ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/4218/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11)
до Державної наукової установи "Науково-технологічний комплекс "Інститут монокристалів" НАН України (61072, м. Харків, пр. Науки, буд. 60)
про стягнення коштів
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Державної наукової установи "Науково-технологічний комплекс "Інститут монокристалів" Національної Академії Наук України, в якому просить стягнути з відповідача борг за фактично спожиту теплову енергію без укладення договору в сумі 134393,28 грн., яка утворилась за період з січня 2021 року по лютий 2021 року. Витрати по сплаті судового збору позивач просить покласти на відповідача. Вартість спожитої теплової енергії та судовий збір стягнути на р/рахунок НОМЕР_1 в Філії Харківського обласного управління АТ "Ощадбанк", МФО 351823, .

Позов обґрунтований невиконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати за постачання теплової енергії.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/4218/21. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідачеві, згідно ст. 251 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов. Роз`яснено, що у разі ненадання відзиву на позов у встановлений судом строк, справа згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України буде розглянута за наявними в ній матеріалами. Також, роз`яснено сторонам, що відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

15.11.2021 року через канцелярію суду представником відповідача подано відзив на позовну заяву за вх.№26870, в якому зазначено, що позовні вимоги Державна наукова установа "Науково-технологічний комплекс "Інститут монокристалів" НАН України не визнає в повному обсязі, оскільки договірні взаємовідносини у відповідача з позивачем припинені, а тому відповідач вважає, що у позивача для нарахування вказаної у позовній заяві заборгованості за період з січня 2021 по лютий 2021 у сумі 134393,28 грн. немає підстав, зокрема немає діючого на момент нарахування договору.

Відзив з додатком долучено судом до матеріалів справи.

24.11.2021 через канцелярію суду представником позивача подано відповідь на відзив за вх.№27720, в якому відповідач зазначає , що відсутність договору про постачання теплової енергії за умови підтвердження факту її постачання обставинами справи, не звільняє осіб, які використовували теплову енергії без укладання договору на теплопостачання, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію.

Відповідь на відзив з додатком долучено до матеріалів справи.

Відповідач своїм правом на подання заперечень, передбаченим ст. 251 ГПК України, не скористався.

В той же час, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Відповідач Державна наукова установа "Науково - технологічний комплекс інститут монокристалів» Національної Академії Наук України займає нежитлові приміщення головного корпусу (17300-9066-0), ЛПК південного, північного корпусу (17300-9066-10), головного корпусу північне крило(17300-9066-15), головного корпусу оренда(17300-9067-0), ЛПК південного, північного корпусу , оренда (17300-9067-10), головного корпусу північне крило, оренда (17300-9067-15) за адресою пр. Науки, 60 у м. Харкові.

Система опалення приміщень ДНУ НТК Інституту монокристалів Національної Академії Наук України є невід`ємною частиною системи опалення адміністративного будинку, розташованого за адресою пр. Науки, 60 у м. Харкові, у зв`язку з чим, при подачі теплової енергії у централізовану систему опалення адміністративної будівлі одночасно опалюються нежитлові приміщення відповідача.

08 січня 2020 року між ДНУ НТК «Інститут монокристалів» НАНУ та КП «Харківські теплові мережі» було укладено Договір № 1537/20 про закупівлю теплової енергії в гарячій воді. Відповідно до умов Договору позивач зобов`язався постачати відповідачу теплову енергію в потрібних йому обсягах, а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 10.1 цей Договір набирає чинності з дати підписання та скріплення печатками Сторін та поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2020 року і діє у частині поставки теплової енергії по 31 грудня 2020 включно, а у частині розрахунків до їх повного здійснення.

Пунктом 10.3. Договору сторони погодили, що припинення дії Договору не звільняє Споживача від обов`язку повної оплати на умовах Договору за фактично спожиту теплову енергію.

Позивач вказує, що після закінчення дії Договору № 1537/20 від 08.01.2020 про закупівлю теплової енергії в гарячій воді відповідач не укладав нового договору з КП Харківські теплові мережі та отримував теплову енергію на потреби опалення за відсутності письмового договору.

Позивач зазначає, що здійснював постачання теплової енергії у житлові та адміністративні будівлі, де розташовані нежитлові приміщення відповідача, на підставі розпоряджень Харківського міського голови в опалювальному сезоні 2020 -2021 років .

