ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/527/21

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Сікорської Н.А.

секретар судового засідання: Русецька Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут"

про стягнення 310449,17 грн.

за участю представника позивача: Оніщук В.М. - адвокат, довіреність №1-25-15 від 09.12.2020р.(в режимі відеоконференції),

представника відповідача: Козир В.К. - адвокат, довіреність №007-30-1220 від 30.12.2020р.

Процесуальні дії по справі.

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз Збут" про стягнення 310449,17 грн.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області суду від 14.06.2021р., з урахуванням виправлень внесених ухвалою суду від 18.06.2021р., прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; підготовче засідання призначено на 08.07.2021р.

02.07.2021р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (т.1, а.с.100-141).

В судовому засіданні 08.07.2021р. судом оголошено перерву до 10.08.2021р.

21.07.2021р. від позивача надійшла відповідь на відзив (т.1, а.с.147-157).

10.08.2021р. від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (т.1, а.с.159-166).

10.08.2021р. від відповідача надійшло заява про застосування строків позовної давності (т.1, а.с.169-172).

В підготовчому судовому засіданні 10.08.2021р. суд оголосив перерву до 26.08.2021р.

26.08.2021р. від відповідача надійшли додаткові пояснення до клопотання про застосування строків позовної давності (т.1, а.с.183-194).

26.08.2021р. на адресу суду від Акціонерного товариства "Укртрансгаз" надійшли заперечення на клопотання відповідача про застосування строків позовної давності (т.1, а.с.195-208).

Ухвалою суду від 26.08.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30 вересня 2021 р.

В судовому засіданні 30.09.2021р. судом оголошено перерву до 26.10.2021р.

26.10.2021р. від відповідача надійшли додаткові пояснення (т.1, а.с.227-232).

У судовому засіданні від 26.10.2021 при розгляді справи по суті судом оголошено перерву до 08.11.2021.

08.11.2021 суд вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, суд ухвалив повернутися на стадію з`ясування обставин та перевірки їх доказами.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 08.11.2021 судове засідання для розгляду справи по суті відкладено на 15.11.2021.

Справа №906/527/21 в судове засідання 15.11.2021 не вносилась, у зв`язку з припиненням роботи суду.

Ухвалою суду від 15.11.2021р. розгляд справи призначено на 07.12.2021р.

29.11.2021р. від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналів банківських виписок, копії яких знаходяться в матеріалах справи (т.2, а.с.5-71).

Ухвалою суду від 07.12.2021р. оголошено перерву в судовому засіданні до 14.12.2021 р.

В судовому засіданні 14.12.2021р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем умов договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П012 від 01.07.2015.

На виконання умов договору позивач надав у період з січня 2018 року по квітень 2019 року відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу на загальну суму 2068617,99 грн.

Відповідач надані у період лютий-квітень 2019 року послуги не оплатив, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 242172,01 грн.

10 грудня 2019 року сторонами було укладено Угоду про розірвання договору №/П012, якою визначено, що з 01 травня 2019 року зобов`язання сторін, що виникають із договору, припиняються, окрім фінансових зобов`язань, що виникли в період дії договору і сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та обов`язками в цій частині.

За порушення виконання зобов`язань позивач нарахував до стягнення з відповідача 40292,10 грн. пені, 13909,55 грн. 3% річних та 14075,52 грн. інфляційних.

Відповідач не заперечив факт надання послуг з транспортування природного газу позивачем в період лютий-квітень 2019р. на суму 242172,01 грн., однак вказав, що вони були надані в рамках іншого договору № від 17.12.2015р., яким сторони в порядку ст.604 ЦК України замінили первісні зобов`язання за договором №/П012 від 01.07.2015р.

Вказує, що листом від 21.12.2018р. повідомляв позивача про намір припинити дію договору №/П012 від 01.07.2015р. з 01.02.2019р.

Надіслані позивачем акти приймання наданих послуг за лютий-квітень 2019р., які позивач оформив за договором №/П012 від 01.07.2015р., були повернуті з проханням оформити їх за договором № від 17.12.2015р.

