ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"09" грудня 2021 р. Справа№ 910/3323/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Грека Б.М.

Копитової О.С.

за участю секретаря судового засідання: Добродзій Є.В.

представники сторін в судове засідання не з`явились

розглядаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду міста Києва від 02.08.2021 року

у справі №910/3323/21 (суддя Мандичев Д.В.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія

"Женева Фінанс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вайн Хауз Групп"

про відкриття провадження у справі про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.08.2021 року у справі №910/3323/21, серед іншого, визнано кредитором у справі №910/3323/21 по відношенню до боржника: ТОВ "Фінансова компанія "Женева Фінанс" на суму 1 555 630,32 грн., з яких 76 700,00 грн. - вимоги першої черги, 1 478 930,32 грн. - вимоги четвертої черги; Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на суму 156 953,92 грн., з яких: 4 540,00 грн. - вимоги першої черги, 152 413,92 грн. - вимоги четвертої черги; ТОВ "Стибин Агро" на суму 5 384 816,00 грн., з яких: 4 540,00 грн. - вимоги першої черги, 5 380 276,00 грн. - вимоги четвертої черги; ГУ ДПС у м. Києві на суму 8 389 709,14 грн., з яких: 4 540,00 грн. - вимоги першої черги, 361 725,04 грн. - вимоги другої черги, 3 126 741,23 грн. - вимоги третьої черги, 4 896 702,87 грн. - вимоги шостої черги; ТОВ "Київська обласна енергопостачальна компанія" на суму 29 481,19 грн., з яких: 4 540,00 грн. - вимоги першої черги, 24 941,19 грн. - вимоги четвертої черги; АТ КБ "Приватбанк" на суму 40 433,75 грн., з яких: 4 540,00 грн. - вимоги першої черги, 35 893,75 грн. - вимоги четвертої черги; ГУ ДПС у Київській області на суму 552 989,40 грн., з яких: 4 540,00 грн. - вимоги першої черги, 484 668,18 грн. - вимоги третьої черги, 63 781,22 грн. - вимоги шостої черги; ОСОБА_1 на суму 7 991 778,14 грн., з яких 4 540,00 грн. - вимоги першої черги, 7987238,14 грн. - вимоги четвертої черги. Відмовлено ОСОБА_1 у визнанні кредитором на суму 8 570 590,16 грн.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 02.08.2021 року у справі №910/3323/21 в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 у розмірі 8 100 000,00 грн., які пов`язані з виходом зі складу учасників ТОВ "Вайн Хауз Групп". Крім того, до апеляційної скарги додано клопотання скаржника про витребування доказів та про призначення у справі судової експертизи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.09.2021 вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Сотніков С.В., Копитова О.С.

Ухвалою суду від 20.09.2021 року вищевказаною колегією суддів апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду міста Києва від 02.08.2021 року у справі №910/3323/21 залишено без руху у зв`язку з неподанням документів, які підтверджують відправлення копії цієї скарги і доданих до неї документів всім учасникам провадження у справі, а також доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі та встановлено строк для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених в ухвалі, протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Відповідно до відомостей, які містяться на зворотньому поштовому повідомленні, представник скаржника отримав копію вищезазначеної ухвали суду апеляційної інстанції 24.09.2021 року.

04.10.2021 року, згідно відтиску поштового штемпеля на конверті, тобто у встановлений судом строк, скаржником на виконання ухвали від 20.09.2021 року надано квитанцію про сплату судового збору в сумі 6 810,00 грн. та докази направлення копії апеляційної скарги іншим учасникам провадження у справі.

У зв`язку з перебуванням судді Копитової О.С. у відпустці протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2021 року для розгляду справи № 910/3323/21 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Грек Б.М., Сотніков С.В.

Ухвалою суду від 07.10.2021 вищевказаною колегією суддів поновлено скаржнику строку на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду міста Києва від 02.08.2021 року у справі №910/3323/21, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень або пояснень з приводу клопотань скаржника про витребування доказів та про призначення у справі судової експертизи та призначено справу до розгляду на 28.10.2021 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

28.10.2021 року через відділ документального забезпечення суду засобами електронного зв`язку від представника ТОВ "Фінансова компанія "Женева Фінанс" надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника кредитора, в якому останній просить суд розглядати справу без його участі, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.08.2021 року - залишити без змін.

