ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року Справа № 918/583/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Василишин А.Р.

суддя Гудак А.В.

при секретарі судового засідання Романець Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення господарського суду Рівненської області від 20.09.2021 р. у справі №918/583/21 (суддя Політика Н.А., повний текст рішення складено 28.09.2021 року)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут"

до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у Рівненській області

про стягнення заборгованості в сумі 824 054 грн. 55 коп.

за участю представників:

позивача - Якимчук О.М.,

відповідача - Воробйова О.В.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 20.09.2021 року у справі №918/583/21 позов товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут" задоволено. Стягнуто з Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у Рівненській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут" 749803,85 грн. - основного боргу, 37108,15 грн. - пені, 7783,14 грн. - 3% річних, 29359,41 грн. - інфляційних втрат та 12360,82 грн. - витрат по оплаті судового збору.

В обґрунтування рішення судом першої інстанції зазначено, зокрема, що в матеріалах справи міститься скріншот з Інформаційної платформи Оператора ГТС, яким підтверджено, що обсяг газу спожитий Головним управлінням було включено в обсяг газу фактично поставленого товариством, що відповідно виключає наявність у відповідача іншого постачальника у зазначений у позовній заяві період за січень-травень та 1-16 число червня 2021 року. Матеріалами справи підтверджено, що споживач з ЕІС-кодом 56XS000173YСН00Т (після реорганізації в управлінні ЕІС-код 56XS000181Y4М00І) з 02.01.2020 року по 16.06.2021 року був закріплений в Реєстрі пар споживачів постачальника 56XS101 ТОВ "Рівнегаз Збут". Окрім того, факт споживання відповідачем природного газу підтверджується також підписаними ним актами приймання-передачі природного газу по об`єктах Головного управління з АТ "Рівнегаз" у січні-червні 2021 року.

За таких обставин справи місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут" до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головне управління ДПС у Рівненській області про стягнення заборгованості в сумі 824 054 грн. 55 коп., з яких 749 803 грн. 85 коп. - основний борг, 37 108 грн. 15 коп. - пеня, 7 783 грн. 14 коп. - три відсотки річних та 29 359 грн. 41 коп. - інфляційні втрати є законними, обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, зокрема, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не враховано укладення 25.03.2021 року відповідачем договору на постачання газу з новим постачальником.

Також вказує, що умови додаткової угоди №9 від 13.04.2021 року в частині оплати за надані послуги відповідачем виконані повністю, що підтверджується платіжним дорученням №371 від 16.04.2021 року, а відтак позовні вимоги щодо стягнення основної заборгованості за період з січня по червень 2021 року, пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Позивачем подано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, зокрема, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 11 лютого 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут" (далі - постачальник) та Головним управлінням ДПС у Рівненській області (далі - споживач) укладено договір постачання природного газу № 41АВ337-292-20 (далі - договір; т.1, а.с. 9-11).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2020 році природний газ (далі - газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Сторонами було погоджено плановий обсяг постачання газу - до 160 тис. куб.м. (п.1.2 договору).

Згідно п. 3.1, 3.2 договору розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем. Ціна за 1 тис.куб. метрів газу без врахування податку на додану вартість становить 5 562 грн. 39 коп., крім того компенсація вартості послуги доступу до потужності становить 148 992 грн. 00 коп. Ціна 1 тис.куб. метрів природного газу з урахуванням послуги доступу до потужності складає 6 823 грн. 92 коп. Податок на додану вартість становить 1 364 грн. 78 коп. Всього ціна газу за 1 тис.куб. становить 8 188 грн. 70 коп.

Ціна, зазначена в п. 3.2. договору, може змінюватись протягом дії договору. Зміни ціни за одиницю товару може бути не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі. Збільшення ціни за одиницю товару, можливе шляхом укладення додаткової угоди один раз на півріччя, але у будь-якому випадку не раніше ніж через 3 місяці з моменту підписання договору, та поставки постачальником 25% від загального річного планового обсягу природного газу зазначеного в п. 1.2. цього договору.

Крім того, у п. 3.3. договору сторони домовилися, що ціна газу, розрахована відповідно до пункту 3.2. та 3.3. договору, застосовується сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим договором.

