ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/22/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Соловей Л.А.

секретар судового засідання: Пеньківській О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Кухар А.С., довіреність від 15.02.2021;

від відповідача: ОСОБА_1;

від третіх осіб: не з`явилися;

прокурор Огородник Ю.М., службове посвідчення №058866 від 21.12.2020,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Заступника керівника Бердчівської місцевої прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (м.Бердичів)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (с.Карпівці Чуднівського району Житомирської області)

за участю у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору

на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріон-Логістик" (м.Київ);

на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський елеватор" (смт.Єрки Катеринопільського району Черкаської області)

про стягнення 22603,43грн

Заступник керівника Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача - ФОП ОСОБА_1 22603,43грн плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 11.04.2019 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області на автодорозі Р-60 км 171+884 Кролівець - Конотоп - Ромни - Пирятин встановлено факт перевезення транспортним засобом марки "Iveko" з реєстраційним номером НОМЕР_1 , причепом (напівпричепом)-самоскидом-Е, марки "Janmil" моделі "NW-1S", вантажу із перевищенням вагових параметрів, визначених Правилами дорожнього руху України, без відповідного дозволу, виданого Державтоінспекцією або документа про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів. Прокуратурою за результатами опрацювання інформації Державної служби України з безпеки на транспорті та Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області виявлено підстави для застосування заходів представницького характеру, у зв`язку із невжиттям таких заходів органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Ухвалою господарського суду від 16.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 16.02.2021; учасникам рекомендовано подати відповідні заяви по суті спору.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки автомобільним перевізником вантажу є Товариство з обмеженою відповідальністю "Оріон-Логістик", а він був лише водієм даного перевезення, що вбачається з товарно-транспортної накладної №АЭ 200005664 від 11.04.2019, а тому вважає себе неналежним відповідачем у даній справі; у задоволенні позову просить відмовити (а.с.48-49).

12.02.2021 до суду від заступника керівника місцевої прокуратури надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що за інформацією ТОВ "Оріон-Логістик" (лист №147/л від 08.02.2021) між вказаним підприємством (замовником) та ФОП ОСОБА_1 (перевізником) було укладено договір перевезення вантажу автомобільним транспортом №29/03/2 від 29.03.2019, відповідно до п.1.1 якого передбачено, що предметом договору є надання перевізником замовнику послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом по території України в порядку та на умовах, визначених цим Договором. За змістом Договору, перевізник зобов`язаний, серед іншого, забезпечити своїх водіїв усіма необхідними та належним чином оформленими документами для виконання автомобільних перевезень (п.2.1.10); при прийомі та передачі вантажу, зокрема, контролювати розміщення і кріплення вантажу по осях транспортного засобу з метою запобігання перевантаження та забезпечення безпеки руху, та збереження вантажу під час перевезення. (п.2.1.13 ); тільки відповідальні особи (водії) перевізника мають право на одержання вантажу до перевезення (п.2.1.2). Тобто, ОСОБА_1 під час перевезення вантажу 11.04.2019 виконував умови укладеного господарського договору як фізична особа-підприємець; у трудових відносинах з ТОВ "Оріон-Логістик" не перебував. Крім того, прокурор відмітив, що постановою начальника Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області від 11.06.2019 №107636 до ФОП ОСОБА_1 за порушення вимог ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" було застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 1700,00грн, який було повністю сплачено, що підтверджується квитанцією №36 від 21.06.2019 (а.с.54-57).

Ухвалою суду від 16.02.2021 відкладено підготовче засідання на 15.03.2021.

26.02.2021 до суду від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, згідно з яким останній просить відмовити в задоволенні позову, оскільки договір перевезення вантажу автомобільним транспортом №29/03/2 від 29.03.2019 не підписував, підпис у договорі виконаний не ним, тобто підроблений. На думку відповідача, саме ТОВ "Оріон-Логістик", як перевізник, має відповідати за позовом (а.с.77-78).

26.02.2021 на адресу суду від відповідача також надійшло клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, в якому відповідач просив витребувати оригінал договору перевезення вантажу транспортом №29/03/2 від 29.03.2019 у ТОВ "Оріон-Логістик"; призначити у даній господарській справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставити питання: Чи виконаний ОСОБА_1 рукописний підпис у договорі перевезення вантажу автомобільним транспортом №29/03/2 від 29.03.2019? (а.с.81-82).

