ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2021 р. м. Київ Справа № 911/1660/21

Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., за участю секретаря судового засідання Бойко О.Ю., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (02094, м. Київ, вул. Пожарського, буд. 3, код 30160757)

до

товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста» (04080, м. Київ, вул. Олексія Терьохіна, буд. 8-А, оф. 111, код 41264766)

акціонерного товариства «Кредобанк» (79026, м. Львів, вул. Сахарова, буд. 78, код 09807862)

товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгова компанія «Промінвестгруп» (03186, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 38, код 43865720)

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

товариство з обмеженою відповідальністю «Курганський Бройлер» (64252, Харківська обл., Балаклійський район, с.П`ятигірське, вул. Першотравнева, 1 код 30773272);

товариство з обмеженою відповідальністю «Бориспільський комбікормовий завод» (08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Привокзальна, 46 код 42362447);

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 );

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер Вей Капітал» (01133, місто Київ, вул. Євгена Коновальця, будинок 44-Г, код 40890026)

про визнання недійсними договорів та скасування реєстраційних дій

за участю представників учасників справи:

від позивача: Кондрасій О.А.;

від відповідача 1: Скворцова В.О.;

від відповідача 2: Очич Т.М.;

від відповідача 3: не з`явився;

від третіх осіб на стороні позивача: не з`явилися;

від третьої особи на стороні відповідача: Скворцова В.О.

04.06.2021 до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста» (надалі відповідач 1), акціонерного товариства «Кредобанк» (надалі відповідач 2), товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгова компанія «Промінвестгруп» (надалі відповідач 3), в якій позивач просить суд:

- визнати недійсним договір факторингу від 16.03.2021, укладений між акціонерним товариством «Кредобанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста»;

- визнати недійсним договір про відступлення права за договором іпотеки від 03.07.2014, укладений між акціонерним товариством «Кредобанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста», посвідчений 16.03.2021 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком І.Я. за № 1027;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 19.03.2021, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста» та товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгова компанія «Промінвестгруп», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. за № 567;

- скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мурської Наталії Василівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57192066 від 19.03.2021 щодо реєстрації права власності на бройлерну ферму № 3, за товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгова компанія «Промінвестгруп»;

- скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мурської Наталії Василівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57192264 від 19.03.2021 щодо реєстрації права власності на бройлерну ферму № 5, за товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгова компанія «Промінвестгруп»;

- скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мурської Наталії Василівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57192386 від 19.03.2021 щодо реєстрації права власності на бройлерну ферму № 6, за товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгова компанія «Промінвестгруп»;

- скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мурської Наталії Василівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57192540 від 19.03.2021 щодо реєстрації права власності на бройлерну ферму № 7, за товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгова компанія «Промінвестгруп»;

- скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мурської Наталії Василівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57192679 від 19.03.2021 щодо реєстрації права власності на бройлерну ферму № 8, за товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгова компанія «Промінвестгруп».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.06.2014 між акціонерним товариством «Кредобанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» укладено договір про здійснення кредитування № 103, виконання якого забезпечено договорами поруки та іпотеки. Як вказує позивач, в порушення умов п. 12 названого договору, яким передбачено, що зміни та доповнення до цього договору та додаткових договорів вносяться тільки у письмовій формі шляхом укладення додаткових договорів, підписаних уповноваженими представниками сторін, 16.03.2021 між акціонерним товариством «Кредобанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста» укладено договір факторингу.

На переконання позивача укладений договір факторингу від 16.03.2021 вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки вказаний договір укладений без згоди останнього, що є порушенням п. 12 кредитного договору, а тому підлягає визнанню недійсним.

Крім того, враховуючи недійсність договору факторингу, підлягають також визнанню недійсними договір про відступлення права за договором іпотеки та договір купівлі-продажу нерухомого майна від 19.03.2021, що укладені внаслідок недійсного договору, а рішення державних реєстраторів щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, належне позивачу, за ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» та ТОВ «ВТК «Промінвестгруп», підлягають скасуванню.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного. Цією ж ухвалою до участі у справі в якості третіх осіб залучено товариство з обмеженою відповідальністю «Курганський Бройлер», товариство з обмеженою відповідальністю «Бориспільський комбікормовий завод», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а також витребувано від ТОВ «Фінансова Компанія Інвестохіллс Веста» належним чином завірені копії додаткових документів.