Відповідно до п. 3.4. договору загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві за даним договором і становить 1 310 180 грн. 80 коп., у т.ч. ПДВ - 20 %.

Затримка платежів при умові відсутності коштів на рахунку споживача згідно з бюджетною класифікацією, у разі затримки фінансування з Державного бюджету України не може розцінюватися як несплата і не може бути підставою для нарахування штрафних санкцій та притягнення споживача до відповідальності відповідно до чинного законодавства.

Згідно з п. 4.2. договору оплата газу здійснюється споживачем виключно грошовими коштами у національній валюті України - гривні в наступному порядку:

4.2.1. Оплата природного газу постачальнику здійснюється споживачем на підставі акту приймання-передачі природного газу та рахунку.

4.2.2. Остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.5. договору) здійснюється до 10 числа місяця наступного за місяцем постачання газу.

Пунктом 6.2. договору встановлено відповідальність споживача, зокрема зазначено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день простроченого платежу.

Відповідно до п. 9.1. договору, договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за наявності) і діє в частині постачання газу з газової доби, з якої спожива включений до реєстру споживачів в Інформаційні платформі Оператора ГТС до 31 грудня 2020 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

В подальшому сторонами договору укладені додаткові угоди про продовження строку дії договору та про правонаступництво всіх прав та обов`язків Головного управління ДПС у Рівненській області () за договором Головним управлінням ДПС у Рівненській області (код ЄДРПОУ ВП 4070166).

Зокрема, додатковою угодою №9 від 13.04.2021р. до договору на постачання природного газу №41АВ337-292-20 від 11.02.2020р. визначено загальну суму договору - 962312,12 грн., а також визначено, що вказаний договір діє до 30.04.2021р. або до проведення процедури закупівлі на 2021 рік (т.1, а.с. 26).

Відповідно до наданих позивачем актів приймання-передачі природного газу (т.1, а.с. 28-33), на виконання умов договору позивачем у січні-червні 2021 року поставлено, а відповідачем спожито природний газ на загальну суму 942266,27 грн.

19 квітня 2021 року відповідачем здійснено оплату за природний газ на суму 192462,42 грн., що підтверджується платіжним дорученням №371 (т.1, а.с. 118).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати поставленого газу позивачем відповідно до умов договору від 11 лютого 2020 року №41АВ337-292-20, ТОВ «Рівнегаз збут» звернулося з позовною заявою до суду про стягнення з Головного управління ДПС у Рівненській області заборгованості в сумі 749 803,85 грн.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду колегія суддів враховує наступне.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відносини, що склалися між сторонами, за своєю правовою природою, є такими, що випливають із договору про постачання природного газу, виконання зобов`язань за яким регулюються ЦК України, ГК України та спеціальними законодавчими актами: Законом України "Про ринок природного газу", Кодексом газорозподільних систем, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №2494 від 30.09.2015, Правилами постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015, Порядком пооб`єктового припинення (обмеження) газопостачання споживачам, крім населення, затверджений постановою КМУ №1687 від 08.12.2006.

За змістом ч.1 ст.1 Закону України "Про ринок природного газу" постачальник природного газу (постачальник) суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; постачання природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів; споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Аналогічні визначення містяться у Кодексі газорозподільних систем та Правилах постачання природного газу.

Відповідно до п. 5 Правил постачання природного газу, діючий постачальник -постачальник природного газу, до Реєстру споживачів якого включений споживач у відповідному періоді постачання; новий постачальник - постачальник природного газу, з яким споживач, що має діючого постачальника, уклав договір постачання природного газу та який буде здійснювати постачання природного газу у періоді, наступному після періоду постачання природного газу діючим постачальником.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про відсутність заборгованості відповідача перед позивачем за поставку газу за спірний період з січня по червень 2021 року, у зв`язку з укладенням 25.03.2021 року договору з іншим постачальником газу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Розділом IV Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг ЗО вересня 2015 року N 2496 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 р. за N 1382/27827 (далі Правила) встановлено порядок зміни постачальника споживачем, що не є побутовим.