15.03.2021 до суду від Бердичівської місцевої прокуратури надійшли пояснення на заперечення відповідача та заперечення на клопотання відповідача щодо задоволення клопотання ФОП ОСОБА_1 про витребування доказів та призначення почеркознавчої експертизи у зв`язку з його безпідставністю, необґрунтованістю і спрямованістю на затягування судового процесу. В обґрунтування заперечення зазначено, що основним видом діяльності ОСОБА_1, як фізичної особи-підприємця, є вантажний автомобільний транспорт. При проведенні габаритно-вагового контролю відповідачем здійснювалося транспортування насіння соняшника до міста Ладижин Вінницької області, яке було завантажено в с.Андріяшівка Сумської області. Таким чином, транспортний засіб використовувався останнім в господарських цілях при перевезенні великовагового вантажу, належність відповідачу транспортного засобу підтверджено наданими у ході перевірки документами. За результатами перевірки складено відповідний акт №0015247 про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів, який підписано відповідачем ОСОБА_1 без будь-яких зауважень. У подальшому, відповідачем визнано правомірність застосування до нього адміністративно-господарських санкцій за допущені порушення, добровільно сплачено штраф (а.с.85-86).

Ухвалою суду від 15.03.2021 продовжено термін підготовчого провадження у справі за 30 днів, до 15.04.2021; залучено до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Оріон-Логістик"; відкладено підготовче засідання на 13.04.2021.

Ухвалою господарського суду від 13.04.2021 продовжено строк підготовчого провадження у справі №906/22/21, застосувавши ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; відкладено підготовче засідання на 11.05.2021.

11.05.2021 на адресу суду від ТОВ "Оріон-Логістик" надійшло пояснення по справі, в якому зазначено, що ОСОБА_1 ніколи не перебував та не перебуває у трудових відносинах з ТОВ "Оріон-Логістик", а під час здійснення перевезення вантажу у квітні 2019 року виконував умови укладеного господарського договору як фізична особа-підприємець. До пояснення долучено оригінал договору перевезення вантажу автомобільним транспортом №29-03/2 від 29.03.2019 (а.с.121-123).

Ухвалою суду від 11.05.2021 клопотання ФОП ОСОБА_1 від 23.02.2021 про призначення судової почеркознавчої задоволено; призначено у справі №906/22/21 судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Житомирському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України ; провадження у справі зупинено.

07.06.2021 на адресу Господарського суду Житомирської області від Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшли матеріали справи №906/22/21 та клопотання судового експерта В.Мишаковської від 26.05.2021 №СЕ-19/106-21/5292-ПЧ, в якому експерт відповідно до ст.69 ГПК України у зв`язку з недостатньою кількістю порівняльного матеріалу просила уточнити перелік документів, у яких містяться достовірні вільні зразки підпису та почерку ОСОБА_1 (із зазначенням реквізитів документів, місць розташування підписів, тощо) та надати оригінали документів з достовірними вільними зразками підписів ОСОБА_1, які максимально наближені за часом виконання до 29.03.2019 (не менше 10-15 документів).

Ухвалою суду від 11.06.2021 провадження у справі № 906/22/21 поновлено; розгляд клопотання експерта призначено у підготовчому засіданні на 30.06.2021.

Ухвалою господарського суду від 30.06.2021 клопотання експерта Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 26.05.2021 №СЕ-19/106-21/5292-ПЧ задоволено; провадження у справі №906/22/21 зупинено.

20.07.2021 від Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшов висновок експерта від 15.07.2021 №СЕ-19/106-21/5292-ПЧ за результатами проведеної судової почеркознавчої та лінгвістичної експертизи у справі №906/22/21.

Ухвалою суду від 30.07.2021 провадження у справі поновлено, підготовче засідання призначено на 14.09.2021.

14.09.2021 на електронну адресу суду від виконувача обов`язків керівника Чуднівської окружної прокуратури надійшли письмові пояснення від 14.09.2021 №55-90-1249, згідно яких прокурор зазначає, що відсутність належним чином укладеного договору між ТОВ Оріон-Логістик" та ФОП ОСОБА_1 не спростовують самого факту надання послуг з перевезення вантажу, адже останній, як суб`єкт господарювання, здійснював перевезення з метою отримання прибутку. Тому саме ФОП ОСОБА_1 є особою, яка повинна відшкодувати Державній службі України з безпеки на транспорті плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом (а.с.173-174).