На адресу суду 02.08.2021 від відповідача 2 акціонерного товариства «Кредобанк» надійшла заява про забезпечення позову, у задоволенні якої суд відмовив, про що постановлено відповідну ухвалу від 04.08.2021.

На адресу суду 04.08.2021 від відповідача 1 та від відповідача 2 надійшли відзиви на позов, із запереченнями проти пред`явлених позивачем вимог.

До суду 31.08.2021 та 01.09.2021 від позивача надійшли відповіді на відзиви відповідача 1 та відповідача 2.

На адресу суду 06.09.2021 від відповідача 1 надішли заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.09.2021 підготовче засідання відкладено на 06.10.2021. Також вказаною ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер Вей Капітал».

На адресу суду 20.09.2021 від АТ «Кредобанк» надішли заперечення на відповідь на відзив.

06.10.2021 від ТОВ «Інтер Вей Капітал» надійшли письмові пояснення щодо заявлених позовних вимог.

Ухвалою суду від 06.10.2021 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.10.2021.

В судовому засіданні 20.10.2021 судом оголошено перерву до 10.11.2021.

В судовому засіданні 10.11.2021 представник позивача наполягав на задоволенні позову, представники відповідачів 1, 2 та третьої особи 5 проти задоволення позову заперечували.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ

20.06.2014 між АТ «Кредобанк» та ТОВ «Комплекс Агромарс» укладено Генеральний договір № 103 про здійснення кредитування (надалі - Генеральний договір).

15.01.2018 між АТ «Кредобанк» та ТОВ «Комплекс Агромарс» укладено додатковий договір № 3 про надання кредиту відповідно до Генерального договору № 103 про здійснення кредитування від 20.06.2014 (надалі - Додатковий договір № 3).

15.02.2019 між АТ «Кредобанк» та ТОВ «Комплекс Агромарс» укладено додатковий договір № 4 про надання кредитної лінії відповідно до Генерального договору № 103 про здійснення кредитування від 20.06.2014 (надалі Додатковий договір № 4).

Забезпеченням виконання зобов`язань за Генеральним договором про здійснення кредитування виступає:

- договір іпотеки від 03.07.2014, укладений АТ «Кредобанк» та ТОВ «Комплекс Агромарс», посвідчений Кравцовою О.В., приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу, за реєстровим номером 2075 (надалі - Договір іпотеки), щодо іпотеки нерухомого майна, а саме:

1) бройлерної ферми № 3, площею 13592,7 кв.м., за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Гаврилівка, квартал 3;

2) бройлерної ферми № 5, площею 13589,1 кв.м., за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Гаврилівка, квартал 5;

3) бройлерної ферми № 6, площею 13558,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 ;

4) бройлерної ферми № 7, площею 13546,8 кв.м., за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Гаврилівка, квартал 7;

5) бройлерної ферми № 8, площею 13540,1 кв.м., за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Гаврилівка, квартал 8.

- договір поруки від 20.06.2014 укладений між АТ «Кредобанк» та ТОВ «Курганівський бройлер»;

- договір поруки від 20.06.2014 укладений між АТ «Кредобанк» та ТОВ «Бориспільський комбікормовий завод»;

- договір поруки від 26.10.2020 укладений між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_3 ;

- договір поруки від 26.10.2020 укладений між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 .

16.03.2021 між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Інвестохілс Веста» було укладено договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за Генеральним договором із усіма змінами і доповненнями, в тому числі за Додатковим договором № 3 та Додатковим договором № 4 та за Договорами поруки від 20.06.2014 із усіма змінами та доповненнями і Договорами поруки від 26.10.2020 (надалі - Договір факторингу).