Ухвалою суду від 28.10.2021 року відкладено розгляд справи на 18.11.2021 року на підставі положень ст. 216 ГПК України.

У зв`язку з перебуванням суддів Грека Б.М. та Сотнікова С.В. у відпустці витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2021 року для розгляду справи №910/3323/21 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Отрюх Б.В., Копитова О.С.

Ухвалою суду від 16.11.2021 року вищевказаною колегією суддів прийнято до провадження справу №910/3323/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду міста Києва від 02.08.2021 року.

До початку судового засідання через відділ документального забезпечення суду від ОСОБА_1 надійшла заява про доручення доказів до матеріалів справи, а від арбітражного керуючого Ткачука О.В. - клопотання про розгляд справи без його участі.

Ухвалою суду від 18.11.2021 року відкладено розгляд справи на 09.12.2021 року на підставі положень ст. 216 ГПК України.

29.11.2021 року через відділ документального забезпечення суду засобами електронного зв`язку від ТОВ "Фінансова компанія "Женева Фінанс" надійшла заява про участь у судовому засіданні 09.12.2021 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

У зв`язку з перебуванням судді Отрюха Б.В. у відпустці витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2021 року для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М. судді: Копитова О.С., Грек Б.М.

Ухвалою суду від 30.11.2021 вищевказаною колегією суддів прийнято до провадження справу №910/3323/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду міста Києва від 02.08.2021 року та відмовлено у задоволенні заяви ТОВ "Фінансова компанія "Женева Фінанс" про участь у судовому засіданні 09.12.2021у справі №910/3323/21 в режимі відеоконференції.

До початку судового засідання через відділ документального забезпечення суду засобами електронного зв`язку від представника ТОВ "ФК "Женева Фінанс" надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, від представника ТОВ "Стибин Агро" - письмові пояснення по справі, в яких, серед іншого, також просить розглядати справу без його участі, а від представника скаржника - клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням його на самоізоляції через контактування з особою, яка має підтверджений діагноз хвороби Covіd-19.

Представники інших учасників провадження у справі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не направляли.

Розглядаючи заявлене клопотання про відкладення розгляду справи з наведених у ньому мотивів, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 216 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу. Однією з таких підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 202 ГПК України, є перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Крім того, у відповідності до ч.11 ст.270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Разом з тим, в порушення норм статей 73-80 ГПК України, до клопотання апелянта не надано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження викладених у ньому обставин.

При цьому, судова колегія також зауважує, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу щодо відкладення розгляду справи з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п. Господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні свого представника. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Тобто, скаржник не був позбавлений права самостійно прийняти участь у судовому засіданні або уповноважити іншого представника на участь у розгляді справи та забезпечити його явку в судове засідання.

Колегія суддів також враховує, що заявник клопотання подав апеляційну скаргу, а також був присутній в судових засіданнях 28.10.2021 року та 18.11.2021 року, в яких надав пояснення по суті спору.

Більш того, зазначаючи про перебування на самоізоляції через контактування з особою, яка має підтверджений діагноз хвороби Covіd-19, представник скаржника Соколов А.О. не був позбавлений можливості взяти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщенням суду з використанням власних технічних засобів відповідно до ст.197 ГПК України, проте своїм правом не скористався. Не скористався відповідним правом безпосередньо і ОСОБА_1 .

Окрім наведеного, судом враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 16.07.2020 року у справі №924/369/19 та від 01.10.2020 року у справі №361/8331/18, згідно яких якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Водночас, слід зазначити, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 12 ст. 270 ГПК України).

За викладених обставин, оскільки явка представників учасників провадження у справі обов`язковою не визнавалась, а їх неявка в свою чергу не перешкоджає вирішенню спору, з огляду на те, що представником скаржника було надано пояснення по суті спору, враховуючи можливість забезпечення скаржником участь представника або самостійно взяти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, беручи до уваги, що матеріалів достатньо для розгляду справи по суті та зважаючи на те, що відкладення є правом суду, а не обов`язком, з метою недопущення безпідставного затягування розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку, що заявлене клопотання про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню через неповажність причин неявки представника ОСОБА_1 та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами у відсутність осіб, які не з`явились в судове засідання.