Ухвалою суду від 14.09.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський елеватор"; відкладено підготовче засідання на 11.10.2021.

11.10.2021 на електронну адресу суду від ТОВ "Катеринопільський елеватор" надійшли письмові пояснення, у яких останній повідомив, що ТОВ "Катеринопільський елеватор" замовляє послуги з перевезення саме у ТОВ "Оріон-Логістик" на підставі договору транспортного експедирування та перевезення вантажів автотранспортом №КЕ-ОР-2505 від 25.05.2018; просив розгляд справи провести без участі представника третьої особи-2 (а.с.191).

Ухвалою від 11.10.2021 підготовче засідання відкладено на 09.11.2021.

08.11.2021 до суду від керівника Чуднівської окружної прокуратури Житомирської області надійшли письмові пояснення по справі №906/22/21 від 08.11.2021 №55-90-1814вих.21.

Ухвалою суду від 29.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/22/21 до судового розгляду по суті на 21.12.2021.

У судовому засіданні 21.12.2021 прокурор та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та заявах по суті спору.

Відповідач проти позову заперечив з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Треті особи повноважних представників у судове засідання не з`явились, про причину неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 11.04.2019 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області, згідно з щотижневим графіком проведення рейдових перевірок, на автодорозі Р-60 км 171+884 Кролівець - Конотоп - Ромни - Пирятин проведено габаритно-ваговий контроль автомобіля (тягача) марки "Iveko" моделі "Stralis" з реєстраційним номером НОМЕР_1 , причепом (напівпричепом) самоскидом-Е, марки "Janmil" моделі "NW-1S" з реєстраційним номером НОМЕР_2 , право власності на які зареєстровано за ОСОБА_1 , яким здійснювалось перевезення вантажу по маршруту с.Андріяшівка, Романівський район, Сумська область - м.Ладижин, Вінницька область.

Посадові особи Управління діяли на підставі направлення на рейдову перевірку №008009 від 08.04.2019 та графіка здійснення габаритно-вагового контролю автомобільного транспорту на території Полтавської області у квітні 2019 року, затвердженого начальником Управління (а.с.29,31).

За результатами вказаного контролю 11.04.2019 старшим державним інспектором Управління складено акт №0015247 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, яким зафіксовано перевезення вантажу із перевищенням загальної маси та осьових навантажень.

Згідно з вищезазначеним актом фактична повна маса транспортного засобу становить 41,52т при допустимій - 40т; нормативно допустиме осьове навантаження становить 11; 11; 22 т, а фактичне - 6,46; 12,18; 7,24; 7,72;7,92 т (а.с.25).

Вказаний акт підписаний посадовою особою Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області ОСОБА_2 та водієм транспортного засобу ОСОБА_1

На підставі складених у ході здійснення габаритно-вагового контролю матеріалів посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Полтавській області складено розрахунок плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №0015247 від 11.04.2019 і нараховано плату за проїзд у розмірі 748,71 євро, що за перерахунком згідно офіційного курсу валют євро до гривні Національного банку України станом на 11.04.2019 еквівалентно 22602,43грн. Розрахунок виконано відповідно до затвердженої формули з урахуванням норм пункту 31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування" (а.с.24).

Листом від 20.05.2019 за №12187/33/24-19 Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області повідомило ОСОБА_1 про необхідність внесення плати за проїзд у розмірі 748,71 євро (а.с.23).

Даний лист залишено відповідачем без відповіді, нарахована сума коштів залишилась не сплаченою.

Управлінням Укртранспезбеки у Житомирській області 11.06.2019 винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №107636, в якій зазначено, що ОСОБА_1 11.04.2019 допущено порушення вимог ст.48 ЗУ "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 ЗУ "Про автомобільний транспорт", та постановлено стягнути з ОСОБА_1 1700,00грн (а.с.65).

Штраф відповідачем сплачено в повному обсязі, що підтверджується квитанцією від 26.06.2021 (а.с.66).

Заступник керівника Бердичівської місцевої прокуратури, посилаючись на нездійснення уповноваженим органом захисту інтересів держави з метою надходження коштів до бюджету, звернувся з позовом в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення з ФОП ОСОБА_1 до Державного бюджету України плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортом в сумі 22603,43грн гривень. Підставою для реалізації прокурором представницьких функцій у даному випадку стала усвідомлена пасивна поведінка уповноваженого суб`єкта владних повноважень, тобто нездійснення захисту інтересів держави.