На виконання умов Договору факторингу, 16.03.2021 між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Інвестохілс Веста» було укладено Договір відступлення прав за Договором іпотеки та Договором від 15.01.2018 про внесення змін до Договору іпотеки (надалі Договір відступлення), посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком І.Я. за № 1027

Згідно зазначених договорів, всі права грошової вимоги АТ «Кредобанк» до ТОВ «Комплекс Агромарс» за Генеральним договором із усіма змінами і доповненнями, в тому числі за Додатковим договором № 3 та Додатковим договором № 4, а також всі права Банку за договорами, укладеними з метою забезпечення виконання зобов`язань: договір іпотеки від 03.07.2014, зі змінами та доповненнями; договір поруки від 20.06.2014 із усіма змінами та доповненнями; договір поруки від 26.10.2020, укладений між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 ; договір поруки від 26.10.2020, укладений між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_3 ; договір поруки від 26.10.2020, укладений між АТ «Кредобанк» та ТОВ «Бориспільський комбікормовий завод» перейшло до ТОВ «ФК «Інвестохілс Веста».

19.03.2021 ТОВ «ФК «Інвестохілс Веста» та ТОВ «Виробничо-торгова компанія «Промінвестгруп», укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. за № 567 (надалі Договір купівлі-продажу), згідно якого ТОВ «ФК «Інвестохілс Веста» продало, а ТОВ «Виробничо-торгова компанія «Промінвестгруп» придбало майно, що було предметом Договору іпотеки, а саме:

1) бройлерну ферму № 3, площею 13592,7 кв.м., за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Гаврилівка, квартал 3;

2) бройлерну ферму № 5, площею 13589,1 кв.м., за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Гаврилівка, квартал 5;

3) бройлерну ферму № 6, площею 13558,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 ;

4) бройлерну ферму № 7, площею 13546,8 кв.м., за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Гаврилівка, квартал 7;

5) бройлерну ферму № 8, площею 13540,1 кв.м., за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Гаврилівка, квартал 8.

Позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом та просить визнати недійсними Договір факторингу, Договір відступлення та Договір купівлі-продажу, а також скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації за ТОВ «Виробничо-торгова компанія «Промінвестгруп» права власності на нерухоме майно, що було предметом спірного Договору купівлі-продажу.

В обгрунтування позову позивач посилається на те, що згідно ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Умовами Генерального договору передбачено, що зміни та доповнення до цього договору вносяться тільки в письмовій формі шляхом укладання додаткових договорів, підписаних уповноваженими представниками сторін. Договір факторингу є правочином, яким замінюється кредитор, тобто є правочином, який вносить зміни в основне зобов`язання, а саме замінює сторону договору. З огляду на це, позивач вважає, що укладання Договору факторингу могло відбуватися виключно за наявності згоди позивача, як сторони Генерального договору.

Відповідно, вчинений без згоди позивача Договір факторингу, укладено в порушення вимог Генерального договору та підлягає визнанню недійсним, з підстав передбачених ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Решта вимог позивача носить похідний характер, які обґрунтовані посиланням на ст. 216 Цивільного кодексу України, у зв`язку із чим позивач просить визнати недійсними наступні Договір відступлення та Договір купівлі-продажу.

До того ж, в частині вимог про визнання недійсним Договору купівлі-продажу позивач посилається на те, що Договір купівлі-продажу іпотечного майна, сторонами було укладено в порушення вимог Закону України «Про іпотеку» щодо порядку звернення стягнення на заставлене майно, адже позивач не повідомлявся про намір іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки чим позивача було позбавлено можливості до дня продажу предмету іпотеки виконати вимогу за основним договором, що дозволило б уникнути негативних наслідків продажу іпотечного майна. При цьому, як вказує позивач, він не повідомлявся про вчинення Договору факторингу та Договору відступлення та, як наслідок, не міг здійснити погашення заборгованості перед новим кредитором. А також позивач стверджує, що строк погашення кредиту станом на дату вчинення спірних правочинів ще не настав, а тому звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося до моменту набуття права вимоги за основним зобов`язанням.

