ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2021 р. Справа№ 910/20142/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Тищенко А.І.

Куксова В.В.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства Компанія Ніка Паллант

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у справі №910/20142/20 (суддя Чебикіна С.О., повний текст рішення складено 22.07.2021 року)

за позовом Приватного підприємства Компанія Ніка Паллант

до Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією Сантрейд

про стягнення 112 933,42 грн

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з відповідача 104 139,97 грн. основного боргу, 2 594,94 грн. пені, 648,73 грн. 3% річних, 2 405,61 грн. інфляційних втрат за договором поставки №60431797 від 09.09.2020 року та про відшкодування 3 144,17 грн. збитків понесених по договору кредиту «Кредитування траншами для корпоративних клієнтів» №010/Д2-1-КБ/432 від 26.02.2020 року на підставі ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України та ст.ст. 188, 193 ГК України.

Крім того, позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій він просив суд зменшити розмір позовних вимог в частині стягнення з відповідача 104 139,97 грн. основного боргу у зв`язку з його оплатою відповідачем, яка прийнята судом до розгляду, а також заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій він просив стягнути з відповідача 3 723,41 грн. пені, 932,98 грн. 3% річних, 3 582,71 грн. інфляційних втрат за договором поставки №60431797 від 09.09.2020 року та про відшкодування 4 509,40 грн. збитків понесених по договору кредиту «Кредитування траншами для корпоративних клієнтів» №010/Д2-1-КБ/432 від 26.02.2020 року, яка прийнята судом до розгляду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у позові відмовлено повністю.

Вказане рішення мотивоване наступним:

- судом встановлено, що доказів на підтвердження факту передачі відповідачу та отримання останнім документів у відповідності до вимог п.п.6.1.1, 6.1.2 договору позивачем за висновком суду не надано;

- також суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що строк виконання зобов`язань відповідача з оплати товару настав, а тому в позові в частині стягнення 3 723,41 грн. пені, 932,98 грн. 3% річних, 3 582,71 грн. інфляційних втрат за договором поставки №60431797 від 09.09.2020 року слід відмовити;

- щодо заявлених позивачем збитків суд наголосив, що позивачем не доведено наявності безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими збитками, а також протиправної поведінки відповідача;

- водночас, суд зазначив, що судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне підприємство «Компанія Ніка Паллант» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у справі №910/20142/20 скасувати в частині відмови у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про компенсацію судових витрат в розмірі 25 тис. гривень.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення порушено положення ч. 3 ст. 130 ГПК України, що на його думку, стало підставою для неправомірної відмови у вирішенні питання про розподіл судових витрат в частині стягнення вартості реально наданої правової допомоги.

Апелянт зазначає, що оскільки відповідач здійснив оплату основного боргу після порушення провадження у справі, а отже, фактично визнав позов, суд неправомірно поклав усі судові витрати на Приватне підприємство Компанія «Ніка Паллант», хоча мав покласти саме на відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя Шаптала Є. Ю., судді: Станік С.Р., Хрипун О.О.

Суддя Станік С.Р. 02.08.2021 перебував у щорічній відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 відкладено вирішення питань пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Компанія Ніка Паллант» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у справі №910/20142/20 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду. Зобов`язано Господарський суд міста Києва надіслати матеріали справи №910/20142/20.

Від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/20142/20.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 27.08.2021 у зв`язку перебуванням суддів Хрипуна О.О. та Станіка С.Р. у відпустці, які не є головуючими суддями (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/7643/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.08.2021 для розгляду справи №910/20142/20 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Шаптала Є.Ю., судді: Куксов В.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.09.2021 апеляційну скаргу Приватного підприємства «Компанія Ніка Паллант» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у справі №910/20142/20 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Компанія Ніка Паллант» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у справі №910/20142/20, розгляд якої ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Учасникам справи повідомлено про право подати відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заяви, клопотання, заперечення та встановлено строки на їх подання.

04.10.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить відмовити у її задоволенні, а оскаржуване рішення залишити без змін, зазначаючи наступне:

- відсутні правові підстави здійснювати розподіл судових витрат в порядку статті 130 Господарського процесуального кодексу України, на чому наполягає скаржник;

- відповідач не перебував у простроченні сплати основного боргу, у зв`язку з чим судом було відмовлено у позові та правомірно здійснено розподіл витрат згідно з вимогами п.2 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України) у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Так, згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Колегія суддів дійшла висновку про необхідність вийти за межі граничного процесуального строку розгляду даної справи, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, зазначає наступне.