В судовому засіданні 09.12.2021 року розглянуто клопотання скаржника про витребування доказів та про призначення у справі судової експертизи.

Так, у доданому до апеляційної скарги клопотанні про витребування доказів скаржник просить суд витребувати у Подільської районної державної адміністрації належним чином засвідчену копію реєстраційної справи ТОВ "Вайн Хауз Групп".

За твердженням скаржника, витребувані докази зможуть підтвердити або спростувати законність виходу ОСОБА_1 зі складу учасників ТОВ "Вайн Хауз Групп", як наслідок, захистити його порушене право.

В свою чергу, заявлене клопотання про призначення судової експертизи у справі мотивовано необхідністю визначення вартості частки корпоративних прав ОСОБА_1 в статутному капіталі ТОВ "Вайн Хауз Групп" станом на дату виходу останнього зі складі учасників боржника, яка підлягає виплаті апелянту.

Розглянувши в судовому засіданні вказані клопотання, судова колегія суду апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову у їх задоволенні у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 81 ГПК України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази. Суд може уповноважити на одержання витребуваних ним доказів заінтересовану сторону.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до положень ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

При цьому, в силу ст. 91 ГПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Статтею 74 наведеного кодексу встановлено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід також зазначити, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.235 ГПК України).

Водночас, маючи достатньо часу для вчинення відповідних дій під час розгляду справи в суді першої інстанції, скаржником клопотання про витребування реєстраційної справи ТОВ "Вайн Хауз Групп" до місцевого господарського суду не заявлялось, заходи щодо самостійного отримання копії витребуваного доказу було вчинено лише після прийняття оскаржуваної ухвали, а відповідні документи на підтвердження цих обставин надано лише суду апеляційної інстанції.

При цьому, слід також наголосити, що згідно положень процесуального законодавства, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, тобто збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду.

Окрім наведеного, під час розгляду заявленого клопотання суд апеляційної інстанції також враховує висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 12.10.2021 року у справі №01/1494(14-01/1494) стосовно порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство та стосовно ролі та обов`язків суду на цій стадії провадження у справі про банкрутство.

Так, згідно наведеної постанови, на підставі аналізу законодавства про банкрутство, яким керується суд на стадії попереднього засідання під час розгляду кредиторських вимог, у сукупності з положеннями процесуального закону щодо диспозитивності у господарському процесі, щодо прав та обов`язків кредитора як сторони у справі про банкрутство, щодо порядку доведення стороною даних, вказаних в обґрунтування своїх вимог і заперечень, щодо порядку надання доказів у справі, а також з урахуванням численної практики Верховного Суду з даного питання, судом касаційної інстанції зроблено наступні висновки:

- заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- проте, обов`язок здійснення правового аналізу заявлених у справі кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 05.03.2019 у справі №910/3353/16, від 18.04.2019 у справі №914/1126/14, від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18);

- відтак, завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, та/або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанови Верховного Суду: від 05.03.2019 у справі №910/3353/16, від 18.04.2019 у справі №914/1126/14, від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);

- отже, у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17);

- ухвала, прийнята за результатами попереднього засідання є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному конкурсному кредитору під час прийняття рішення на зборах (комітеті) кредиторів; для визначення кількості голосів для участі у представницьких органах кредиторів зі складу вимог конкурсних кредиторів виключається неустойка (штраф, пеня) (постанови: від 18.04.2019 у справі № 914/1126/14, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17);

- метою апеляційного суду є перевірка законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції, а способом досягнення цієї мети - розгляд справи по суті повторно (постанова Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №922/116/18).

Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в даному випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником.

Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (ст. 76 ГПК України), допустимості (ст. 77 ГПК України), достовірності (ст. 78 ГПК України) та вірогідності (ст. 79 ГПК України). Комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство.

Покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог.

Отже, за своєю правовою природою такий предмет спору не є тотожним спору про право, який розглядається у позовному провадженні. (Аналогічна правова позиція викладена у Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 27.08.2020 року у справі №911/2498/18).

З огляду на викладене, беручи до уваги, що обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено саме на заявника грошових вимог, та враховуючи заборону суду з власної ініціативи збирати докази, що стосуються предмета спору, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання скаржника про витребування доказів.

