ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

28.12.2021 м.Дніпро Справа № 904/4730/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач)

суддів: Дарміна М.О., Березкіної О.В.,

без виклику сторін та без проведення судового засідання,

розглянувши заяву представника ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору, у справі №904/4730/21

за позовом Селянського (фермерського) господарства "АЙ-ПЕТРІ", село Лобкове, Василівський район, Дніпропетровська область

до ОСОБА_1 , м. Дніпро

про стягнення 2 037 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року Селянське (фермерське) господарство "АЙ-ПЕТРІ" (далі-Позивач) 12.05.2021 звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 (далі-Відповідач), в якому просить суд стягнути з Відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 2 037 000,00 грн та судовий збір у розмірі 30555,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані оплатою 12.06.2018, 18.07.2018, 22.08.2018 та 16.11.2018 Позивач грошових коштів у розмірі 2037000,00 грн за платіжними дорученнями №2312, 2347, 2399 та 2494 на рахунок Відповідача за ремонт техніки. Однак, після отримання оплати Відповідач жодних послуг не здійснив. У зв`язку з цим Позивач просить суд стягнути з Відповідача 2037000,00 грн основного боргу.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2021 у справі №904/4730/21 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Селянського (фермерського) господарства "АЙ-ПЕТРІ" грошові кошти у розмірі 2 037 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 30 555,00 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2021 у справі №904/4730/21 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Селянського (фермерського) господарства "АЙ-ПЕТРІ" відмовити повністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2021, справу №904/4730/21 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Дармін М.О., Березкіна О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.11.2021 (головуючий суддя Іванов О.Г.) апеляційну скаргу відповідача залишено без руху з підстав неподання доказів оплати судового збору у встановленому порядку та розмірі (45 832,50 грн), з наданням апелянту строку на усунення недоліків.

Доказів отримання вказаної ухвали матеріали справи не містять.

01.12.2021 на адресу Центрального апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків, до якої додане платіжне доручення № 2 від 30.11.2021 про сплату судового збору у розмірі 45 832,50 грн. Втім, судом апеляційної інстанції зазначене платіжне доручення не визнано належним та допустимим доказом сплати судового збору в розумінні ст.ст.76, 77 ГПК України з огляду на відсутність даних територіального відділення державного казначейства, підтверджуючих зарахування вказаної суми судового збору до спеціального фонду держаного бюджету. Відтак, ухвалою суду від 06.12.2021 апеляційну скаргу відповідача повторно залишено без руху з підстав не зарахування судового збору до державного бюджету.

20.12.2021 до Центрального апеляційного господарського суду надійшла заява представника апелянта адвоката Скоробагатової Д.В., про відстрочення сплати судового збору.

Вказана заява обґрунтована ст.8 Закону України "Про судовий збір", а також тим, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу апелянта за попередній календарний рік, який становить 6252,30 грн. Таким чином, майновий стан апелянта не дає йому можливості сплатити судовий збір повністю або частково. В підтвердження наведених обставин апелянтом надана довідка контролюючого органу про суму виплачених доходів та утриманих видатків від 09.12.2021 №63692.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів вважає необхідним відмовити в його задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (див. рішення суду від 28.10.1998 року у справі "Ейрі проти Ірландії", серія А, № 32).

Суд підкреслює, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти (див. рішення суду від 28.11.2006 у справі "Апостол проти Грузії", заява № 40765/02). При цьому, Суд в якості "законної мети" визнає, зокрема, фінансування функціонування органів судової влади та дію в якості стримуючого фактору від легковажних позовів (див. рішення суду від 12.06.2007 року у справі "Станков проти Болгарії", заява № 68490/01).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 30.09.2021 по справі №909/8/18 відмітив, що законодавче закріплення судових витрат має на меті:

по-перше, відшкодування державі витрат, понесених на утримання судової системи і забезпечення її діяльності (саме у цьому проявляється компенсаційна функція інституту судових витрат);

по-друге: покладає певні витрати на тих, хто звертається до суду за захистом, що покликано дисциплінувати фізичних та юридичних осіб від подання до суду необґрунтованих заяв та клопотань, забезпечуючи таким чином також процесуальну економію.

У пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі", було зазначено, що "Право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків", пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотриманням вимог Конвенції залишається за Судом ("Голдер проти Сполученого Королівства" і "Z та інші проти Сполученого Королівства", рішення суду, цитовані вище, так само; та, mutatis mutandis, "Ейрі проти Ірландії", рішення від 09.10.1979).

Так, зокрема, законодавець у статті 8 Закону України "Про судовий збір" закріпив норму відповідно до якої, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Даний перелік умов відстрочення, розстрочення сплати судового збору або зменшення чи звільнення від його сплати є вичерпним, а тому не допускається його розширення з ініціативи суду лише з урахуванням майнового стану сторони за відсутності умов, передбачених зазначеними положеннями цього Закону (аналогічна правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 25.03.2021 у справі № 912/3514/20, ухвалі від 20.08.2020 у справі №910/6421/19).

Разом з тим, наведеними правовими нормами Закону України "Про судовий збір" встановлено чіткий і вичерпний перелік умов, а також суб`єктних та предметних критеріїв, за наявності яких, з огляду на майновий стан сторони, суд може, зокрема, відстрочити сплату судового збору або зменшити його розмір.

Зазначеною нормою прямо передбачено право суду, зокрема, відстрочити сплату судового збору або зменшити його розмір саме для позивача - фізичної особи, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу за попередній календарний рік, але скаржник не є позивачем у справі (має статус відповідача у справі).

Таким чином, вказана норма частини 1 ст.8 Закону України "Про судовий збір" на нього не розповсюджується.

Аналогічний висновок наведений в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.12.2021 по справі №913/104/21.

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статті 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 234, 235, 281 Господарського процесуального кодексу України, ст.8 Закону України "Про судовий збір", Центральний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття та не підлягає касаційному оскарженню окремо від постанови суду.

Головуючий О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Березкіна