Заперечуючи проти позову, відповідачі посилалися на те, що умови Генерального договору, що передбачають внесення змін та доповнень до цього договору у письмовій формі не свідчать про необхідність узгодження із позивачем питання про укладання між первісним кредитором та новим кредитором договору факторингу та/чи договору відступлення прав вимоги, оскільки укладання спірних Договорів факторингу та відступлення не передбачають внесення змін до договору, а призводять лише до заміни кредитора у кредитних правовідносинах. Укладання спірних договорів на права та охоронювані законом інтереси позивача не впливають. Крім того, не було порушено і вимог Закону України «Про іпотеку», під час укладання Договору купівлі-продажу, адже позивач повідомлявся як про заміну кредитора, так і про порушення основного зобов`язання та необхідність дострокового погашення всієї заборгованості за Генеральним договором.

До того ж, позивач повідомлявся про те, що невиконання ним вимоги про погашення простроченої заборгованості може мати своїми наслідками реалізацію кредитором застереження, викладеного в Договорі іпотеки, щодо звернення стягнення на іпотечне майно у позасудовому порядку у спосіб продажу такого майна.

Відповідачі вважають, що жодних порушень вимог законодавства під час вчинення спірних правочинів Договору факторингу, Договору відступлення та Договору купівлі-продажу допущено не було, а тому у задоволені позову в цій частині, а також в частині вимог про скасування рішень про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за набувачем цього майна, має бути відмовлено.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

У ст. 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі ст. 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14 (№ 3-449гс16) та підтримано усталеною судовою практикою Верховного Суду.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Аналогічна правова позиція викладена у пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17.

Згідно з частиною статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

В обгрунтування позову позивач посилається на те, що згідно ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Умовами Генерального договору передбачено, що зміни та доповнення до цього договору вносяться тільки в письмовій формі шляхом укладання додаткових договорів, підписаних уповноваженими представниками сторін. Договір факторингу є правочином, яким замінюється кредитор, тобто є правочином, який вносить зміни в основне зобов`язання, а саме замінює сторону договору. З огляду на це, позивач вважає, що укладання Договору факторингу могло відбуватися виключно за наявності згоди позивача, як сторони Генерального договору.

Надаючи доводам позивача в цій частині належну юридичну оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Так, згідно Розділу 12 Генерального договору зміни та доповнення до цього договору та Додаткових договорів до цього договору вносяться тільки в письмовій формі шляхом укладання Додаткових договорів, підписаних уповноваженими представниками сторін, крім випадків, передбачених цим договором та додатковими договорами до цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

Згідно ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ст. 1077 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 1079 Цивільного кодексу України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відповідно до ст. 1080 Цивільного кодексу України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Згідно п. 13.4. Генерального договору цей договір обов`язковий для правонаступників сторін, причому позичальник не має права передавати всі або будь-яку частину своїх прав чи обов`язків іншим особам без попередньої письмової згоди банку.

З наведеного вбачається, що за наслідками укладання Договору факторингу відбувається лише заміна кредитора у зобов`язанні. При цьому саме зобов`язання продовжує існувати.

Сама логіка укладання такого договору не передбачає внесення жодних змін та доповнень до договору, права кредитора за яким переходять до іншої особи.

Сторони Генерального договору не визначили, що відступлення прав кредитора за цим договором може здійснюватися виключно після попереднього погодження відступлення права із боржником.

З огляду на викладене, укладаючи Договір факторингу АТ «Кредобанк», як первісний кредитор за Генеральним договором та ТОВ «ФК «Інвестохілс Веста», як новий кредитор не були обмежені у можливості укласти зазначений договір тільки після отримання попереднього погодження його укладання із позивачем, як боржником за Генеральним договором, чи у спосіб підписання такого договору за його участю.

Вимоги, що визначені Розділом 12 Генерального договору, є стандартними для будь-якого договору та встановлюють загальні правила внесення змін та доповнень саме до цього Генерального договору чи договорів, що укладалися на його виконання та встановлювали такі вимоги саме по відношенню до сторін Генерального договору.