З вищенаведених мотивів суд апеляційної інстанції також не вбачає підстав для задоволення клопотання апелянта про призначення у справі судової експертизи.

Так, при призначенні судово-економічної експертизи спірних грошових вимог кредитора у справі про банкрутство, як одного із способів збирання доказів, судам належить враховувати особливості провадження з розгляду вимог кредиторів у справах про банкрутство, якими визначається предмет доказування, особа, на яку покладається обов`язок доказування, обсяг доказування у справі про банкрутство при розгляді конкретного спору та наявність дійсної потреби у збиранні доказів шляхом проведення певної судової експертизи з огляду на спеціальні приписи законодавства щодо розгляду у справі про банкрутство спірних вимог кредиторів.

Системний аналіз положень ст.ст. 73, 99 ГПК України та ст. 45 КУзПБ дозволяє дійти висновку про те, що при розгляді спірних грошових вимог кредитора суд не вправі призначати експертизу, предметом якої є дослідження документів на обґрунтування чи спростування грошових вимог кредитора, оскільки такі повноваження щодо дослідження повноти та належності документальних доказів, наданих конкурсним кредитором на обґрунтування своїх кредиторських вимог, законодавцем покладено на суд, який розглядає спірні вимоги кредитора у конкурсній процедурі. Суд не вправі перекладати свої повноваження щодо дослідження документальних доказів обґрунтованості спірних вимог на іншу особу (судового експерта). (Аналогічна правова позиція викладена у Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 28.07.2020 року у справі №904/2104/19 та від 27.08.2020 року у справі 911/2498/18).

Крім того, слід зазначити, що ч.ч. 4,5 ст.9 КУзПБ передбачено загальне правило, що судові рішення (ухвали та постанови), які приймаються місцевим судом набирають сили з моменту їх прийняття місцевим судом, оскарження судових рішень у процедурі банкрутства не зупиняє провадження у справі про банкрутство. Також, відповідно до ч. 17 ст. 39 КУзПБ передбачено загальну заборону щодо зупинення провадження у справі про банкрутство.

Судова колегія наголошує, що положення статей 9 та 39 КУзПБ щодо заборони зупинення провадження у справі про банкрутство, як у випадку оскарження судових рішень в апеляційному чи касаційному порядку, так щодо заборони зупинення провадження у справі про банкрутство мають застосовуватися судами переважно, як спеціальні норми права, у всіх випадках коли в суду за загальними правилами ГПК України виникає право зупинити провадження у справі, зокрема, й при призначенні судом першої чи апеляційної інстанції судової експертизи (за статтями 99, 228 ГПК України).

З огляду на наведене, суд першої чи апеляційної інстанції, який призначає експертизу у справі про банкрутство, не може скористатися правом на зупинення провадження у справі, оскільки у справах про банкрутство законодавець в імперативному порядку заборонив таке зупинення провадження.

Заборона зупинення провадження на час оскарження судових рішень у процедурі банкрутства (ч. 5 ст. 9 КУзПБ) має наслідком неможливість застосування судом загальних повноважень, наданих ГПК України (права на зупинення судового провадження у випадку призначення судової експертизи), оскільки така процесуальна дія суду відбувається у процедурі, яка повинна здійснюватися судом без зупинення провадження у справі, що передбачено Кодексом України з процедур банкрутства. (Наведена правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.08.2020 року у справі 911/2498/18).

За вказаних обставин, оскільки у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору, судова колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні заявлених ОСОБА_1 клопотань.

Разом з тим, ОСОБА_1 не позбавлений права та можливості звернутись до господарського суду міста Києва з відповідними майновими вимогами до боржника в порядку позовного провадження, в якому судом може бути використано весь інструментарій, характерний безпосередньо для позовного провадження, а саме: витребування певних доказів, необхідних для правильного вирішення спору, призначення у справі відповідної судової експертизи тощо.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 81, 99, 100, 234, 255, 270, 271 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів у справі №910/3323/21 відмовити.

2. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення у справі №910/3323/21 судової експертизи відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття.

Повний текст ухвали підписано 28.12.2021 року після виходу суддів Остапенка О.М. та Копитової О.С. з лікарняного.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді Б.М. Грек

О.С. Копитова