Так, у п.2 вказаного розділу IV Правил зазначено, що кожен споживач має право на вільний вибір постачальника шляхом укладення з ним договору постачання природного газу відповідно до умов та положень, передбачених цими Правилами. Зміні постачальника має передувати укладення договору постачання природного газу з новим постачальником та розірвання договору постачання природного газу з діючим постачальником або його призупинення в частині постачання природного газу в певному розрахунковому періоді. Для зміни постачальника у споживача має бути відсутня прострочена заборгованість за поставлений природний газ перед діючим постачальником, що підтверджується письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки взаєморозрахунків, або наявний письмовий дозвіл діючого постачальника на перехід споживача до нового постачальника.

Пунктом 4 розділу IV Правил визначено, що кожен споживач, який має намір змінити постачальника, повинен виконати свої зобов`язання по розрахунках за природний газ перед діючим постачальником (або укласти з ним графік реструктуризації заборгованості за природний газ, якого має дотримуватись) та підписати з ним угоду про розірвання договору постачання природного газу або його призупинення в частині постачання природного газу з дати, з якої постачання природного газу буде здійснювати новий постачальник, відповідно до пункту 5 цього розділу.

Однак матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем вищезазначених вимог Правил постачання природного газу, якими визначено порядок зміни постачальника споживачем, зокрема, не надано суду доказів повідомлення відповідачем позивача про укладення договору з новим постачальником саме 25.03.2021 року, проведення звірки взаєморозрахунків між відповідачем та діючим постачальником, письмової довідки про відсутність заборгованості тощо.

При цьому, відповідно до п.6. розділу IV Правил постачання природного газу фактичне постачання природного газу новим постачальником може починатись виключно з газової доби, з якої споживач включений до Реєстру споживачів нового постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи.

Пунктом 7 розділу IV Правил постачання природного газу визначено, що зміна постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС здійснюється в порядку, визначеному главою 5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи, та з дотриманням вимог Закону України "Про ринок природного газу" щодо зміни постачальника протягом періоду, який не перевищує 21 день з моменту ініціювання споживачем (чи за дорученням споживача його постачальником) зміни постачальника.

Аналогічні положення щодо порядку зміни постачальника передбачені у розділі 8 Договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АВ337-292-20 від 11.02.2020 року, укладеного між ТОВ «Рівнегаз збут» та ГУ ДПС у Рівненській області.

Окрім того, пунктом 9.1 договору №110/10-03 від 25.03.2021 року, укладеного між відповідачем ГУ ДПС у Рівненській області та новим постачальником газу ТОВ «ГАЗЕНЕРГО-ТРЕЙД», визначено, що договір діє в частині постачання газу з газової доби, з якої позивач включений до реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС.

Пунктом 5 глави 1 розділу 1 Кодексу ГТС встановлено, що інформаційна платформа - це електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу відповідно до вимог цього Кодексу. Крім того, відповідно до абз. 22 пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем визначено, що інформаційна платформа - електронна платформа оператора газотранспортної системи у Формі веб-додатка в мережі Інтернет, створена відповідно до вимог Кодексу ГТС.

Згідно пункту 2 глави 4 розділу IV Кодексу ГТС, інформація про споживачів в інформаційній платформі має містити, зокрема, ЕІС-код споживача та за наявності ЕІС-коди його точок обліку, що обумовлює відсутність в інформаційній платформі даних щодо назв споживачів, кодів ЄДР та можливості ідентифікації споживача за цими даними.

Як вбачається з договору постачання природного газу № 41АВ337-292-20 від 11.02.2020 року, Головному управлінню ДПС У Рівненській області було присвоєно ЕІС-код 56X8000173УСН00Т, а після реорганізації ЕІС-код 56X8000181У4М00І.

З Інформаційної платформи Оператора ГТС вбачається, що споживач з ЕІС-кодом 56XS000173YСН00Т (після реорганізації в управлінні ЕІС-код 56XS000181Y4М00І) з 02.01.2020 року по 16.06.2021 року був закріплений в Реєстрі пар споживачів постачальника 56XS101 ТОВ "Рівнегаз Збут".

Після укладення відповідачем нового договору на постачання природного газу відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС з 17.06.2021 року відповідача було закріплено за постачальником - ТОВ "Газенерго-Трейд" (т.1, а. с. 136-138).

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем обґрунтовано заявлено стягнення заборгованості за поставлений газ за період з 01.01.2021 року по 16.06.2021 року, оскільки відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС відповідача було закріплено за новим постачальником ТОВ "Газенерго-Трейд" з 17.06.2021 року.

