ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2021 р. Справа№ 910/13246/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Станіка С.Р.

Агрикової О.В.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 30.11.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.08.2021

у справі №910/13246/21 (суддя Бондаренко-Легких Г.П.)

за позовом ОСОБА_1

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерно-Агротрейд»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Астарта-Київ»

про визнання незаконним рішення засновника, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерно-Агротрейд» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Астарта-Київ» про визнання незаконним рішення засновника, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , згідно наказу №6-к з 28.03.2017 був директором Адміністративно-господарського відділу ТОВ «Кобеляцький комбікормовий завод».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.08.2021 відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження по справі за позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерно-Агротрейд» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Астарта-Київ» про визнання незаконним рішення засновника, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.08.2021 у справі №910/13246/21 та ухвалити нове рішення, яким справу повернути до Господарського суду міста Києва для подальшого розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам та судовій практиці, а тому, на думку скаржника, така ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Скаржник звернув увагу суду апеляційної інстанції, що за висновками Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 19.02.2020 у справі №145/166/18, предметом позовних вимог у межах якої є вимоги фізичної особи до товариства, зокрема, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при звільненні, які можуть бути предметом трудового спору, є похідними від вимог щодо правомірності припинення його повноважень та, відповідно, не можуть бути розглянуті до вирішення первісної вимоги. З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про помилковість визначення судами першої та апеляційної інстанцій предметної юрисдикції спору, який був розглянутий в порядку цивільного судочинства, оскільки спір стосується саме правомірності припинення повноважень виконавчого органу товариства.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу у справі №910/13246/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: ОСОБА_2, Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 поновлено ОСОБА_1 пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 26.08.2021, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.08.2021, розгляд справи призначено на 28.10.2021.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачі не подали.

У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 у відставку, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 27.10.2021 у справі №910/13246/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2021 прийнято справу №910/13246/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.08.2021 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю. Справу №910/13246/21 призначено до розгляду на 18.11.2021.

05.11.2021 до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про участь у судовому засіданні 18.11.2021 в режимі відеоконференції, проведення якої просить доручити (в залежності від завантаженості залів придатних для проведення відеоконференції): Крюківському районному суду міста Кременчука Полтавської області, або Автозаводському районному суду міста Кременчука Полтавської області, або Кременчуцькому районному суду Полтавської області.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2021 задоволено клопотання ОСОБА_1 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Справу №910/13246/21 призначено до розгляду в режимі відеоконференції з Автозаводським районним судом міста Кременчука на 18.11.2021 о 10 год. 10 хв.

У зв`язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю. з 08.11.2021 на лікарняному, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 16.11.2021 у справі №910/13246/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Агрикова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.11.2021 прийнято справу №910/13246/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.08.2021 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Агрикова О.В. Розгляд справи №910/13246/21 призначено в режимі відеоконференції на 30.11.2021 о 13 год. 30 хв. Доручено Крюківському районному суду міста Кременчука забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

У судове засідання 30.11.2021 до Північного апеляційного господарського суду з`явився представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерно-Агротрейд».

До Крюківського районного суду міста Кременчука з`явився представник позивача.

Представники Товариства з обмеженою відповідальністю «Астарта-Київ» у судове засідання не з`явились про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники сторін, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасників судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Представник ОСОБА_1 у судовому засіданні надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі в яких, підтримав вимоги апеляційної скарги на підставі доводів, зазначених у ній, просив її задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.08.2021 скасувати та передати матеріали справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представник ТОВ «Зерно-Агротрейд» у судовому засіданні також надав суду свої пояснення по справі в яких заперечив проти задоволення апеляційної скарги позивача, вважає скаргу необґрунтованою та безпідставною, просив суд відмовити в її задоволенні та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду слід скасувати з наступних підстав.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерно-Агротрейд» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Астарта-Київ» про визнання незаконним рішення засновника, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , згідно наказу №6-к з 28.03.2017 був директором Адміністративно-господарського відділу ТОВ «Кобеляцький комбікормовий завод».

Згідно з п. 1 рішення №02-/17/2020 від 17.02.2020 учасника ТОВ «Кобеляцький комбікормовий завод» - ТОВ «Астарта-Київ», ТОВ «Кобеляцький комбікормовий завод» реорганізовано шляхом приєднання до ТОВ «Зерно-Агротрейд».

В подальшому наказом від 30.06.2020 №14-к ОСОБА_1 був звільнений з посади директора Адміністративно-господарського відділу ТОВ «Кобеляцький комбікормовий завод».