Факт надання послуг саме за договором № від 17.12.2015р. відповідач підтверджує підписаними сторонами актами звірки розрахунків від 18.03.2021р. за період 2019р. та станом на 31.05.2021р., в переліку яких договір №/П012 від 01.07.2015р. відсутній взагалі, оскільки послуги за ним в 2019 році, окрім січня 2019р. не надавалися.

Вказує, що 25.06.2021 року відповідачем було направлено заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог про припинення боргових зобов`язань за договорами транспортування природного газу, в тому числі, й за договором № від 17.12.2015р., шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Позивач у відповіді на відзив не погодився з доводами відповідача відносно застосування новації, вказав, що зобов`язання за договором №/П012 від 01.07.2015 та договором № від 17.12.2015р. діяли поряд.

Відповідач у запереченні на відповідь на відзив вказав, що договір № від 17.12.2015р. було укладено на вимогу Закону України "Про ринок природного газу" та постанови НКРЕКП "Про затвердження Типового договору транспортування природного газу" №2497 від 30.09.2015р., а тому діяти одночасно два договори не могли, оскільки умови договору №/П012 від 01.07.2015 не відповідали вимогам чинного на той момент законодавства.

Звертає увагу, що в акті звірки від 18.03.2021р. позивач визнав існування заборгованості саме за договором № від 17.12.2015р.

Відповідач пояснив, що в акті звіряння датою укладення договору № помилково вказано 28.11.2017р., оскільки при переході відповідача на нову комп`ютерну програму бухгалтерського обліку 1С та внесення в неї відомостей щодо укладених раніше договорів, цим договорам автоматично присвоювалася дата заведення інформаційної картки на відповідного контрагента.

10.08.2021р. відповідачем було подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності, оскільки позивачем було пропущено шестимісячний строк звернення до суду з позовом, передбачений ч.5 ст.315 ГК України.

Позивач у запереченнях на подане клопотання вказав, що відповідач помилково ототожнює договір №/П012 від 01.07.2015 з договором перевезення, оскільки він є договором про надання послуг і до нього застосовується загальний строк позовної давності в три роки, який на момент звернення до суду з даним позовом ще не сплинув.

Представник позивача в судовому засідання підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів позивача, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

01 липня 2015 року у відповідності з вимогами Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (газотранспортне підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз Збут" (замовник) було укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П012 (т.1, а.с.19-25), згідно п.1.1 якого газотранспортне підприємство зобов`язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а замовник зобов`язується внести плату за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбаченому умовами цього договору.

Відповідно до п. 3.1 договору послуги з транспортування природного газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами (далі - акти наданих послуг).

Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством (п. 3.4 договору).

Відповідно до п.5.5 договору остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Пунктом 7.3 договору встановлено, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Пунктом 11.1 договору передбачено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє в частині транспортування газу з 01 липня 2015 року до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов`язань за цим договором.

Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

17.12.2015р. сторонами на виконання приписів Закону України "Про ринок природного газу" та Кодексу газотранспортної системи було укладено договір № від 17.12.2015р., за умовами п.2.1 якого оператор (ПАТ "Укртрансгаз") надає замовнику (ТОВ "Житомиргаз Збут") послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг (т.1, а.с.104-114).

Даний договір укладено у відповідності до Типового договору на транспортування природного газу, який був затверджений постановою НКРЕКП №2497 від 30.09.2015, згідно якої зобов`язано суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з транспортування природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, привести свої договірні відносини у відповідність до вимог вказаного Типового договору на транспортування природного газу.

За умовами п. 8.4 договору остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Згідно п.11.1 договору послуги, які надаються за цим договором, за винятком послуг балансування, оформлюються оператором і замовником актами наданих послуг.

Пунктом 17.1 договору погоджено, що цей договір набирає чинності з дня його укладення на строк до 31 грудня 2016 року, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01 грудня 2015 року.

Цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Судом встановлено, що в період з січня 2018 року по квітень 2019 року ТОВ "Житомиргаз Збут" послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу за актами наданих послуг на загальну суму 2068617,99 грн. (т.1, а.с.27-41).