Щодо встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин справи.

09.09.2020 Дочірнім підприємством з іноземною інвестицією «САНТРЕЙД» (покупець, відповідач) та Приватним підприємством Компанія «НІКА ПАЛЛАНТ» (постачальник або покупець, позивач) укладений договір поставки №60431797 (надалі - договір), відповідно до умов якого продавець зобов`язався продати та поставити, а покупець оплатити і прийняти соняшник урожаю 2020 року насипом.

Умовами вказаного договору встановлено наступне:

- кількість соняшнику 40 метричних тон з опціоном +15,0/-15,0% за вибором продавця (п. 3.1. договору);

- датою поставки та момент переходу права власності вважається дата (момент) документальної (у відповідній товарно-транспортній накладній та/чи акті приймання-передачі) фіксації факту видачі перевізником товару вантажоотримувачу у пункті поставки (п.5.3 договору);

- продавець зобов`язується поставити весь об`єм товару за реквізитами поставки, вказаними у п.5.1. у строк з 08.09.2020 по 10.09.2020, обидві дати включно. Вантажовіправником товару є особа, яка зазначена у відповідній транспортній накладній (п.5.2. договору);

- покупець здійснює оплату в українських гривнях шляхом банківського переказу вартості товару на поточний банківський рахунок продавця. Покупець зобов`язується проводити оплату кожної партії товару у два етапи:

- 80% вартості відповідної партії товару сплачується покупцем протягом 2-х робочих днів з дати поставки товару і визначення фактичної кількості та якості поставленого Товару згідно умов цього договору, а також після отримання усіх документів на товар, що визначені у п.6.1.1. цього договору;

- остаточний розрахунок проводиться покупцем протягом 2-х робочих днів після: а) отримання покупцем документів, визначені у п.6.1.1. (якщо їх не було надано раніше) та у п.6.1.2., а також після б) завершення здійснення покупцем перевірки правильності реєстрації продавцем відповідної податкової накладної в ЄРПН (ст.8 цього договору), за умови відсутності порушень з боку продавця встановлених законодавством вимог щодо реєстрації та належного заповнення податкових накладних (пункт п.6.1 договору);

- у пункті 6.1.2 договору зазначено документи для остаточної оплати:

а) оригінал рахунку на оплату вартості отриманого товару за ціною згідно з актом перерахунку ціни відповідної партії товару;

б) засвідчена підписом та печаткою продавця роздруківка електронної квитанції про реєстрацію продавцем відповідної податкової накладної у ЄРПН;

в) оригінали відвантажувальних документів, визначені в п.6.1.1. цього договору (у разі, якщо спочатку для оплати було прийнято засвідчені копії);

- у випадку несвоєчасної оплати товару покупець зобов`язується оплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п.7.2 договору);

- договір вступає в силу з дати підписання та діє до повного виконання своїх зобов`язань (п.11.1. договору).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар (соняшник врожаю 2020 року) на загальну суму 520 699,87 грн, що підтверджується товарно-транспортною накладною № 004474 від 08.09.2020 року та видатковою накладною № 239 від 08.09.2020 на суму 520 699,87 грн.

Відповідач у свою чергу заперечував факт виконання позивачем вимог п.6.1.1 п.6.1.2. договору щодо передачі документів, у зв`язку із чим стверджує про відсутність прострочення грошового зобов`язання.

Суд першої інстанції, дослідивши наданий позивачем у матеріали справи на підтвердження факту передачі відповідачу документів, визначених у п.п.6.1.1, 6.1.2 договору, опис документів »Документи на 20% ПП Компанія «НІКА ПАЛЛАНТ» встановив, що вказаний документ містить перелік документів, дату 29.09.2020 року та підпис особи.

Також суд вказав, що вищевказаний опис документів не містить переліку документів, які складені за договором поставки №60431797 від 09.09.2020 року, не відповідає переліку документів, який повинен бути переданий відповідачу відповідно до вимог п.п.6.1.1, 6.1.2 договору.

Зазначення дати та підпису в опису документів здійснено особою, яку неможливо ідентифікувати, так як не зазначено прізвище, ім`я, по-батькові, посадове становище особи, яка отримала вказані документи та відповідач у відзиві на позов заперечив їх отримання.