Суд зазначає, що укладання Договору факторингу не передбачало внесення змін до Генерального договору, та єдиним наслідком укладання таких договорів є перехід прав щодо отримання належного виконання позивачем своїх зобов`язань за Генеральним договором та додатковими договорами до нього до нового учасника цих правовідносин (кредитора) ТОВ «ФК «Інвестохілс Веста», а твердження позивача про наявність підстав для визнання недійсним Договору факторингу з мотивів недотримання вимог Розділу 12 Генерального договору свого підтвердження в перебігу розгляду справи не знайшли.

Позивачем не доведено та судом не встановлено ані факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, ані факту невідповідності укладеного відповідачами Договору факторингу вимогам законодавства, що зумовлює висновки суду про відмову у задоволені позову в цій частині.

Оскільки позовні вимоги про визнання недійсним Договору відступлення є похідними від вимог про визнання недійсним Договору факторингу та обґрунтовані позивачем посиланням на ст. 216 Цивільного кодексу України, згідно якого недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю та оскільки Договір відступлення укладений саме на виконання Договору факторингу та стосується відступлення прав за Договором іпотеки, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову і в частині вимог про визнання недійсним Договору відступлення, адже суд вже дійшов висновку, що підстав для визнання недійсним Договору факторингу наразі не має.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним Договору купівлі-продажу, суд дійшов наступних висновків.

В цій частині позивач посилається на необхідність визнання цього договору недійсним, як з мотивів того, що його було укладено на виконання недійсних Договору факторингу та Договору відступлення, що спростовано судом вище, а також із тих підстав, що зазначений договір укладено в порушення вимог Закону України «Про іпотеку» щодо порядку звернення стягнення на заставлене майно.

Так, позивач зазначає, що він не повідомлявся про намір іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки чим позивача було позбавлено можливості до дня продажу предмету іпотеки виконати вимогу за основним договором, що дозволило б уникнути негативних наслідків продажу іпотечного майна. При цьому, як вказує позивач, він не повідомлявся про вчинення Договору факторингу та Договору відступлення та, як наслідок, не міг здійснити погашення заборгованості перед новим кредитором. А також позивач стверджує, що строк погашення кредиту станом на дату вчинення спірних правочинів ще не настав, а тому звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося до моменту набуття права вимоги за основним зобов`язанням.

Як вбачається з матеріалів справи листом від 02.12.2020, який отриманий позивачем 10.12.2020, що ним в перебігу розгляду справи не заперечувалося, АТ «Кредобанк» повідомило позивача про наявну у нього заборгованість за Генеральним договором у розмірі 1461250,00 доларів США по основній сумі кредиту, 8219,53 доларів США заборгованість по процентах та 172534,50 гривень нарахована сума пені. Також в зазначеному листі із посиланням на ст. ст. 7, 35 Закону України «Про іпотеку» та п.п 5.3, 5.4. Договору іпотеки повідомлено позивача про необхідність погасити заборгованість по договору протягом 30 днів з моменту отримання цієї вимоги, а також повідомлено, що у разі невиконання зазначеної вимоги, АТ «Кредобанк» розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема у спосіб реалізації права від свого імені продати предмет іпотеки будь-яким особам.

Згідно п. 3.1 Договору факторингу, на умовах цього Договору з дати одержання клієнтом від фактора в повному розмірі суми, вказаної в п. 4.1 цього договору, як оплату (фінансування) за (під) відступлення прав вимоги (а щодо прав вимоги, які виникнуть в майбутньому - з дня їх виникнення) клієнт відступає фактору (передає у власність фактору) права вимоги в повному обсязі, а фактор набуває (приймає у власність) від клієнта права вимоги в повному обсязі та здійснює їх оплату (фінансування) Клієнта за плату.

Згідно п 5.3. Договору факторингу факт передачі документації підтверджуються сторонами шляхом підписання безпосередньо при такій передачі за місцем її проведення Акту приймання-передачі документації.