Стосовно наявності підстав для участі прокуратури у даній справі суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року №4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Законом України від 02.06.2016 "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", який набрав чинності 30.06.2016, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України "Про прокуратуру", який набрав чинності 15.07.2015. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

На підтвердження обставин наявності підстав для представництва, прокурор надавав лист Укртрансбезпеки у Полтавській області (вих.4661/28.4/23-20 від 30.12.2020) відповідно до змісту якого, в.о. заступника начальника управління, вважаючи, що Укртрансбезпека може звертатися до суду з позовом до юридичної особи виключно у випадках, коли це прямо передбачено законом та з метою виконання покладених на неї завдань, просить розглянути можливість щодо представництва інтересів держави особі Укртраснбезпеки в порядку господарського судочинства (а.с.39-40).

03.05.2018 набрали чинності зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №320 до пп.27 п.5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103, відповідно до яких Укртрансбезпека вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Своєчасне неподання до суду органом Державної служби України з безпеки на транспорті позову про стягнення з відповідача плати за проїзд автомобільними дорогами належного йому транспортного засобу із перевищенням вагових нормативів, свідчить про неналежне здійснення цим органом владних повноважень, у зв`язку із чим прокурор звернувся з даним позовом до суду.

Державна служба України з безпеки на транспорті є органом уповноваженим державою здійснювати відповідні повноваження у спірних правовідносинах. Отже, маючи відповідні повноваження, визначені ст.6 Закону України "Про автомобільний транспорт" та пп.2, 15, 27 п.5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103, протягом тривалого часу не вжила належних та ефективних заходів цивільно-правового характеру щодо стягнення з відповідача заборгованості.

Листом № 31-107357ВИХ-20 від 21.12.2020 з метою встановлення наявності підстав для представництва органами прокуратури інтересів держави в суді, Бердичівська місцева прокуратура просила повідомити, чи внесена ФОП ОСОБА_1 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових/великогабаритних засобів в сумі 22603,43грн; чи вживались Державною службою України з безпеки на транспорті заходи щодо стягнення плати за проїзд з ФОП ОСОБА_1 та про намір звернення до суду з відповідним позовом (а.с.35-38).

Як зазначено вище, Укртрансбезпека повідомила прокурора про те, що кошти від перевізника на погашення заборгованості не надходили (що є порушенням інтересів держави), водночас вважає, що в неї відсутні повноваження на звернення до суду з відповідним позовом про її стягнення, а також відсутнє фінансування для здійснення витрат, пов`язаних з його пред`явленням, що підтверджує факт нездійснення Управлінням повноважень щодо належного захисту інтересів держави.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді (аналогічний висновок викладений у постанові ВС КГС від 17.03.2021, справа №904/31/19, і ряді інших).

Разом з цим, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги прокурора є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підстав позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) від 04.11.1950р. передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ураховуючи доводи прокурора та аргументи сторін у справі, з огляду на надані учасниками справи докази, спірним у даному випадку є питання чи був відповідач перевізником під час здійснення перевірки габаритно-вагового контролю транспортного засобу, та чи повинен нести відповідальність за перевищення вагових параметрів.

Статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" визначено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною другою статті 29 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Процедура здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 за №879 (далі - Порядок № 879), пунктом 3 якого встановлено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Цей порядок визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

Габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів (пункт 2 Порядку №879).

Згідно з підпунктом 3 пункту 2 Порядку №879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил Дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - Правила №1306). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 %.

Пунктом 22.5. Правил №1306 передбачено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Згідно із пунктом 21 Порядку №879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 % подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Також пунктами 26, 27 Порядку №879 передбачено, що кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Відповідно до пункту 28 Порядку №879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Методику розрахунку плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту визначено пунктом 30 Порядку № 879, відповідно до якого плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 км проїзду; Рнв -розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 км проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 км проїзду; В - відстань перевезення, км. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 м.

Пунктом 31 Порядку № 879 передбачено, що при визначенні розміру плати за проїзд транспортних засобів з осьовим сполученням більше трьох береться до рахунку схема, що спричиняє більші руйнування доріг з комбінацій одно-, двох- та трьохосьових сполучень, а найбільша сума навантаження на суміжні осі припадає на максимальну колісну формулу. Для строєних осей з одиночними шинами плата за перевищення допустимих навантажень на вісь (осі) збільшується у два рази.

