COVID-19), перелік яких затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2020 року № 224.

При цьому, пільговий режим оподаткування ПДВ застосовується на всіх етапах постачання товарів, включених до Переліку № 224, незалежно від дати їх виробництва та походження (вітчизняного виробництва чи ввезених на митну територію України), а також незалежно від кола суб`єктів, що здійснюють такі операції, їх статусу, як платників ПДВ, чи форми власності.

Операції з постачання на митній території України після 17.03.2020 раніше ввезених товарів, передбачених Переліком № 224, звільняються від оподаткування незалежно від того, коли відбулося їх ввезення на митну територію України - до 17.03.2020 чи після такої дати.

Крім цього, платник податку, який здійснює постачання товарів, що підпадають під дію звільнення, не втрачає «вхідний» ПДВ, оскільки положення пункту 198.5 статті 198 та статті 199 Податкового кодексу України не застосовуються, та податкові зобов`язання відповідно до вказаних пунктів не нараховуються.

Частиною 1 статті 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

При цьому згідно із пунктом 1 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №912/898/18.

Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однієї із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Тобто у разі коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинення або була відсутня взагалі.

Вказаний правовий висновок міститься у поставах Верховного Суду України від 02.10.2013 у справі № 6-88цс13, від 24.09.2014 у справі № 6-122цс14 та у постанові Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 918/101/18.

Внаслідок неправомірного включення суми ПДВ до загальної ціни договору, мала місце переплата позивачем коштів в сумі 6000,00 грн. Відтак, кошти в сумі 6000,00 грн ПДВ є зайво сплаченими.

Згідно частин 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Водночас позивач у відповіді на відзив просить суд визнати недійсним частково пункт 3.1 договору від 02.06.2020 щодо суми ПДВ в розмірі 6000,00 грн.

Відповідно до частини 3 статті 237 Господарського процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення у справі, суд за заявою позивача, поданою до закінчення підготовчого провадження, може визнати недійсним повністю чи у певній частині пов`язаний з предметом спору правочин, який суперечить закону, якщо позивач доведе, що він не міг включити відповідну вимогу до позовної заяви із незалежних від нього причин.

Зважаючи на те, що позивач не отримав відповіді ні на лист від 09.06.2020 вих.№ 33/34-669, ні на претензію від 01.06.2021 вих.№33/34-1243 щодо повернення суми ПДВ, та не знав про заперечення відповідача проти повернення вказаної суми, яке було висловлено у відзиві поданому під час розгляду справи, тому вказана вимога не була включена ним первісно до позовної заяви.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 204 Цивільного кодексу України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Суд, враховуючи заяву позивача викладену у відповіді на відзив, реалізуючи при цьому право надане частиною 3 статті 237 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку визнати недійсним пункт 3.1 договору №33/34-121 про закупівлю товарів укладеного сторонами 02.06.2020 року, в частині включення суми ПДВ в загальну ціну договору.

Щодо заперечень відповідача про порушення правил територіальної підсудності, суд зазначає наступне.

Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах (стаття 1 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною першою статті 29 Господарського процесуального кодексу України встановлено право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Відповідно до частини 5 статті 29 Господарського процесуального кодексу України, позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Тобто нормами процесуального права позивачу надано право за певних умов вибирати між господарськими судам, яким підсудна справа.

Згідно частини 1 статті 532 Цивільного кодексу України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

Положення статті 532 Цивільного кодексу України застосовуються до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.

Пунктом 1.1. договору визначено, постачальник зобов`язується поставити покупцеві систему автоматичного туманоутворюючого аерозольного розпилення -код ДК 021:2015 «Єдиний закупівельний словник» - 39330000-4 - дезінфекційне обладнання (система автоматичного туманоутворюючого аерозольного розпилення SilvergateLITEE+) (надалі - товар), а покупець - прийняти і оплатити товар на умовах, передбачених цим договором.

У пункті 5.1 договору сторони погодили, що товар, визначений в п.1.1 цього договору, поставляється на умовах визначених цим договором на склад покупця за адресою: 79068, м.Львів, вул. Замарстинівська, 233.

Предметом позову у даному спорі є вимога про стягнення зайво сплачених грошових коштів та є пряма вказівки на місце виконання. Відтак спір у цій справі виник з договору, в якому визначено місце його виконання.

Таким чином, враховуючи приписи ч. 5 ст. 29 ГПК України, даний спір підлягає розгляду Господарським судом Львівської області.

Щодо заперечень відповідача про покликання позивача на положення статей 216, 222, 224 Господарського кодексу України та статті 614 Цивільного кодексу України, то суд при прийнятті рішення зобов`язаний застосувати ті норми права, які регулюють певні правовідносини. Покликання позивача на вказані норми не зобов`язує суд застосовувати їх.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідності доказів» на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними, доказами наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат.

Судовий збір відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України необхідно покласти на відповідача.

Витрати відповідача на професійну правничу допомогу покласти на відповідача.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 73, 74, 76-79, 86, 126, 129, 236-238, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЗЗО Україна» (проспект Дніпровський, 1/10, місто Українка, Обухівський район, Київська область, поштовий індекс 08720; ідентифікаційний код юридичної особи 43373156) на користь Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» (вулиця Замарстинівська, 233, місто Львів, поштовий індекс 79068, ідентифікаційний код юридичної особи 08734210) 6000,00 грн сплаченого ПДВ та 2 270,00 грн судового збору.

3. Визнати недійсним пункт 3.1 договору №33/34-121 про закупівлю товарів укладеного 02.06.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОЗЗО Україна» та Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області», в частині включення суми ПДВ в загальну ціну договору.

4. Наказ видати згідно статті 327 Господарського процесуального кодексу України після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

Повне рішення складено

та підписано 20.12.2021

Суддя Сухович Ю.О.