За твердженням позивача, станом на момент подачі позову по особистим рахункам відповідача обліковується заборгованість за безпідставно спожиту теплову енергію на потреби опалення в сумі 134 393,28 грн., яка утворилася за період з січня 2021 року по лютий 2021 року (включно).

Факт споживання відповідачем теплової енергії на потреби опалення приміщень за січень-лютий 2021 року підтверджується актами про підключення опалення на початку опалюваного сезону №173/27291 від 04.11.2020, №173/27467 від 04.11.2020 , №173/27469 від 04.11.2020, №173/27290 від 04.11.2020, №173/27468 від 04.11.2020, №173/274285 від 04.11.2020, які підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками сторін.

23.07.2021 позивачем на адресу відповідача було направлено із супровідним листом (вих. №72 від 23.07.2021) рахунок на оплату спожитої теплової енергії №17300-5071 від 09.03.2021 за лютий 2021 на суму 115755,00 грн.; рахунок на оплату спожитої теплової енергії №17300-5071 від 09.03.2021 за лютий 2021 на суму 19384,79 грн.; акт звіряння розрахунків станом на 01.07.2021.

Відповідачем на адресу позивача була надіслана відповідь (вих. № 01/433 від 29.07.2021), якою він повідомив, що раніше укладений між сторонами Договір № 1537/20 від 08.01.2020 про закупівлю теплової енергії розірвано 27.01.2021, а тому немає підстав для сплати вказаної заборгованості, оскільки немає діючого на момент нарахування заборгованості договору.

Вказані вимоги позивача були залишені без задоволення, що зумовило звернення позивача до суду із даним позовом про стягнення з відповідача боргу за фактично спожиту теплову енергію без укладення договору в сумі 134 393,28 грн., яка утворилась за період з січня 2021 року по лютий 2021 року.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставин , суд зазначає наступне.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Такими діями є реальне постачання теплової енергії у приміщення Відповідача та її отримання Відповідачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно частини 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України Про теплопостачання", споживач зобов`язаний своєчасно укладати договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

У порушення ст. 24 Закону України Про теплопостачання" відповідач не уклав договір з позивачем, проте отримував теплову енергію на потреби опалення за відсутності письмового договору.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положенням статті 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір між сторонами у формі єдиного документу не укладався, проте суд вважає, що цивільні права та обов`язки сторін виникли в порядку ч. 1 ст. 11 ЦК України, ч.1 ст. 181 ГК України з дій юридичних осіб, які в силу загальних правил і змісту цивільного законодавства породжують взаємні права та обов`язки.

Вказана домовленість відповідає вимогам ч. 2 ст. 205 ЦК України, згідно з якими правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Підтвердженням такого волевиявлення є факт споживання відповідачем теплової енергії на потреби опалення приміщення.

Відповідно до частини 6 статті 25 Закону України "Про теплопостачання" у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в статті 193 Господарського кодексу України.

В силу статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В розумінні статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на момент розгляду справи, відповідач заборгованість за невиконання зобов`язань по оплаті теплової енергії в сумі 134393,28 грн. за період січень 2021 року - лютий 2021 року не сплатив, та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленої заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання в частині своєчасного розрахунку за поставлену теплову енергію за період: січень 2021 року - лютий 2021 року.

За таких обставин, суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача боргу за фактично спожиту теплову енергію без укладення договору в сумі 134393,28 грн., яка утворилась за період з січня 2021 року по лютий 2021 року, належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

При цьому суд критично ставиться до заперечень відповідача, оскільки відсутність договору про постачання теплової енергії за умови підтвердження факту її постачання обставинами справи, не звільняє осіб, які використовували теплову енергії без укладання договору на теплопостачання, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію.

Враховуючи задоволення позову у повному обсязі, у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державної наукової установи "Науково-технологічний комплекс "Інститут монокристалів" НАН України (61072, м. Харків, пр. Науки, буд. 60, ) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, ) на р/рахунок НОМЕР_1 в Філії Харківського обласного управління АТ "Ощадбанк", МФО 351823, ) борг за фактично спожиту теплову енергію без укладення договору в сумі 134393,28 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Позивач: Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (61037, м.Харків, вул. Мефодіївська, 11, ).

Відповідач: Державна наукова установа "Науково-технологічний комплекс "Інститут монокристалів" НАН України (61072, м. Харків, пр. Науки, буд. 60, ).

Повне рішення складено "23" грудня 2021 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/4218/21