РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.12.2021Справа № 910/17023/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Український папір" до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 154 812,04 грн,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У жовтні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю "Український папір" (далі Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі Підприємство) 86 952,04 грн, з яких: 86 880,00 грн заборгованість, яка виникла у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань по оплаті поставленої позивачем продукції за договором поставки від 21 квітня 2021 року № 53-122-13-21-10658, а також 72,04 грн три проценти річних, нараховані у зв`язку з порушенням строків оплати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25 жовтня 2021 року відкрито провадження в справі № 910/17023/21 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

8 листопада 2021 року від відповідача надійшов відзив, у якому Підприємство зазначало, що спірна заборгованість виникла через критичну фінансову ситуацію, що спричинена енергетичною кризою в Україні. Проте, незважаючи на дану ситуацію, відповідач вживає всіх заходів для погашення існуючого боргу. Також відповідач визнав суму основного боргу за договором у розмірі 86 880,00 грн, у зв`язку з чим просив суд вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору відповідно до статті 130 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України). Крім того, відповідач просив зменшити розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на його не співмірність та необґрунтованість.

12 листопада 2021 року від позивача надійшла заява від 11 листопада 2021 року про збільшення розміру позовних вимог, відповідно якої Товариство просило стягнути з відповідача також 67 860,00 грн заборгованості по оплаті товару, поставленого згідно вказаного договору за видатковою накладною від 17 вересня 2021 року № КБ-02100345.

Пунктом 2 частини 2 статті 46 ГПК України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 3 вказаної статті встановлено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Як вбачається з поданої заяви від 12 листопада 2021 року, позивачем збільшено заявлену до стягнення з відповідача суму, пред`явивши додатково суму заборгованості, яка виникла 6 листопада 2021 року внаслідок невиконання Підприємством зобов`язань з оплати поставленого Товариством товару за видатковою накладною від 17 вересня 2021 року № КБ-02100345.

Подана позивачем заява від 12 листопада 2021 року відповідає вимогам ГПК України та прийнята судом до розгляду, у зв`язку з чим загальний розмір позовних вимог складає 154 812,04 грн, з яких: 154 740,00 грн основний борг, 72,04 грн три проценти річних.

16 грудня 2021 року до суду від відповідача надійшла заява від 15 грудня 2021 року № 22227/001-юр, у якій Компанія повідомила про сплату 30 листопада 2021 року 10 080,00 грн основного боргу за договором, а також визнала позовні вимоги в частині стягнення основного боргу з урахуванням поданої Товариством заяви про збільшення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

21 квітня 2021 року між Підприємством в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" та Товариством було укладено договір поставки № 53-122-13-21-10658, за умовами якого останнє зобов`язалося поставити і передати у власність замовника продукцію, а відповідач оплатити її за кількістю та цінами, передбаченими в специфікації № 1 (додаток № 1 до договору).

За пунктом 2.2. зазначеного правочину загальна ціна договору (вартість продукції) становить 154 740,00 грн.

Оплата за поставлену продукцію здійснюється замовником за умови реєстрації постачальником податкової накладної в ЄРПН протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 року "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії". Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію (пункт 6.1. цього договору).

Відповідно до пункту 12.1. договору останній вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення їх печатками. Строк дії даної угоди по 31 грудня 2021 року, а в частині виконання гарантійних зобов`язань постачальника до спливу гарантійних строків.

21 квітня 2021 року повноважними представниками підписано та скріплено печатками сторін специфікацію № 1 до даного договору, якою погоджено поставку товару на загальну суму 154 740,00 грн.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідна продукція за договором на загальну суму 154 740,00 грн була поставлена позивачем за видатковими накладними: від 6 серпня 2021 року № КБ-02100286 на суму 10 080,00 грн, від 25 серпня 2021 року № КБ-02100312 на суму 76 800,00 грн та від 17 вересня 2021 року № КБ-02100345 на суму 67 860,00 грн.

Також позивачем до позовної заяви надано відповідні рахунки-фактури на оплату товару, ярлики на придатну продукцію, довіреності на отримання товару, а також докази реєстрації відповідних податкових накладних у ЄРПН.

Спір у справі виник з зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати поставленої позивачем продукції.

Звертаючись до суду з даним позовом, Товариство зазначало, що відповідачем не було сплачено вартість поставленої за договором продукції.

Відповідач наявності заборгованості перед позивачем та її розміру не заперечував та визнав позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу.

Крім того, Компанія до своєї заяви від 15 грудня 2021 року додала копію платіжного доручення від 30 листопада 2021 року № 13300, що підтверджує сплату частини заборгованості за договором у розмірі 10 080,00 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі в разі відсутності предмета спору.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми процесуального кодексу можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Оскільки сума основного боргу в розмірі 10 080,00 грн була сплачена відповідачем вже після звернення позивача до суду з даним позовом, провадження у справі в частині зазначеної суми заборгованості слід закрити на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України.

Як передбачено положеннями частин 1, 4 статті 191 ГПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно з частиною 2 статті 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 13 ГПК України).

Судом встановлено, що визнання позову уповноваженим представником відповідача генеральним директором Павлишиним П.Я., відповідає вимогам статті 191 Господарського процесуального кодексу України та такі дії останнього не суперечать законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Відтак суд дійшов висновку про прийняття визнання відповідачем позову в частині позовної вимоги Товариства про стягнення з Підприємства суми основного боргу в розмірі 144 660,00 грн.