Згідно банківських виписок по особовому рахунку, відповідачем надані послуги були оплачені частково на суму 2047761,81 грн. (т.2, а.с.7-70).

Відповідачем не було сплачено позивачу вартість послуг транспортування за наступними актами:

- Акт № 02-19-/П012 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 28.02.2019 на суму 118 403,92 грн.;

- Акт № 03-19-/П012 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31.03.2019 на суму 84 896,46 грн.;

- Акт № 04-19-/П012 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 30.04.2019 на суму 38 871,62 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача за надані послуги транспортування природного газу за лютий-квітень 2019р. склала 242172,01 грн.

Позивач вказує, що послуги транспортування надані в лютому-квітні 2019 року на суму 242112,01 грн. були надані на виконання умов договору №/П012 від 01.07.2015р.

Листом від 21.12.2018р. відповідач повідомив позивача про намір припинити дію договору №/П012 від 01.07.2015 з 01.02.2019р. Вказав, що останнім днем дії договору вважає 31.01.2019р. (т.1, а.с.115).

У відповіді на вказаний лист від 18.01.2019р. позивач вказав про недотримання ТОВ "Житомиргаз Збут" приписів п.11.1 договору щодо строку повідомлення про його припинення, тому вважав договір таким, що продовжує діяти до 31.12.2019р. (т.1, а.с.116).

Листом від 29.01.2021р. відповідач просив оформити акт наданих послуг за лютий 2019 року за договором № від 17.12.2015р., оскільки договір №/П012 вважає припиненим (т.1, а.с.117).

Листами від 22.03.2019р., від 24.04.2019р., від 21.05.2019р. відповідач, надіслані позивачем акти наданих послуг за лютий-квітень 2019р., повернув та просив оформити їх згідно договору № (т.1, а.с.120-124).

10 грудня 2019 року сторонами було укладено угоду про розірвання договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П012 від 01.07.2015, в якій сторони погодили, що з 01 травня 2019 року зобов`язання сторін, що виникають із договору, припиняються, окрім фінансових зобов`язань, що виникли в період дії договору і сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та обов`язками в цій частині (т.1, а.с.26).

18.03.2021 року сторонами було підписано акт звіряння, в який, в тому числі, включено заборгованість ТОВ "Житомиргаз Збут" перед АТ "Укртрансгаз" за договором № в сумі 242172,01 грн. (т.1, а.с.125).

Слід вказати, що в акті звіряння дата укладення договору № вказана 28.11.2017р.

Відповідач надав пояснення, що вказана дата була присвоєна договору автоматично при внесенні відомостей про договір № в нову програму бухгалтерського обліку, це фактично дата заведення особової картки контрагента АТ "Укртрансгаз".

У зв`язку з непроведенням відповідачем остаточних розрахунків за надані послуги, Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз Збут" про стягнення 310449,17 грн., з яких 242172,01 грн. заборгованість за послуги з транспортування природного газу за договором №/П012 від 01.07.2015 за лютий-квітень 2019р., 40292,10 грн. пені, нарахованої за період з 03.01.2019р. по 17.12.2020р., 13909,55 грн. 3% річних за період з 20.02.2018р. по 17.12.2020р., 14075,52 грн. інфляційних за період березень 2018р.-жовтень 2020р.

Після відкриття провадження у справі, 27.06.2021р. ТОВ "Житомиргаз Збут" направив АТ "Укртрансгаз" заяву про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог на суму 12815336,83 грн., зокрема, за договором № від 17.12.2015 року на суму 242172,01 грн. (т.1, а.с.126-131).

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.32 Закону "Про ринок природного газу" (в редакції, що діяла станом на момент виникнення спірних відносин) транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.

За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу (абз.2 ч.1 ст.32 Закону "Про ринок природного газу".

Матеріалами справи підтверджується, що позивач надав відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника на загальну суму 2068617,99 грн., що підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг (т.1, а.с.27-41).

Відповідач надані послуги оплатив частково, в зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за надані в період лютий-квітень 2019 року послуги на суму 242172,01 грн.