Щодо встановлення обсягів спожитого відповідачем газу за спірний період, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 2 глави 3 розділу IX Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРC) для визначення об`єму споживання (розподілу/постачання) природного газу (алокації) приймаються дані комерційного вузла обліку Оператора ГРМ (у даному випадку - АТ "Рівнегаз"). У разі відсутності комерційного вузла обліку в Оператора ГРМ приймаються дані комерційного вузла обліку споживача.

Згідно з п. 3 глави 3 розділу IX Кодексу ГРС, період, за який по об`єкту споживача визначається фактичний об`єм (обсяг) споживання (розподілу/постачання) природного газу (алокація), є календарний місяць.

Як вбачається зі змісту п. 6 глави 3 розділу IX Кодексу ГРС, визначений Оператором ГРМ в акті приймання-передачі природного газу фактичний об`єм та обсяг розподілу та споживання (постачання) природного газу по об`єкту споживача (алокація) за підсумками розрахункового періоду (календарного місяця) передається Оператору ГТС у встановленому Кодексом ГТС порядку для включення в місячний баланс природного газу по ГТС і є підставою для їх використання у взаємовідносинах між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для взаєморозрахунків між споживачем та його постачальником.

Відповідно до наявних в матеріалах справи актів приймання-передачі природного газу по об`єктах Головного управління ДПС у Рівненській області з АТ "Рівнегаз" (Оператор ГРМ) у січні 2021 року відповідачем було отримано сумарний обсяг газу -29000,77 куб.м; у лютому 2021 року 29628,96 куб.м; у березні 2021 року 25352 куб.м; в квітні 2021 року 9462,94 куб.м; в травні 2021 року 17,06 куб.м; в червні 2021 року 8,81 куб.м (т.1, а.с. 34-74, 139-171).

При цьому, зазначені в актах приймання-передачі природного газу ТОВ «Рівнегаз збут» обсяги поставлено відповідачу газу є ідентичними показникам, що зазначені в актах АТ "Рівнегаз" (Оператор ГРМ), а саме: у січні 2021 року -29000,77 куб.м; у лютому 2021 року 29628,96 куб.м; у березні 2021 року 25352 куб.м; в квітні 2021 року 9462,94 куб.м; в травні 2021 року 17,06 куб.м; в червні 2021 року 8,81 куб.м (т. 1, а.с. 28-33). На підставі вказаних показників позивачем було здійснено нарахування заборгованості відповідача за спожитий газ в січні-червні 2021 року.

Враховуючи, що об`єми та обсяги розподілу та споживання (постачання) природного газу по об`єкту споживача, зазначені у вищевказаних актах АТ "Рівнегаз" (Оператор ГРМ), співпадають з обсягами газу на підставі яких позивачем було визначено заборгованість відповідача за спожитий газ в січні-червні 2021 року, а також враховуючи положення п. 6 глави 3 розділу IX Кодексу ГРС, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за поставлений природний газ в сумі 749 803,85 грн. є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені в сумі 37 108 грн 15 коп. на підставі пункту 6.2. зазначеного договору, 3% річних в сумі 7 783 грн. 14 коп. та інфляційних втрат в сумі 29 359 грн. 41 коп. на підставі ст. 625 ЦК України.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ч. 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконано.

У пункті 6.2. Договору сторонами було погоджено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день простроченого платежу.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів зазначає, що відповідач в апеляційній скарзі не оспорює правильність нарахування боргу з урахуванням індексу інфляції, відсотків річних та пені (зазначає лише про повну відсутність боргу), проте колегією суддів перевірені розрахунки позивача (т.1, а. с. 76-80), з урахуванням ст. ст. 549, 625 ЦК України та п. 6.2. договору, та встановлено, що вони є математично правильними, відповідають конкретним обставинам справи та нормам чинного законодавства, а тому правомірно були стягнуті судом першої інстанції.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994 р., серія A, №303-A, п.29).

Згідно з ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 ГПК України.

Мотиви з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Рівненської області від 20.09.2021 р. у справі №918/583/21 залишити без змін, апеляційну скаргу Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у Рівненській області - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "28" грудня 2021 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Гудак А.В.