Крім суми основного боргу, позивачем також нараховано та пред`явлено до стягнення з Підприємства 72,04 грн трьох процентів річних, нарахованих на суму наявного боргу (по накладній від 6 серпня 2021 року № КБ-02100286 за період прострочення з 25 вересня 2021 року по 20 жовтня 2021 року, по накладній від 25 серпня 2021 року № КБ-02100312 з 13 жовтня 2021 року по 20 жовтня 2021 року).

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми трьох процентів річних, суд встановив його правильність, арифметичну вірність та відповідність вимогам чинного законодавства щодо їх нарахування.

Враховуючи вищевикладене, суд встановив, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 72,04 грн трьох процентів річних є обґрунтованими та доведеними, а відтак підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Товариства про стягнення з Підприємства 154 740,00 грн заборгованості та 72,04 грн трьох процентів річних.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір" у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Частиною 1 статті 130 ГПК України передбачено, що в разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У зв`язку із прийняттям визнання відповідачем позову в частині позовної вимоги про стягнення з останнього 144 660,00 грн, сплачений Товариством судовий збір у розмірі 1 084,95 грн підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України відповідною ухвалою суду.

Також, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається у разі закриття провадження у справі.

При цьому вказана норма передбачає можливість повернення такої суми судового збору лише за клопотанням особи, яка його сплатила.

У зв`язку з відсутністю відповідної заяви позивача на час постановлення даної ухвали, суд позбавлений можливості вирішити питання про повернення судового збору з бюджету щодо позовної вимоги, в частині якої провадження в справі закрито на підставі статті 231 ГПК України.

Крім того, у своїй позовній заяві Товариство просило суд стягнути з відповідача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 2, 3 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

19 жовтня 2021 між позивачем та адвокатом Омельченком Олександром Миколайовичем був укладений договір про надання правової (правничої) допомоги № 40/УП/21 за умовами якого адвокат зобов`язався надавати клієнту правову (правничу) допомогу, пов`язану зі стягненням з відповідача в судовому порядку заборгованості за договором поставки від 21 квітня 2021 року № 53-122-13-21-10658.

На підтвердження того, що Омельченко Олександр Миколайович є адвокатом, до матеріалів справи надано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 8 жовтня 2019 року серії КС № 8275/10.

Відповідно до пункту 2.1. вказаної угоди гонорар (винагорода) адвоката за надання правової допомоги по даному договору становить 2 500,00 грн без ПДВ.

Згідно з пунктом 2.3. вказаного правочину оплата гонорару здійснюється клієнтом готівкою або шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок адвоката на підставі рахунку-фактури, який готується та надається клієнту адвокатом.

Оплата гонорару здійснюється клієнтом протягом 3 (трьох) робочих днів з дня отримання рахунку-фактури від адвоката (пункт 2.4. наведеного договору).

Згідно з пунктом 5.1. договору акт приймання-передачі наданих послуг, підписаний сторонами, є єдиним належним доказом, що підтверджує факт надання адвокатом правової допомоги, передбаченої умовами цього договору. Акт містить детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Адвокатом виставлено позивачу рахунок-фактуру від 19 жовтня 2021 року № 40/УП/21 на суму 2 500,00 грн.

20 жовтня 2021 року адвокатом та позивачем складено й підписано акт приймання-передачі наданих юридичних послуг № 01/УП/21-40, згідно з яким вартість таких послуг становить 2 500,00 грн.

На підтвердження доказів здійснення оплати позивачем послуг адвоката, до матеріалів справи надано платіжне доручення від 19 жовтня 2021 року № 307591199 на суму 2 500,00 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечував проти розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, посилаючись на їх необґрунтованість та неспівмірність зі складністю спору.

Суд вважає наведені заперечення відповідача безпідставними, а понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500,00 грн пов`язаними з розглядом даної справи, обґрунтованими, співмірними із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Заявлена сума витрат не перевищує їх попереднього орієнтовного розрахунку, наданого суду (протилежного відповідачем не доведено належними та допустимими доказами).

Враховуючи вищенаведені обставини, беручи до уваги задоволення пред`явлених Товариством позовних вимог про стягнення 144 660,00 грн основного боргу та 72,00 грн трьох процентів річних, а також закриття провадження у справі в частині стягнення 10 080,00 грн основного боргу, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про покладення на Підприємство 2 500,00 грн витрат на правову допомогу адвоката.

Керуючись статтями 86, 129, 130, 191, 231, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Прийняти визнання державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Український папір" про стягнення 144 660,00 грн основного боргу.

Стягнути з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3; ідентифікаційний код 24584661) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Український папір" (04073, місто Київ, вулиця Куренівська, будинок 2-Б; ідентифікаційний код 25394112) 144 660 (сто сорок чотири тисячі шістсот шістдесят) грн 00 коп. основного боргу, 72 (сімдесят дві) грн 04 коп. трьох процентів річних, 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, а також 1 086 (одну тисячу вісімдесят шість) грн 03 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Закрити провадження у справі № 910/17023/21 у частині позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Український папір" до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 10 080,00 грн основного боргу.

Ухвалою суду повернути товариству з обмеженою відповідальністю "Український папір" (04073, місто Київ, вулиця Куренівська, будинок 2-Б; ідентифікаційний код 25394112) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 084 (одну тисячу вісімдесят чотири) грн 95 коп., сплачений платіжним дорученням від 19 жовтня 2021 року № 307591198 на суму 2 270,00 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 24 грудня 2021 року.

Суддя Є.В. Павленко