Позивач стверджує, що послуги транспортування надані в лютому-квітні 2019 року на суму 242172,01 грн. були надані на виконання умов договору №/П012 від 01.07.2015р.

Однак відповідач вважає, що послуги з транспортування природного газу магістральними газопроводами у період лютий-квітень 2019 року надавалися на підставі договору № від 17.12.2015. При цьому відповідач погоджується із сумою, яку вказав позивач за транспортування природного газу за вказаний період.

З приводу вказаного суд зазначає наступне.

Договір №/П012 від 01.07.2015 року був укладений сторонами на виконання вимог Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" у відповідності до типового договору, затвердженого постановою Національної комісії з регулювання електроенергетики від 22.09.2011р. №1579 "Про затвердження Типового договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами".

Договір № від 17.12.2015 року укладено відповідно до вимог Закону України "Про ринок природного газу", Кодексу ГТС, типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2497 "Про затвердження Типового договору транспортування природного газу".

Закон України "Про засади функціонування ринку природного газу" втратив чинність 01.10.2015р. згідно Закону України "Про ринок природного газу" від 09 квітня 2015 року № 329-VIII.

Погоджені сторонами в обох договорах умови щодо транспортування природного газу магістральними газопроводами, зокрема щодо предмету договору, порядку оформлення актів наданих послуг, порядку обліку, визначення вартості, строків проведення розрахунків, відповідальності тощо, є тотожними, тому є підстави вважати, що вищевказані договори діяли одночасно.

Про одночасну дію обох договорів, зокрема, вказує факт розірвання договору №/П012 від 01.07.2015 лише з 01 травня 2019 року угодою від 10 грудня 2019 року (т.1, а.с.26) та факт внесення сторонами змін до п. 2.4 договору № від 17.12.2015 щодо планових обсягів фізичного транспортування природного газу (т.1 а.с. 226, 227).

Заперечення відповідачем надання послуг транспортування природного газу за договором №/П012 від 01.07.2015 не звільняє його від обов`язку оплатити вартість транспортування, враховуючи, що п.8.4 договору № від 17.12.2015 визначено, що остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено факт виникнення у відповідача заборгованості перед позивачем в сумі 242112,01 грн. за послуги з транспортування природного газу надані в період лютий-квітень 2019р., тому позовні вимоги АТ "Укртрансгаз" про стягнення суми основного боргу у розмірі 242112,01 грн. є законними та обґрунтованими.

Разом з тим, відповідачем під час розгляду справи заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності, в якому, посилаючись на висновки викладені в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №920/206/19 та від 23.07.2020 у справі №920/180/19 зазначив, що до спірних правовідносин має бути застосована спеціальна позовна давність, встановлена частиною 5 статті 315 ГК України (т.1, а.с.169-171).

Відповідно до статей 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 5 статті 315 ГК України встановлено, що для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Виходячи із системного аналізу статті 315 ГК України, зазначена норма розміщена в Главі 32 цього Кодексу "Правове регулювання перевезення вантажів", яка включена до Розділу VI "Особливості правового регулювання в окремих галузях господарювання".

Згадана глава розпочинається статтею 306 у частині першій якої визначено, що перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Частиною третьою статті 306 ГК України також закріплено, що перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту.

Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (частина п`ята статті 306 Господарського кодексу України).

Як вже вказувалося, між сторонами виникли правовідносини з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, тобто переміщення продукції виробничо-технічного призначення трубопроводами.

Слід вказати, що газопроводом є споруда зі щільно з`єднаних між собою труб, призначена для переміщування газу (розд. ІІ Правил безпечної експлуатації магістральних газопроводів, затверджених наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 27.01.2010 №11).

Абзацом 12 ч.1 ст.1 Закону "Про нафту і газ" передбачено, що магістральний трубопровідний транспорт нафти і газу - технологічний комплекс - окремий трубопровід (або сукупність трубопроводів) та пов`язані з ним єдиним технологічним процесом об`єкти, за допомогою яких здійснюється постачання нафти і газу споживачам, включаючи транзитне постачання через територію України.

Відповідно до ст.2 Закону "Про трубопровідний транспорт" магістральний трубопровідний транспорт належить до системи трубопровідного транспорту України.