Відповідно до пункту 31-1 Порядку №879 якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 % - у подвійному розмірі; на 10 - 40 % - у потрійному розмірі; більше як на 40 % - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням. Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру плату за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу має вносити с а м е п е р е в і з н и к.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №926/16/19.

Згідно з пунктом 23 Порядку №879 власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.

Відповідно до пункту 28 Порядку №879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Перевізник має право на відшкодування вантажовідправником чи замовником коштів, внесених у рахунок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу.

Згідно частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, суд зазначає, що саме п е р е в і з н и к, який необов`язково має транспортний засіб у власності, і м а є сплатити визначену суму плати за проїзд автомобільними дорогами транспортного засобу, вагові параметри якого перевищують нормативні, оскільки вказаний транспортний засіб завдає шкоди автомобільним дорогам внаслідок такого перевищення.

Пунктом п.37 Порядку №879 передбачено, що учасники відносин у сфері габаритно-вагового контролю несуть відповідальність згідно із законодавством.

Враховуючи вищенаведені приписи чинного законодавства, господарський суд дійшов висновку про покладення саме на автомобільного п е р е в і з н и к а, який може бути відмінним від в л а с н и к а т р а н с п о р т н о г о з а с о б у, обов`язку сплачувати кошти за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

Також, суд зважає, що не слід ототожнювати поняття п е р е в і з н и к а із фактичним користувачем транспортного засобу - в о д і є м, який керує ним на час перевірки за трудовою або іншою угодою. Особа - перевізник встановлюється за документами, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, перелік яких визначено статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" (в редакції станом на час перевірки).

Водії можуть нести відповідальність тільки у тому разі, коли одночасно є перевізниками.

Зокрема, до них відноситься договір про перевезення вантажу, укладання якого передбачено статтею 50 цього Закону, статтею 307 Господарського кодексу України, статтею 909 Цивільного кодексу України та підтверджується складанням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо).

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені в Законі України від 05.04.2001 "Про автомобільний транспорт", із змінами і доповненнями.

В розумінні статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Відповідно до вимог частини першої та другої статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного п е р е в і з н и к а - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для в о д і я - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків (частина четверта статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт").

За своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а є сумою на відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Вказана правова позиція наведена у постановах Великої Палати Верхового Суду від 06 червня 2018 року у справі № 820/1203/17 та від 30 січня 2019 року у справі №803/3/18.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Закон України "Про автомобільний транспорт" та Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Мінтрансу України №363 від 14.10.1997, зареєстровані в Міністерстві юстиції України за №128/2568 від 20.02.1998 (далі - Правила №363), визначають товарно-транспортну накладну обов`язковим документом, що повинен оформлюватися при перевезенні вантажів автомобільнім транспортом.

Так, пунктом 11.1 Правил №363 передбачено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Відповідно до пункту 11.3. Правил №363, товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках. У разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається перевізнику (пункт 11.5. Правил №363).

Як встановлено судом та підтверджується матеріали справи, перевезення вантажу здійснювалось транспортними засобами з перевищенням нормативно вагових параметрів (марки "Iveko" моделі "Stralis" з реєстраційним номером НОМЕР_1 , причепом (напівпричепом) самоскидом-Е, марки "Janmil" моделі "NW-1S" з реєстраційним номером НОМЕР_2 ), що належать на праві власності відповідачу, про що 11.04.2019 під час габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових параметрів нормам і правилам перевезення вантажу працівниками Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0023629 від 11.04.2019, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0015247 від 11.04.2019, акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 11.04.2019 № 127280 та розрахунок плати за проїзд від 11.04.2019.

До матеріалів справи прокурором у підтвердження того, що перевізником на час проведення габаритно-вагового контрою 11.04.2019 був ФОП ОСОБА_1, надано копію товарно-транспортної накладної №АЭ 00005664 від 11.04.2019, у якій п е р е в і з н и к о м в к а з а н о ТОВ "Оріон-Логістик", вантажовідправник - філія "Андріяшівський елеватор" товариства з обмеженою відповідальністю "Урожай країни", вантажоодержувач - філія "Внутрішньогосподарський комплекс по виробництву кормів" товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницька птахофабрика", водій - ОСОБА_1 (а.с.32).

