ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2021 справа № 914/3229/21

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., за участі секретаря судового засідання Прокопів І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерудбудпостач», м.Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Будбілдінг», м.Львів

про стягнення 212 445,79 грн.

За участю представників:

від позивача не з`явився;

від відповідача не з`явився.

Процес.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерудбудпостач» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будбілдінг» про стягнення 212 445,79 грн заборгованості, з яких 189 087,05 грн основний борг, 9 177,21 грн три проценти річних, 14 181,53 грн інфляційні нарахування.

Ухвалою суду від 02.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 24.11.2021 об 11:00 год.

19.11.2021 на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання (вх.№27655/21), в якому просить суд розглядати справу без його участі за наявними у справі матеріалами.

Також, 19.11.2021 на електронну адресу суду від представника позивача надійшла заява (вх.№27692/21), в якій просить суд під час ухвалення рішення вирішити питання судових витрат та стягнути з відповідача витрати з оплати правничої допомоги адвоката у розмірі 4 994,00 грн та судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 3 186,69 грн. До заяви долучено копію платіжного доручення №2060 від 25.10.2021 на суму 4 994,00 грн.

Крім того, 19.11.2021 на електронну адресу суду від представника позивача надійшло письмове пояснення (вх.№27693/21).

Аналогічні документи (клопотання, заява, письмове пояснення) тим що надійшли на електронну адресу суду 19.11.2021 надійшли до суду поштою та зареєстровані канцелярією суду.

Протокольною ухвалою від 24.11.2021 суд відклав судове засідання для розгляду справи по суті на 13.12.2021, відсутнім в судовому засіданні представникам позивача та відповідача, суд в порядку статті 121 Господарського процесуального кодексу України, надіслав ухвалу-повідомлення про дату та час наступного судового засідання. Явка представників сторін в судове засідання 13.12.2021 не визнавалась судом обов`язковою.

13.12.2021 на електронну адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання (вх.№29977/21) в якому просив відкласти розгляд справи, у зв`язку з неможливістю бути присутнім у судовому засіданні, для надання пояснень та доказів, що мають значення для справи.

Протокольною ухвалою від 13.12.2021 суд, враховуючи клопотання представника відповідача, відклав судове засідання для розгляду справи по суті на 22.12.2021, відсутнім в судовому засіданні представникам позивача та відповідача, суд в порядку статті 121 Господарського процесуального кодексу України, надіслав ухвалу-повідомлення про дату та час наступного судового засідання. Явка представників сторін в судове засідання 22.12.2021 не визнавалась судом обов`язковою.

Позивач явки уповноваженого представника в судове засідання 22.12.2021 для розгляду справи по суті не забезпечив, проте, 20.12.2021 на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання (вх.№30509/21), в якому просить суд розглядати справу без його участі, за наявними у справі матеріалами. У поданому клопотанні представник позивача зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач явки уповноваженого представника в судове засідання 22.12.2021 для розгляду справи по суті не забезпечив. Відзив, заяви, клопотання від відповідача станом на дату та час проведення судового засідання до суду не надходили. Явка представника відповідача в судове засідання 22.12.2021 не визнавалась судом обов`язковою.

Відповідно до частини 1, частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Слід зазначити, що Господарським судом Львівської області було вжито заходів щодо належного повідомлення відповідача про рух позовної заяви, шляхом направлення копії ухвал засобами поштового зв`язку відповідачу на адресу вказану у позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань.

Єдиний державний реєстр судових рішень забезпечує відкритий безоплатний та цілодобовий доступ на офіційному веб-порталі судової влади України до внесених до такого реєстру судових рішень.

Відповідач зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання та в розумні інтервали часу - вживати заходів, щоб дізнатись про стан розгляду справи.

Суд також звертає увагу, що у рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» від 07.07.1989).

Суд вважає, що ним було виконано умови Господарського процесуального кодексу України стосовно належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, проте своїми процесуальними правами відповідач не скористався, в судове засідання не з`явився, явки представника не забезпечив, відзиву не подав.

Враховуючи належне повідомлення сторін про дату судового засідання, достатність документів наявних у матеріалах справи для вирішення спору по суті, а також враховуючи, що явка представників в засідання обов`язковою не визнавалась, суд не вважає відсутність представників сторін у судовому засіданні перешкодою для вирішення спору по суті.

Відводів складу суду та секретарю судового засідання сторонами не заявлено.