З наведеного вбачається, що транспортування природного газу відповідно до договору транспортування природного газу магістральними трубопроводами здійснюється з використанням газопроводу, який, у свою чергу, належить до системи трубопровідного транспорту України.

Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту (ч.2 ст.З06 ГК України).

Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (ч. 5 ст.306 ГК України).

Відповідно до ч.5 ст.307 ГК умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

З огляду на об`єктивні ознаки діяльності з транспортування природного газу магістральними мережами, вона підпадає під визначення перевезення вантажів закріплене в статті 306 Господарського кодексу України, при цьому, позивач у справі є саме перевізником в розумінні вищевказаних положень чинного законодавства.

За таких обставин, до спірних правовідносин мають бути застосовані положення частини п`ятої статті 315 Господарського кодексу України.

Верховним Судом у справах №920/206/19, №920/180/19 та №904/949/21 вирішувалися аналогічні спори між газотранспортним підприємством та постачальником газу відносно стягнення вартості наданих послуг за договором транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

У своїх постановах, винесених за результатами розгляду вищевказаних справ, Верховний Суд дійшов висновку, що договір транспортування природного газу магістральними мережами підпадає під визначення договору перевезення вантажів, а тому до нього застосовуються положення ч.5 ст.315 ГПК України відносно шестимісячного строку позовної давності.

Відповідно до ч.5 ст. 315 ГК України для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

За змістом статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Враховуючи, що приписами типових договорів транспортування природного газу, на підставі яких сторонами були укладені договори №/П012 від 01.07.2015 року та № від 17.12.2015 визначено, що остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця наступного за звітним, оплата за транспортування природного газу за період з лютого 2019 року по квітень 2019 року мала бути проведена до 20.03.2019, до 20.04.2019 та до 20.05.2019.

Відповідно шестимісячний строк позовної давності для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення сум основної заборгованості за надані послуги сплив 21.09.2019, 21.10.2019 та 21.11.2019.

Як вбачається з відтиску поштового штемпеля на конверті, в якому позовні матеріали надійшли до суду, та опису вкладення в цінний лист, позивач звернувся до суду 14.05.2021, тобто поза межами шестимісячного строку позовної давності (т.1, а.с.67-69).

Відповідно до ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 242172,01 грн. слід відмовити внаслідок пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з такими вимогами.

Статтею 266 ЦК України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19.

Таким чином, до вимог позивача про стягнення 40292,10 грн. пені, нарахованої за період з 03.01.2019р. по 17.12.2020р., 13909,55 грн. 3% річних за період з 20.02.2018р. по 17.12.2020р., 14075,52 грн. інфляційних за період березень 2018р.-жовтень 2020р., нарахованих на суму основної заборгованості, слід також застосувати спеціальний строк позовної давності, а тому дані вимоги не підлягають задоволенню внаслідок пропуску позивачем строку позовної давності.

Під час розгляду справи відповідачем була надіслана позивачу заява про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог на суму 12815336,83 грн., зокрема, за договором № від 17.12.2015 року на суму 242172,01 грн. (т.1, а.с.126-131).

В зв`язку з цим суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому).

Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Суд звертає увагу, що безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.

Слід також вказати, що при дослідженні обставин, пов`язаних із вчиненням зобов`язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах позовної давності, а не після її спливу.

Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2019 у справі 569/8314/14-ц, від 29.03.2021р. у справі №486/845/17.

Тобто заява про зарахування зустрічних однорідних вимог від 25.06.2021р. подана відповідачем поза межами строку позовної давності, а тому не перериває його перебіг.

Разом з ти, оскільки судом відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення боргу у зв`язку зі спливом строку позовної давності, тому питання щодо припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог згідно ст. 601 ЦК України мають вирішуватися сторонами поза межами даного судового спору.

Судові витрати за результатами розгляду справи.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, у відповідності до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається на позивача

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволені позову Акціонерного товариства "Укртрансгаз до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз Збут".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 04.01.22

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1 - до справи

2,3 - сторонам (рек. з повід.)