21 грудня 2021 року, м. Київ
судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Міщенка І.С.
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Контактбудсервіс"
до: (1) Київської міської ради; (2) Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки.
При цьому, закриваючи касаційне провадження за касаційною скаргою Київської міської ради в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду виходив із того, що правовідносини у справах, на які посилався скаржник та у даній справі є неподібними.
З наведеними висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо необхідності закриття касаційного провадження у справі не погоджуюсь, а тому відповідно до частини 3 статті 34 ГПК України викладаю окрему думку.
В той же час, 14.12.2021 у Єдиному державному реєстрі судових рішень було оприлюднено постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, якою, запроваджене раніше тлумачення категорії "подібності правовідносин" було кардинально змінено.
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Не можу не відмітити також і те, що ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.06.2021, провадження у даній справі було зупинено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 903/1030/19.
При цьому, підставами для зупинення провадження судом касаційної інстанції було визначено приписи пункту 7 частини 1 статті 228 ГПК України, згідно яких суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
За таких обставин, вважаю, що у даному випадку застосуванню підлягали також приписи частини 4 статті 300 ГПК України, якими передбачено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Суддя Міщенко І.С.