Відзив у встановлений судом строк відповідачем не подано.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У судовому засіданні 22.12.2021 прийнято рішення у справі.

Суть спору та правова позиція сторін.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що упродовж 2017-2021 років ним поставлено відповідачу товар (продукцію) на загальну суму 1 763 659,14 грн. Однак, відповідач здійснив оплату лише за частину отриманого товару на загальну суму 1 574 572,09 грн, внаслідок чого згідно розрахунків позивача станом на момент подання позовної заяви у відповідача існує заборгованість в сумі 189 087,05 грн по оплаті основного боргу за поставлений товар.

У зв`язку з порушенням строків оплати відповідачу нараховано три проценти річних в розмірі 9 177,21 грн, інфляційні втрати в розмірі 14 181,53 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який позивач просить стягнути з відповідача становить 212 445,79 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач, покликається на положення статті 11, 16, 256, 264, 525-526, 610-611, 625-627, 638, 655, 712 Цивільного кодексу України, статтю 193 Господарського кодексу України, статті 2, 4, 7, 13-14, 73-79, 123, 129, 162-164, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України.

Позиція відповідача.

Відповідач відзиву на позовну заяву у строк, визначений судом, не подав, проти позову не заперечив.

Обставини встановлені судом.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Нерудбудпостач» у період з 20.07.2017 по 25.02.2021 включно поставило Товариству з обмеженою відповідальністю «Будбілдінг» товар на загальну суму 1 763 659,14 грн, згідно видаткових накладних за період з 20.07.2017 по 25.02.2021.

В матеріалах справи наявні акти звірок взаємних розрахунків підписані між ТзОВ «Нерудбудпостач» та ТзОВ «Будбілдінг» від 31.12.2017, від 31.12.2018, від 31.12.2019, від 31.12.2020.

Відповідачем здійснено часткові оплати за поставлений товар на загальну суму 1 574 572,09 грн.

Відповідач оплату за поставлений товар повністю не провів, відтак станом на момент прийняття рішення (22.12.2021) борг з оплати за поставлений товар складає 189 087,05 грн.

Позивач звертався до відповідача із претензією №1 за вих.№95 від 17.09.2021, в якій просив протягом 7 (семи) днів з дня отримання цієї претензії сплатити позивачу суму основного боргу в розмірі 189 087,05 грн.

Проте, відповідач залишив дану претензію без відповіді та задоволення.

У зв`язку з порушенням строків оплати відповідачу нараховано три проценти річних в розмірі 9 177,21 грн, інфляційні втрати в сумі 14 181,53 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо оплати за поставлений товар, позивач просить стягнути з відповідача 212 445,79 грн заборгованості, з яких 189 087,05 грн основний борг, 9 177,21 грн три проценти річних, 14 181,53 грн інфляційні втрати.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 4 994,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Висновки суду.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Враховуючи положення статті 205 Цивільного кодексу України, статті 181 Господарського кодексу України, між сторонами укладено договір поставки у спрощений спосіб шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень товарів.

До спірних правовідносин застосовуються положення чинного законодавства про поставку та купівлю-продаж.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Факт продажу та поставки позивачем відповідачу товару в період з 20.07.2017 по 25.02.2021 включно на загальну суму 1 763 659,14 грн підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними за вказаний період, які підписані та скріплені печатками сторін у справі.

Враховуючи положення частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України відповідач зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього

Факт часткових оплат на загальну суму 1 574 572,09 грн проведених відповідачем підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками по рахунку позивача за періоди з 01.01.2017 по 31.12.2017, з 01.01.2018 по 31.12.2018, з 01.01.2019 по 31.12.2019, з 01.01.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2021 по 21.10.2021.

Проте, на час звернення з позовною заявою, як і на час прийняття судом рішення, оплата основного боргу за отриманий товар відповідачем у повному обсязі не проведена, у зв`язку з чим наявна заборгованість у сумі 189 087,05 грн.

Сторони підписували акті звірок: від 31.12.2017, згідно якого станом на 31.12.2017 сальдо складає 67 657,05 грн.; від 31.12.2018, згідно якого станом на 31.12.2018 сальдо складає 397 174,25 грн.; від 31.12.2019, згідно якого станом на 31.12.2019 сальдо складає 200 618,15 грн.; від 31.12.2020, згідно якого станом на 31.12.2020 сальдо складає 315 728,33 грн.