На виконання п. 4.1. Договору факторингу ТОВ «ФК «Інвестохілс Веста» сплатило АТ «Кредобанк», ціну відступлення у розмірі гривень, що підтверджується довідкою АТ «Кредобанк», а також між сторонами був підписаний Акт прийняття-передачі документів, згідно якого новому кредитору були передані. зокрема досудові вимоги та повідомлення про порушення основного зобов`язання з підтвердженням про відправку та листами-повернення.

Листом від 18.03.2021, після вчинення Договору факторингу, ТОВ «ФК «Інвестохілс Веста» було повідомлено позивача про відступлення права грошової вимоги до ТОВ «Комплекс Агромарс».

Станом на 16.03.2021 заборгованість позивача за Генеральним договором становить: 1546817,73 доларів США, в тому числі: 1461250,00 доларів США непогашеного кредиту; 37143,62 доларів СІІІА несплачених процентів за користування кредитом; 48424,11 доларів США пені; 119933,48 євро, в тому числі: 116619,99 євро непогашеного кредиту; 2264,84 євро несплачених процентів за користування кредитом; 1048,65 євро пеня.

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Судом встановлено, що на момент відступлення АТ «Кредобанк» права вимоги до позивача за Генеральним договором, та, відповідно, на момент набуття ТОВ «ФК «Інвестохілс Веста» прав кредитора та іпотекодержателя, у позивача вже існувала заборгованість перед банком, та йому направлялось повідомлення про порушення основного зобов`язання з вимогою достроково погасити всю заборгованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до пункту 5.3. Договору іпотеки, іпотекодержатель у разі виникнення у нього права на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки на власний розсуд звертає стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса, або у позасудовому порядку продає від свого імені предмет іпотеки чи приймає предмет іпотеки у свою власність, згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Згідно з пунктом 5.4. Договору іпотеки за рішенням Іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватися наступним чином:

- у разі порушення основного зобов`язання та/або умов цього договору Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк з дня отримання Іпотекодавцем вимоги та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишена без задоволення іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання (пп. 5.4.1.).

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Як вже зазначалося, у зв`язку з невиконанням позивачем своїх зобов`язань за Генеральним договором, 02.12.2020 на його адресу було направлено повідомлення про порушення основного зобов`язання № 27-44629/20, із вимогою про оплату заборгованості та про намір банку звернути стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки зазначена вимога позивачем виконана не була, ТОВ «Інвестохілс Веста», як новий кредитор за Генеральним договором та іпотекодержатель за Договором іпотеки в порядку передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та на підставі іпотечного застереження в Договорі іпотеки підставно задовольнив частину своїх кредиторських вимог шляхом продажу майна, що було предметом Договору іпотеки на користь ТОВ «Виробничо-торгова компанія «Промінвестгруп».

З огляду на викладене, враховуючи факт направлення на адресу позивача повідомлення про порушення основного зобов`язання в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку», де ТОВ «Комплекс Агромарс» було попереджено, що у випадку невиконання вимоги, банк має намір звернути стягнення на майно передане в іпотеку в порядку передбаченому ст. 37 або 38 Закону України «Про іпотеку», та оскільки позивач повідомлявся про відступлення на користь ТОВ «ФК «Інвестохілс Веста» прав вимоги за Генеральним договором та, відповідно, і за Договором іпотеки, Договір купівлі-продажу було укладено із дотриманням вимог, зокрема ст. 38 Закону України «Про іпотеки», що зумовлює висновки суду про відмову у задоволенні позову і в частині вимог про визнання недійсним Договору купівлі-продажу, за яким право власності на предмет цього договору набуло ТОВ «Виробничо-торгова компанія «Промінвестгруп».

Приймаючи до уваги відмову у задоволенні позову про визнання недійсним Договору купівлі-продажу позовні вимоги про скасування рішень державного реєстратора щодо реєстрації за ТОВ «Виробничо-торгова компанія «Промінвестгруп» права власності на нерухоме майно, вчинені на виконання Договору купівлі-продажу, також задоволенню не підлягають.

З урахуванням встановлених судом обставин, та оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, у зв`язку з чим вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, суд відносить на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 73-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення у відповідності до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 24.12.2021.

Суддя Р.М. Колесник