РІШЕННЯ

28 грудня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/703/21

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденка О.В.

при секретарі судового засідання Качунь І.Є.

розглянув справу

за позовом Тернопільського обласного центру зайнятості

до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області

про стягнення 25 834,19 грн заборгованості.

за участі представників сторін:

позивача: Франчук М.М. - представник

відповідача: Кащишин О.О.- представник.

Суть справи:

До Господарського суду Тернопільської області поступила позовна заява Тернопільського міськрайонного центру зайнятості до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про стягнення 25 834,19 грн заборгованості.

Судом відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

В обґрунтування заявлених вимог, підтриманих у судовому засіданні повноважним представником, позивач посилається на те, що відповідачем не повернуто йому в добровільному порядку виплачену допомогу по безробіттю в розмірі 25 834,19 грн, яка підлягає відшкодуванню на підставі статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", як сума виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг безробітному, у зв`язку з поновленням його на роботі за рішенням суду.

У судовому засіданні 28.12.2021 представник відповідача проти позовних вимог заперечила з підстав, викладених у відзиві на позов №9-19-0.9-4024/2-21 від 18.11.2021. Вважає, що заявлена позивачем до стягнення сума 25834,19 грн безпідставно завищена на 9079,99 грн , оскільки виплачена сума за період з 01.05.2021 по 31.05.2021 є такою, що набута безробітною безпідставно з врахуванням вимог ч.4 ст.31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

За наявності передбачених ст.222 ГПК України підстав здійснювалася технічна фіксація процесу.

Розглянувши надані учасником судового процесу документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, наказом Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області №183-К від 31.03.2021, ОСОБА_1 було звільнено 31 березня 2021 року з посади державного кадастрового реєстратора Відділу у Теребовлянському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області у зв`язку з ліквідацією Головного управління як юридичної особи публічного права. Наказано виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат відповідно до ч.4 ст.87 Закону України "Про державну службу".

ОСОБА_1 29.04.2021 звернулася із заявами у Теребовлянську районну філію Тернопільського обласного центру зайнятості про надання статусу безробітного та про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю.

Відповідно до наказу Теребовлянської районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості №НТ210429 від 29.04.2021 ОСОБА_1 надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю як застрахованій особі залежно від страхового стажу, відповідно до п. п. 1, 3, 4 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття": понад 10 років - 70 % середньої заробітної плати (доходу) залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: 100% - 90 календарних днів, 80 % - 90 календарних днів, 70 % - 180 календарних днів: з 29.04.2021 по 23.04.2022.

Цим же наказом відкладено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з наданням особі вихідної допомоги або інших виплат при звільненні, що забезпечують часткову або тимчасову компенсацію втраченого заробітку з 29.04.2021 по 30.04.2021.

Згідно наказу №НТ210505 від 05.05.2021 розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до ст. 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" з 01.05.2021.

В подальшому, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/1985/21 від 14 липня 2021 року поновлено ОСОБА_1 на посаді державного кадастрового реєстратора з 01 квітня 2021 року та стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 29 925 грн з відрахуванням податків і зборів. Зазначене судове рішення набрало законної сили.

На його виконання, наказом Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області №638-К від 26.07.2021 ОСОБА_1 поновлено на посаді державного кадастрового реєстратора з 01 квітня 2021 року.

Згідно наказу Теребовлянської районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості №НТ210726 від 26.07.2021 ОСОБА_1 припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку припиненням реєстрації безробітного відповідно до п. 1 ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення", у зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили відповідно до п.п.2 п. 1 ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення", пп.2 п.1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та пп.2 п.1 частини V Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності з 26.07.2021. Відповідно до цього ж наказу припинено реєстрацію безробітного ОСОБА_1 .

Таким чином, громадянка ОСОБА_1 перебувала на обліку у центрі зайнятості з 29.04.2021 по 26.07.2021.

Позивач стверджує, що за період перебування на обліку в районному центрі зайнятості в статусі безробітного з 01.05.2021 по 25.07.2021 громадянці ОСОБА_1 було нараховане та виплачене матеріальне забезпечення в сумі 25 834,19 грн.

Тернопільським обласним центром зайнятості видано наказ №212 "Д" від 28.07.2021 щодо повернення Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області коштів у сумі 25 834,19 грн, які були призначені та виплачені центром зайнятості ОСОБА_1 за період перебування на обліку як безробітної з 01.05.2021 по 25.07.2021 .