Відповідач наявності заборгованості зі сплати основного боргу в сумі 189 087,05 грн не спростовував, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що дослідженні в ході судового розгляду, відзиву на позовну заяву у строк, визначений судом, не подав, проти позову не заперечив, власного контррозрахунку не надав.

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За приписами статей 525, 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач звертався до відповідача із претензією №1 за вих.№95 від 17.09.2021, в якій просив протягом 7 (семи) днів з дня її отримання сплатити позивачу суму основного боргу в розмірі 189 087,05 грн. Факт надіслання претензії відповідачу підтверджується наявними в матеріалах справи:

- поштовою накладною №448 від 17.09.2021, описом вкладення у лист з оголошеною цінністю від 17.09.2021, фіскальним чеком 448 від 17.09.2021;

- поштовою накладною №464 від 17.09.2021, описом вкладення у лист з оголошеною цінністю від 17.09.2021, фіскальним чеком 464 від 17.09.2021.

Проте, відповідач залишив дану претензію без відповіді та задоволення.

Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення боргу в сумі 189 087,05 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо нарахованих позивачем 3 процентів річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив розрахунок трьох процентів річних, та інфляційних втрат, та встановив, що позивач три проценти річних в сумі 9 177,21 грн та інфляційні втрати в сумі 14 181,53 грн нарахував правильно, отже вони підлягають стягненню.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідності доказів» на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними, доказами наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Відповідач не спростував позовні вимоги, не заперечив проти наявності заборгованості.

Розподіл судових витрат.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до господарського суду позову немайнового характеру встановлено ставку судового збору у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання до господарського суду позову майнового характеру, встановлено ставку судового збору у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерудбудпостач» подана до Господарського суду Львівської області 23.10.2021 (дата подання до поштового відділення).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», з 1 січня 2021 року для працездатних осіб встановлено прожитковий мінімум на рівні 2 270,00 грн. Відтак, за подання до суду позовної заяви позивачу необхідно було сплатити 3 186,69 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 3 225,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2056 від 21.10.2021.

Відтак, позивачем сплачено судового збору в більшому розмірі на 38,31 грн, ніж встановлено законом.

Згідно з положеннями пункту 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, 38,31 грн судового збору підлягатимуть поверненню позивачеві з підстави внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом у випадку подання ним до суду відповідного клопотання про повернення судового збору.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 186,69 грн відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України необхідно покласти на відповідача.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Слід зазначити, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Будбілдінг» не заявлено клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно з статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Як встановлено з матеріалів справи, 04.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Нерудбудпостач» (надалі замовник, або клієнт) та адвокатом Корзаченком Володимиром Миколайовичем (надалі - виконавець) укладено договір №04/03-21 про надання правничої допомоги (надалі договір).

За умовами п.1.1. цього договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надавати професійну правничу допомогу щодо захисту інтересів замовника у будь-яких органах державної влади, у тому числі у правоохоронних органах, підрозділах Національної поліції України, органах прокуратури України, на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності та підпорядкування, в органах державної виконавчої служби та у приватних виконавців, а також у Господарських судах України усіх інстанцій під час збору необхідних доказів, досудового врегулювання спору, підготовки до судового розгляду та власне судового розгляду справ щодо стягнення з контрагентів-боржників коштів, можливих штрафних санкцій, пені, штрафів, збитків, 3% річних та інфляційних втрат, а також судових витрат, а замовник зобов`язується оплатити правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 1.2. договору сторони погодили вартість однієї години роботи виконавця у розмірі 40% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік» станом на 1 січня 2021 року, що становить 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Згідно з п. 4.2. договору сплата гонорару за надану правничу допомогу за цим договором здійснюються замовником на підставі рахунку-фактури виконавця, що складається згідно підписаних сторонами Актів виконаних робіт та погодженого розрахунку суми гонорару, протягом 3 (трьох) днів з моменту їх підписання.

21.10.2021 сторони уклали додаток до договору №04/03-21 від 04.03.2021, а саме розрахунок суми гонорару за надану професійну правничу допомогу адвоката з підготовки матеріалів до судового розгляду, згідно з умовами договору №04/03-21. Зазначений розрахунок містить детальний опис наданих послуг із зазначенням видів послуг (характер правничої допомоги), кількості годин та сум (вартості) кожної з них.