Посилання прокурора на те, що ОСОБА_1 під час перевезення вантажу 11.04.2019 виконував умови укладеного між ТОВ "Оріон-Логістик" (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (перевізник) договору перевезення вантажу автомобільним транспортом №29/03/2 від 29.03.2019, та як відповідальна особа одержав для перевезення вантаж, про що зазначено у товарно-транспортній накладній, та відповідно мав забезпечити перевезення на підставі належним чином оформлених документів, є безпідставними та не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки згідно висновків експертизи, проведеної експертом Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №СЕ-19/106-21/5292-ПЧ від 15.07.2021 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у господарській справі №906/22/21, досліджуваний підпис від імені ОСОБА_1 у графі "ПЕРЕВІЗНИК" договору перевезення вантажу автомобільним транспортом №29/03/02 від 29.03.2019 виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою (а.с.163-168).

Суд звертає увагу на те, що в силу приписів ст.ст.6, 626, 627, 628, 638 ЦК України договір є вчиненим з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх його істотних умов, визначених в т.ч. на розсуд сторін.

Відповідно до ч.2 ст.909 ЦК України договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Відповідно до п.1 Правил №363, договір про перевезення вантажів - двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання; замовник - вантажовідправник або вантажоодержувач, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів; товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно з п.3.5. Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, у Договорі встановлюються: термін його дії, обсяги перевезень, умови перевезень (режим роботи по видачі та прийманню вантажу, забезпечення схоронності вантажу, виконання вантажно-розвантажувальних робіт і таке інше), вартість перевезень і порядок розрахунків, порядок визначення раціональних маршрутів, обов`язки сторін, відповідальність тощо.

З врахуванням вищевикладеного суд зазначає, що договір є засобом регулювання кола відносин виключно в межах погодженого його сторонами предмету та інших умов.

За таких обставин, для виникнення у відповідача обов`язку плати за проїзд автомобільними дорогами транспортним засобом, вагові параметри якого перевищують нормативні, необхідним є наявність між відповідачем, як перевізником, та ТОВ "Оріон-Логістик", як замовником, договірних відносин щодо здійснення перевезення шляхом досягнення згоди щодо всіх істотних умов, тобто укладення договору перевезення, перевізником за яким мав би бути саме відповідач.

В свою чергу, виходячи з положень ст.909 Цивільного кодексу України, складання транспортної накладної може підтверджувати лише факт укладення договору перевезення вантажу із замовником (вантажовідправником чи вантажоодержувачем) при прийманні перевізником вантажу на відправлення та підтверджувати факт виконання зобов`язання з перевезення, однак сама по собі транспортна накладна не є договором в розумінні ст. 626 ЦК України, оскільки з неї не вбачається досягнення згоди між перевізником та конкретним замовником (яким може бути як вантажоотримувач, так і вантажовідправник) щодо всіх істотних умов, які є обов`язковими для договору перевезення.

Факту існування договірних відносин щодо замовлення перевезення вантажу транспортна накладна не підтверджує, так як не містить домовленості (погоджених істотних умов) між ТОВ "Оріон-Логістик" та відповідачем щодо їх прав та обов`язків, спрямованих на виникнення між ними правовідносин з перевезення вантажу.

Суд звертає увагу, що а ні прокурором, а ні третьою особою 1 - ТОВ "Оріон-Логістик" не надано жодного акту виконаних робіт, який би міг свідчити про надання відповідачем послуг з перевезення.

Доводи прокурора, що пунктом 2.1.13 договору перевезення вантажу автомобільним транспортом №29/03/2 від 29.03.2019 було передбачено обов`язок відповідача при прийомі і передачі вантажу перевіряти фактичну відповідність завантаженого вантажу супровідним документам; приймати вантаж до перевезення і перевіряти цілісність упаковки вантажу; контролювати розміщення і кріплення вантажу по осях транспортного засобу з метою запобігання перевантаження та забезпечення безпеки руху та збереження вантажу від час перевезення спростовуються матеріалами справи, зокрема, висновком експерта №СЕ-19/106-21/5292-ПЧ від 15.07.2021, відповідно до якого ОСОБА_1 вказаний договір не підписував, а тому на підставі зазначеного правочину між сторонами не виникло прав та обов`язків в редакціїї цього договору.