З матеріалів справи вбачається, що постановою Полтавського апеляційного суду від 04.02.2021 у справі №527/1263/20 наказ від 30.06.2020 №14-к про звільнення ОСОБА_1 визнано незаконним та скасовано, зобов`язано ТОВ «Кобеляцький комбікормовий завод» поновити ОСОБА_1 на посаді директора Адміністративно-господарського відділу та стягнуто з ТОВ «Кобеляцький комбікормовий завод» середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 191 444,00 грн.

Однак, виконавши судове рішення, ТОВ «Астарта-Київ» наказом від 16.03.2021 №16-к звільнило ОСОБА_1 з посади директора Адміністративно-господарського відділу ТОВ «Кобеляцький комбікормовий завод» за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

У зв`язку з чим позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про визнання незаконним рішення засновника прийнятого у вигляді наказу від 16.03.2021 №16-к, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позивач вважає, що спір у даній справі стосується корпоративних правовідносин, а відтак згідно статті 20 ГПК України підлягає вирішенню в Господарському суду міста Києва за місцезнаходженням відповідачів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.08.2021 відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження по справі за позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерно-Агротрейд» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Астарта-Київ» про визнання незаконним рішення засновника, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що в даному випадку, позивач не був учасником ТОВ «Кобеляцький комбікормовий завод», а є його одноосібним виконавчим органом у відповідності до статті 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», а від так є посадовою особою товариства. За висновками суду першої інстанції, спір у даній справі виник суто з трудових правовідносин товариства та її посадової особи, а тому розгляд вказаної справи віднесено до юрисдикції місцевих загальних судів у порядку цивільного судочинства за встановленою ЦПК України підсудністю.

Однак, з висновками суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово аналізувала застосування положень пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

Так, у постанові від 10 вересня 2019 року у справі № 921/36/18 (провадження № 12-293гс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припинення повноважень керівника або іншого члена виконавчого органу не є порушенням його трудових прав, оскільки не обов`язково пов`язується з його звільненням. Припинення повноважень керівника або іншого члена виконавчого органу і його звільнення - це різні правові інститути. Припинення повноважень керівника або іншого члена виконавчого органу спричиняє зупинення роботи такої посадової особи, викликане відсутністю організаційних умов, необхідних для виконання роботи, оскільки без повноважень посадова особа не може здійснювати керівництво або функції члена виконавчого органу. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України припинення повноважень посадової особи може бути підставою для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу та виплати вихідної допомоги у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток (стаття 44 КЗпП України), але замість розірвання трудового договору за згодою працівника його може бути переведено на іншу роботу (стаття 32 КЗпП України).

У іншій справі № 205/4196/18 (провадження 14-670цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновки про те, що під час розгляду спору щодо розірвання трудового договору (контракту) за пунктом 5 статті 41 КЗпП України матиме значення не наявність підстав для припинення повноважень (звільнення) посадової особи, а дотримання органом управління (загальними зборами, наглядовою радою) передбаченої цивільним законодавством й установчими документами юридичної особи процедури ухвалення рішення про таке припинення. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що для визначення юрисдикції суду для розгляду ініційованого звільненим з посади керівником юридичної особи (її виконавчого органу) спору з цією юридичною особою, її власником (органом, уповноваженим здійснювати від імені власника управління такою особою) про законність звільнення цього керівника (припинення його повноважень або усунення від посади) потрібно враховувати таке: за правилами цивільного судочинства треба розглядати спори, в яких позивач оскаржує законність розірвання з ним трудового договору з підстав, передбачених КЗпП України, крім такого розірвання за пунктом 5 частини першої статті 41 цього Кодексу (припинення повноважень за частиною третьою статті 99 ЦК України), спір про розірвання з таких підстав підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.(пункт 16, 16.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 (провадження 14-670цс19)).

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 683/351/16-ц (провадження № 14-113цс20).

Отже, питання визначення юрисдикції спору (цивільна чи господарська) щодо законності звільнення посадової особи визначається в залежності не тільки від підстав розірвання трудового договору, а й від посади, яку обіймала особа (позивач), та його функціональних обов`язків.

Так, порядок створення та діяльності господарських товариств, одним із різновидів яких є товариство з обмеженою відповідальністю, урегульовано у низці нормативних актів, серед яких Цивільний кодекс України (далі - ЦК України), Господарський кодекс України (далі - ГК України), Закон України від 19 вересня 1991 року № 1576-ХІІ «Про господарські товариства» (далі - Закон про господарські товариства).