Отже, доказів на підтвердження факту передачі відповідачу та отримання останнім документів у відповідності до вимог п.п.6.1.1, 6.1.2 договору позивачем за висновком суду не надано.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що позивачем не доведено, що строк виконання зобов`язань відповідача з оплати товару настав, відтак, права позивача за захистом яких він звернувся до суду, не порушено відповідачем, а тому в позові в частині стягнення 3 723,41 грн. пені, 932,98 грн. 3% річних, 3 582,71 грн. інфляційних втрат за договором поставки №60431797 від 09.09.2020 року слід відмовити.

Крім того, стосовно заявленої позовної вимоги про стягнення збитків у сумі 4 509,40 грн суд першої інстанції наголосив, що позивачем не доведено наявності безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та сплатою позивачем процентів за користування кредитними коштами по договору кредиту «Кредитування траншами для корпоративних клієнтів» №010/Д2-1-КБ/432 від 26.02.2020 до генерального договору на здійснення кредитних операцій №01/Р2-01-11-2-0/1 від 09.01.2015, укладеному між позивачем та АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», оскільки зі змісту кредитного договору та договору поставки не вбачається, що обов`язок зі сплати процентів за кредитним договором пов`язаний із виконанням договору поставки від 09.09.2020, який більш того укладений пізніше від кредитного договору, а наданий позивачем кредитний договір №015/Д2-1-КБ/241 від 27.03.2020, довідки розрахунки також не підтверджують наявності причинно-наслідкового зв`язку між виконанням відповідачем обов`язку за договором поставки та сплатою позивачем процентів за користування кредитними коштами по договору кредиту.

Підсумовуючи вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Водночас, колегія суддів наголошує, що вказані обставини сторонами на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення не оспорюються.

У зв`язку з відмовою у позові в повному обсязі, суд зазначив, що судові витрати у справі відповідно до вимог ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

При цьому, узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди позивача з висновками суду щодо розподілу судових витрат, тобто скаржник оскаржує рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у справі №910/20142/20 лише у цій частині.

Скаржник наполягає, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення порушено положення ч. 3 ст. 130 ГПК України, що на думку скаржника, стало підставою для неправомірної відмови у вирішенні питання про розподіл судових витрат в частині стягнення вартості реально наданої правової допомоги.

Апелянт вважає, що оскільки відповідач здійснив оплату основного боргу після порушення провадження у справі, а отже, фактично визнав позов, суд неправомірно поклав усі судові витрати на Приватне підприємство Компанія «Ніка Паллант», хоча мав покласти саме на відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення у відповідній частині не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Колегія суддів зазначає, що стаття 130 Господарського процесуального кодексу України, на застосуванні якої наполягає позивач, врегульовує питання розподілу витрат виключно у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

При цьому, суд звертає увагу, що розгляд справи завершився ухваленням судового рішення по суті позовних вимог, відповідач у своїх заявах під час розгляду справи не визнавав позов повністю чи частково, а добровільна сплата вартості товару жодним чином не може вважатися визнанням позову, що відповідно свідчить про відсутність підстав для застосування приписів статті 130 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, оплата суми основного боргу після відкриття провадження у справі за власним рішенням Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «Сантрейд» не створює жодних правових підстав для покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з визнанням позову.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правомірно застосовано положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог покладено усі судові витрати, включно з витратами на професійну правничу допомогу, на позивача.

Колегія суддів наголошує, що позивач не довів, що суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні на користь позивача судових витрат, порушив його права.

Доводи апелянта про необхідність застосування при розподілі судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу, положень статті 130 Господарського процесуального кодексу України ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права.

Північним апеляційним господарським судом перевірено оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги щодо дослідження обставин справи і застосування норм матеріального та процесуального права та встановлено, що підстави для скасування рішення відсутні.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції в тому, що у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача, в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Відтак, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у справі №910/20142/20 в оскаржуваній частині.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у справі №910/20142/20 в оскаржуваній частині відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Приватного підприємства «Компанія Ніка Паллант» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у справі №910/20142/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 86, 123, 126, 129, 269, 270, 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Компанія Ніка Паллант» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у справі №910/20142/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у справі №910/20142/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/20142/20 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді А.І. Тищенко

В.В. Куксов