ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

28 грудня 2021 року м. ХарківСправа № 922/3871/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання Деркач П. О.

розглянувши заяву ФОП Кульова В.О. про розстрочку виконання рішення (вх. № 30293 від 23.12.2021) у справі

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д)
до Фізичної особи-підприємця Кульова Владислава Олександровича ( АДРЕСА_1 )
про стягнення 47622,56 грн.
за участю представників:

стягувача - не з`явився,

заявника (боржника) - Шугаєв Г.В., довіреність №4376 від 08.10.2020

ВСТАНОВИВ:

23.12.2021 на розгляд Господарського суду Харківської області від представника ФОП Кульова В.О. надійшла заява про розстрочку виконання рішення (вх. № 30293), в якій заявник просить суд розстрочити виконання рішення у цій справі до 30.12.2022 рівними частинами по 3896,56 грн., а судовий збір в сумі 2063,88 грн. до 28.12.2022 р.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.12.2021 прийнято до розгляду заяву про розстрочку виконання рішення (вх. № 30293 від 23.12.2021), розгляд якої призначено в судовому засіданні на 28.12.2021 об 11:00.

Представник стягувача в судове засідання 28.12.2021 не з`явився, разом з тим, через загальний відділ діловодства надав заперечення проти заяви про розстрочку виконання рішення (вх. №30223 від 22.12.2021), в яких повністю заперечив проти вимог заяви та просив суд відмовити в її задоволенні.

Представник боржника (заявника) в судовому засіданні 28.12.2021 підтримав подану заяву та наполягав на її задоволенні з підстав, викладених у заяві.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками справи докази, суд прийшов до висновку про відмову у задоволення заяви боржника, у зв`язку з таким.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 01.02.2021 позов задоволено частково, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Кульова Владислава Олександровича на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за Договором від 27.05.2019 №б/н у розмірі 35.228,23грн., 10.274,04 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1.256,50грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2.063,88грн.

24.02.2021 на примусове виконання рішення Господарського суду Харківської області від 01.02.2021 у справі № 922/3871/20 було видано відповідний наказ.

В обґрунтування заяви про розстрочку виконання рішення боржник зазначає про складні фінансові взаємовідносини боржника з контрагентами за укладеними з ними договорами та про необхідність виплачувати заробітну плату працівникам, виплату грошових коштів іншим контрагентам, що викликано форс-мажорними обставинами через пандемію COVID-19. Також, боржником у заяві вказано про недостатність на банківському рахунку останнього грошових коштів та відсутністю майна для виконання судового рішення. Під час вирішення питання про розстрочення рішення боржник просить врахувати факт розгляду цивільної справи № 638/18385/20 від 30.12.2020, в провадженні судді Дзержинського районного суд м. Харкова за позовом ATКБ ПриватБанк до ФОП Кульова В.О., та після ухвалення остаточного рішення загальна сума до повернення за цими справами буде перевищувати 100000,00 грн., внаслідок чого вимога банку терміново повернути борг призведе до банкрутство боржника та неможливість повернення боргу кредиторові.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав заяви про розстрочки виконання рішення і заперечень проти неї, суд виходить з наступного.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Положеннями статті 331 ГПК України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Вирішення питання щодо надання чи відмови в наданні розстрочки виконання рішення суду є суб`єктивним правом суду, яке останній приймає на власний розсуд шляхом оцінки наданих сторонами доказів.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду".

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені в параграф 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Отже, виходячи із наведеного вище, в основу судового рішення про надання розстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим його виконання.

При цьому, господарський суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Аналіз процесуальних норм, які регулюють питання можливості надання розстрочки виконання рішення суду, вказує, що законодавець у будь-якому випадку пов`язує розстрочку виконання судового рішення з об`єктивними, переборними - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Суд зазначає, що згідно з частиною першої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, відповідно до статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Отже, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, за власним комерційним розрахунком щодо наслідків вчинення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17).

Складне фінансове становище ФОП Кульова В.О., яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для надання розстрочки виконання судового рішення; при цьому, розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 15.03.2018 у справі №910/8153/17).

Суд зазначає, що наведені ФОП Кульовим В.О. обставини такі як: складні фінансові взаємовідносини боржника з контрагентами за укладеними з ними договорами; необхідність виплачувати заробітну плату працівникам, виплату грошових коштів іншим контрагентам; недостатність на банківському рахунку боржника грошових коштів та відсутність майна для виконання судового рішення, не свідчать про неможливість виконання рішення суду у цій справі, а лише відображають поточну підприємницьку діяльність боржника, що не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість розстрочення виконання судового рішення.

Негативні наслідки, що викликані неспроможністю боржника до беззбиткового господарювання, незадовільним станом планування власної економічної діяльності, неналежним станом претензійно-позовної роботи по стягненню дебіторської заборгованості тощо, не можуть бути перекладені на стягувача, оскільки це суперечило б принципам справедливості, добросовісності, розумності цивільного законодавства (п. 6 ст.3 ЦК України).

Разом з цим, на підтвердження своєї неплатоспроможності боржником не було подано до суду належних доказів, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про те, що боржником у порушення статей 73, 74 ГПК України не доведено суду належними та допустимими доказами виняткових обставин, що можуть бути підставами для розстрочки виконання рішення суду.

Суд також приймає до уваги, що заявником не надано й доказів, які б свідчили про майбутнє покращення скрутного матеріального становища ФОП Кульова В.О. у вказаний у заяві про розстрочку термін, а отже і про наявність реальної можливість виконання рішення.

При цьому, в силу вимог частини п`ятої статті 331 ГПК України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

У даному випадку строк на який може бути надано розстрочку виконання рішення Господарського суду Харківської області від 01.02.2021 у справі №922/3871/21 не може перевищувати 01.02.2022.

Водночас, заявник (боржник) у поданій заяві просить суд розстрочити виконання рішення на 12 місяців, починаючи з січня 2021 року по грудень 2022 року, тобто поза межами строку, встановленого вимогами ч.5 ст.331 ГПК України.

Згадана норма не ставить в залежність початок перебігу річного строку для розстрочення чи відстрочення виконання судового рішення з моментом винесення рішення про таке відстрочення чи розстрочення, а чітко встановлює, що такий строк не може перевищувати одного року саме з дня його ухвалення.

З огляду на викладене та враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник, не є винятковими у розумінні статті 331 ГПК України, з урахуванням матеріальних інтересів обох сторін, їх фінансового стану, ступеню вини відповідача у виникненні спору, неможливість перекладати комерційні ризики боржника та його недбалість у веденні власних справ на стягувача, суд вважає, що заява про розстрочення виконання рішення задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 73, 74, 76, 77, 232-235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення (вх. № 30293 від 23.12.2021) відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Харківської області протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Повну ухвалу підписано 28.12.2021 р.

Суддя Є.М. Жиляєв

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://reyestr.court.gov.ua.