Відповідно до частини третьої статті 80 ГК України товариством з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний капітал, поділений на частки, розмір яких визначається установчими документами, і несе відповідальність за своїми зобов`язаннями тільки своїм майном. Учасники товариства, які повністю сплатили свої вклади, несуть ризик збитків, пов`язаних з діяльністю товариства, у межах своїх вкладів.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону про господарські товариства товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами.

Відповідно до змісту частини першої статті 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно із частиною третьою статті 167 ГК України корпоративними відносинами є відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Повноваженнями щодо управління товариством наділені учасники товариства, права яких передбачено у статті 10 Закону про господарські товариства.

Управління товариством здійснюють його органи, якими є загальні збори учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (частини перша, друга статті 97 ЦК України). Управління товариством здійснюють його органи, склад і порядок обрання (призначення) яких здійснюється відповідно до виду товариства (частина перша статті 23 Закону про господарські товариства).

Відповідно до статті 58 Закону про господарські товариства вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

У частині першій статті 98 ЦК України передбачено, що загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі тих, що належать до компетенції інших органів товариства.

Компетенція загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю визначена у статті 59 Закону про господарські товариства, яка також відсилає до статті 41 цього Закону. Відповідно до зазначених норм до компетенції зборів товариства з обмеженою відповідальністю, крім іншого, належить утворення і відкликання виконавчого та інших органів товариства (пункт «г» частини п`ятої статті 41 цього Закону).

Відповідно до частини першої статті 99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. У частині третій статті 99 ЦК України передбачено, що повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Із частини першої статті 3 КЗпП України вбачається, що до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

За приписом частини четвертої статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений частиною третьою статті 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (тобто розірвання з ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права. Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення їх повноваженнями на управління товариством або позбавлення таких повноважень на управління товариством. Хоч такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.

У зв`язку із цим припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.

Отже, зміст положень частини третьої статті 99 ЦК України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства припинити на свій розсуд повноваження члена виконавчого органу у будь-який час з будь-яких підстав.

Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.

Конституційний Суд України у Рішенні від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України (у попередній редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 13 травня 2014 року № 1255-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів») зазначив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а саме корпоративних правовідносин, що виникають між товариством та особами, яким довірено повноваження з управління ним.

Разом з тим вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які є предметом трудового спору, є похідними від вимог щодо правомірності припинення його повноважень та, відповідно, не можуть бути у цій справі розглянуті до вирішення первісної вимоги.

Висновок про необхідність розгляду зазначеної категорії справ у порядку господарського судочинства викладений, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 145/1885/15-ц, від 19.02.2020 у справі 145/166/18, від 23.02.2021 у справі № 753/17776/19.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною третьою статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Подання позовної заяви за правилами Господарського процесуального кодексу України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до статті 20 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що місцевий господарський суд помилково визначив предметну юрисдикцію спору вказавши, що дану справу слід розглядати в порядку цивільного судочинства, оскільки не врахував, що спір стосується саме правомірності припинення повноважень ОСОБА_1 - директора Адміністративно-господарського відділу ТОВ «Кобеляцький комбікормовий завод», як виконавчого органу товариства, відповідно до ч.3 ст. 99 ЦК України про що виданий наказ №16-К від 16.03.2021 на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України.

При цьому, судом апеляційної інстанції враховано, що ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 03.06.2021 року клопотання ТОВ «Зерно-Агротрейд» про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Зерно-Агротрейд», ТОВ «Астарта-Київ» про визнання незаконним наказу №16-К від 16.03.2021 про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено. Провадження у цивільній справі № 527/775/21 - закрито. Постановою Полтавського апеляційного суду від 09.09.2021 вказана ухвала Глобинського районного суду Полтавської області від 03.06.2021 залишено без змін.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що викладені позивачем доводи в обґрунтування апеляційної скарги є обґрунтованими, такими що відповідають обставинам справи, а тому підлягають задоволенню. Ухвала суду першої інстанції від 26.08.2021 про відмову у відкритті провадження у даній справі прийнята з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського суду та направлення справи до місцевого суду, розподіл сум судового збору здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.08.2021 у справі №910/13246/21 - задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.08.2021 у справі №910/13246/21 - скасувати.

3. Матеріали справи №910/13246/21 повернути до Господарського суду міста Києва для вирішення питання про відкриття провадження у даній справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття на яку може бути подано касаційну скаргу в порядку, строки та у випадках передбачених ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 20.12.2021.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.Р. Станік

О.В. Агрикова