Слід зазначити, що відмітка у товарно-транспортній накладній про перевезення вантажу водієм ОСОБА_1 , з огляду на встановлені судом обставини, не може бути достатньою підставою для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оскільки перевізником у цій же накладній зазначено саме ТОВ "Оріон-Логістик".

Натомість, суд приймає до уваги, що в матеріалах справи міститься договір транспортного експедирування та перевезення вантажів автотранспортом №КЕ-ОР-2505 від 25.05.2018, укладений між ТОВ "Оріон-Логістик" (контрагент, третя особа-1) та ТОВ "Катеринопільський елеватор" (МХП, третя особа-2), за умовами якого ТОВ "Оріон-Логістик" зобов`язався за плату перевозити належним йому транспортом вантажі ТОВ "Катеринопільський елеватор" та/або надавати ТОВ "Катеринопільський елеватор" від власного імені, за плату, в інтересах та за рахунок контрагента послуги виконання або організації виконання перевезення вантажів контрагента транспортом у внутрішньому та міжнародному сполученні (а.с.213-215).

Наявна у матеріалах справи товарно-транспортна накладна №АЭ200005664 від 11.04.2019 містить необхідні реквізити для ідентифікації особи перевізника - ТОВ "Оріон-Логістик", який здійснював перевезення для замовника - ТОВ "Катеринопільський елеватор".

У відповідності до ч.3 ст.14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

З вищезазначеної норми вбачається, що відповідальність за дії третіх осіб, які залучені ним до виконання договору транспортного експедирування, покладається саме на ТОВ "Оріон-Логістик".

Суд відхиляє посилання прокурора на постанови Верховного Суду по справі №747/45/20 та 819/1381/16, у яких викладено висновки, що у випадку, якщо вагові параметри транспортного засобу перевищують нормативні, то відповідальним за правопорушення є сам власник транспортного засобу, з огляду на наступне.

Так, у вищевказаних справах пред`явлено цивільний позов до фізичної особи - власника транспортного засобу, натомість у даній справі відповідачем є ФОП ОСОБА_1, як суб`єкт господарювання, що здійснював перевезення вантажу на підставі цивільно-правової угоди та судом досліджувались обставини чи був відповідач перевізником під час здійснення перевірки габаритно-вагового контролю транспортного засобу, та чи повинен нести відповідальність за перевищення вагових параметрів.

Отже, зазначені прокурором судові рішення ухвалені за інших підстав позову та в інших правовідносинах, що відрізняються за змістом, тому не є подібними.

Також суд критично оцінює пояснення прокурора, що відповідачем сплачено штраф, який до нього застосовано постановою начальника Управління Уктрансбезпеки у Житомирській області від 11.06.2019 №107636 за порушення законодавства про автомобільний транспорт, а тому саме ФОП ОСОБА_1 має відшкодувати плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортом в сумі 22603,43грн, оскільки сам факт оплати водієм 1700,00грн штрафу за виявлене перевантаження транспортного засобу не доводить його обов`язку відшкодувати шкоду, заявлену до стягнення прокурором.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст.74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що прокурор та позивач в межах розгляду даних спірних правовідносин не довели що саме відповідач був перевізником у розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт", а тому, останній не може нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, згідно з положеннями cт.60 Закону України "Про автомобільний транспорт". Оскільки, як встановлено вище, відповідальність за рух без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового транспорту покладається на перевізника, яким у даній справі є ТОВ "Оріон-Логістик" (згідно товарно-транспортної накладної), а не ФОП ОСОБА_1, як водій, який фактично здійснював перевезення на замовлення ТОВ "Оріон-Логістик", клопотань про залучення до участі у справі співвідповідача чи заміну неналежного відповідача, позивачем та прокурором не надано, господарський суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до приписів ст.129 ГПК України покладаються на прокурора.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 31.12.21

Суддя Соловей Л.А.

Віддрукувати:

1 - у справу

2- Житомирська обласна прокуратура;

3- відповідачу (рек);

4 - третій особі ТОВ "Оріон-Логістик" (03022, місто Київ, вул.Васильківська, будинок 30Д, (рек.).

- Бердичівська місцева прокуратура на ел.пошту (ІНФОРМАЦІЯ_1);

- позивачу на ел.пошту (рек)