На адресу відповідача Теребовлянською районною філією Тернопільського обласного центру зайнятості направлено повідомлення №28-04/478 від 29.07.2021 про повернення коштів у сумі 25 834,19 грн протягом 15 календарних днів.

На дане повідомлення Головним управлінням відповідь не надсилалась.

Оскільки відповідачем кошти в добровільному порядку не повернуті, позивач звернувся до суду про їх стягнення в примусовому порядку.

Дослідивши подані докази та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку про те, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Пунктами 2, 6, 8 частини 1 статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" встановлено, що суб`єктами страхування на випадок безробіття є застраховані особи, а у випадках, передбачених цим Законом, також члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик. Об`єктом страхування на випадок безробіття є страховий випадок, із настанням якого у застрахованої особи (члена її сім`ї, іншої особи) виникає право на отримання матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, передбачених статтею 7 цього Закону. Страховий випадок це, зокрема, подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Статтею 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, а також тих, які працюють неповний робочий день або неповний робочий тиждень, та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи - підприємці, право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги мають застраховані особи.

Статтею 7 цього Закону передбачено такий вид забезпечення безробітного як допомога по безробіттю.

Судом встановлено, що громадянка ОСОБА_1 втратила роботу з незалежних від неї обставин та у встановленому законодавством порядку була зареєстрована як безробітна. Позивач виплатив ОСОБА_1 допомогу по безробіттю у сумі 25 834,19 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", фонд має право, в тому числі стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Частиною 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Таким чином, законодавством передбачено право позивача стягувати з відповідача суму страхових коштів і вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок відповідача як роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Аналогічна правова позиція висвітлена у численних постановах Верховного Суду: від 12.07.2018 № 914/586/17, від 09.07.2018 № 914/1875/17, від 12.06.2018 № 914/2087/17.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає що при звільненні ОСОБА_1 , згідно п.п.1-1 п.1 ч.1. ст.87 Закону України "Про державну службу", була виплачена вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат. Не врахувавши дану обставину, позивачем безпідставно відкладено виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 лише на один місяць, а не на два. А тому кошти, за період з 01.05.2021 по 31.05.2021 в сумі 9079,99 грн, набуті безробітною безпідставно.

З даного приводу суд враховує, що у розділі IV Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності визначені умови відкладення та скорочення виплати допомоги по безробіттю. Так, у ч.1 зазначено, що виплата допомоги по безробіттю відкладається на строк, що дорівнює періоду, протягом якого застрахованій особі відповідно до законів надаються вихідна допомога або інші виплати при звільненні з підприємств, установ та організацій або закінченні строку повноважень за виборною посадою, що забезпечують часткову або тимчасову компенсацію втраченого заробітку.

Особам, які звільнені з підстав, зазначених у пункті 6 частини першої статті 36, пунктах 1, 2 та 6 частини першої статті 40 та пункті 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України, унаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (частина третя статті 38 і стаття 39 Кодексу законів про працю України) виплата допомоги по безробіттю відкладається не більше, ніж на один місяць. Відкладення виплати допомоги по безробіттю починається з наступного дня після дня звільнення особи.

В силу приписів ч.2 статті 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.

Враховуючи те, що підставою для звільнення ОСОБА_1 стала ліквідація юридичної особи, а тому позивачем вірно, відповідно до ч.4 ст.31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" відкладено виплату допомоги по безробіттю не більше, ніж на місяць (з 29.04.2021 по 30.04.2021, зважаючи на дату звільнення 31.03.2021).

У відповідності до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами (ч. 2 ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Частиною 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, не суперечать норм чинного законодавства. А відтак, позов слід задовольнити в повному обсязі.

Судові витрати на підставі статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 20, 73, 74, 86, 123, 129, 233, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (вул. Лисенка, 20а, м. Тернопіль, 46002, ) на користь Тернопільського обласного центру зайнятості (вул. Текстильна, 1б, м. Тернопіль, 46007, ідент. код 05392691, на розрахунковий рахунок UA0706448, код ЄДРПОУ отримувача 05392691, банк ДКСУ м. Київ) виплачене забезпечення допомогу по безробіттю безробітній ОСОБА_1 в сумі 25 834 (двадцять п`ять тисяч вісімсот тридцять чотири) грн 19 коп. у зв`язку з її поновленням на роботі за рішенням суду та 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн в рахунок повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст. ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено 30.12.2021.

Суддя О.В. Руденко