21.10.2021 між замовником та виконавцем відповідно до п.4.2. договору №04/03-21 від 04.03.2021 підписано та скріплено печатками уповноважених представників сторін акт здачі-прийняття виконаних робіт (наданої професійної правничої допомоги адвокатом). У вказаному акті сторони погодили, що виконавцем витрачено 5,5 годин під час чого виконані роботи з підготовки та надіслання претензій до ТзОВ «Будбілдінг» щодо сплати заборгованості на користь ТзОВ «Нерудбудпостач», здійснено вивчення та правовий аналіз судової практики з подібних питань, а також інших документів, які підтверджують порушення зобов`язань з боку ТзОВ «Будбілдінг», копіювання та завіряння документів, підготовлено позовну заяву для подачі до Господарського суду Львівської області про стягнення заборгованості, 3% річних, інфляційних втрат та судових витрат.

Підписуючи вказаний акт здачі-прийняття сторони підтвердили відсутність претензій одна до одної за надані послуги та визначили вартість правничої допомоги адвоката в сумі 4 994, 00 грн.

Адвокатом Корзаченком Володимиром Миколайовичем виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Нерудбудпостач» рахунок-фактуру №034 від 21.10.2021 на оплату правничої допомоги адвоката за договором №04/03-21 від 04.03.2021 на загальну суму 4994,00 грн.

Позивач на підтвердження його витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 4 994,00 грн надав: договір №04/03-21 про надання правничої допомоги від 04.03.2021; розрахунок від 21.10.2021 суми гонорару за надану професійну правничу допомогу адвоката з підготовки матеріалів до судового розгляду, згідно з умовами договору №04/03-21 (додаток до договору) від 21.10.2021; акт здачі-прийняття виконаних робіт від 21.10.2021; рахунок-фактуру №034 від 21.10.2021.

Повноваження адвоката Корзаченка Володимира Миколайовича підтверджуються ордером серія АІ №1118702 від 21.10.2021; свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №4365/10 від 25.11.2010, виданим Головою Київської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, відповідно до рішення Київської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №209 від 25.11.2010.

Слід зазначити, що саме з вини відповідача спір доведено до суду, його поведінка не сприяла вирішенню спору у позасудовому порядку, у зв`язку з чим позивач змушений був скористатись послугами адвоката. Виконана адвокатами робота повинна бути оплачена, порядок нарахування суми витрат на професійну правничу допомогу прозорий та зрозумілий.

Суд при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката для цілей їх розподілу повинен брати до уваги саме умови договору та не має підстав самовільно встановлювати інший розмір та порядок обчислення витрат, ніж той, який у відповідному порядку був закріплений у договорі.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність (правова позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 13.08.2019 у справі №908/1654/18, від 12.09.2019 у справі №910/9784/18 та від 19.11.2019 у справі №5023/5587/12).

Крім згаданого у статті 126 Господарського процесуального кодексу України принципу змагальності сторін, іншими основними засадами (принципами) господарського судочинства також є верховенство права та пропорційність.

Згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Отже, з врахуванням вищенаведених норм, виходячи зі змісту норм статей 3, 11, 15 Господарського процесуального кодексу України, питання про співмірність заявлених позивачем до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу має вирішуватись із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015р., пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009р., пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006р., пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004р., пункті 268 рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» від 02.06.2014р., заява № 19336/04, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Ознайомившись з вищезазначеними доказами, оцінивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню повністю.

Таким чином, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, з відповідача слід стягнути на користь позивача 4 994,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 4, 13, 73, 74, 76-79, 86, 126, 129, 165, 236-238, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будбілдінг» (79053, Львівська область, місто Львів, вулиця Володимира Великого, будинок 18; ідентифікаційний код юридичної особи 40045466) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерудбудпостач» (04050, Київська область, місто Київ, вулиця Юрія Іллєнка (Мельникова), будинок 12; ідентифікаційний код 38689044) 189 087,05 грн основного боргу, 9 177,21 грн три проценти річних, 14 181,53 грн інфляційних втрат, 3 186,69 грн судового збору та 4 994,00 грн витрат на професійну допомогу адвоката.

3. Наказ видати згідно статті 327 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

У зв`язку з вихідними та святковими днями та перебуванням судді Сухович Ю.О. у відпустці 28.12.2021, повний текст рішення складено та підписано 29.12.2021

Суддя Сухович Ю.О.