ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.12.2021 Справа №905/1954/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

розглянувши справу за позовом №2022/1849 від 04.10.2021 Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ, , в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Лиман Донецької області, ,

до відповідача, Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», м.Вугледар Донецької області, ,

про стягнення 226 105,00 грн., -

Без виклику сторін

І. Короткий зміст позовної заяви, заперечень та інших заяв, клопотань учасників справи:

Акціонерне товариство «Українська залізниця», м.Київ, в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Лиман Донецької області, звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою №2022/1849 від 04.10.2021 до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», м.Вугледар Донецької області, про стягнення штрафу у сумі 226 105,00 грн. на підставі ст.ст.118, 122 Статуту залізниць України.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідно до комерційного акта №496100/79 від 12.04.2021 в ході перевірок маси вантажу на станції призначення Роти Донецької залізниці у вагонах №61318044, №63868632, №64167240, №64169808 та №64237027 виявлено різницю у дійсній вазі та зазначеній відповідачем у залізничній накладній №53879334, а отже неправильно вказано останнім масу вантажу, внаслідок чого виникли підстави для нарахування штрафу.

На підтвердження викладених обставин позивач надав у копіях: комерційний акт №496100/79 від 12.04.2021; накладну №53879334; акт комісійного переважування вагонів б/н від 12.04.2021; акт загальної форми ГУ-23 №135 від 12.04.2021; телефонограмму №100 від 12.04.2021; лист Товариства з обмеженою відповідальність «Миронівська теплова електроцентраль» №11-72/241 від 12.04.2021; витяг з технічного паспорту засобу ваговимірювальної техніки (ЗВВТ) станція Роти Донецької залізниці власник ЗВВТ Миронівська ТЕЦ; розпорядження залізничної станції Роти структурного підрозділу «Станція Попасна» регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» №10 від 19.01.2021; штатний розпис структурного підрозділу «Станція Попасна» станом на 28.07.2021; накази (розпорядження) Державної адміністрації залізничного транспорту України «Державне підприємство «Донецька залізниця» станція Попасна» про переведення на іншу роботу: №62-ОС від 17.06.2014 Рачкової О.М. та №79-ОС від 01.09.2015 Трошиної М.В.; наказ структурного підрозділу «Станція Попасна» регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» №4-О від 01.02.2016 «Про зміну прізвища».

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.3 Закону України «Про залізничний транспорт», ч.1, ч.5 ст.307 Господарського кодексу України, ст.ст.2, 5, 6, 23, 24, 118, 122, 129 Статуту залізниць України, п.1.2, п.2.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, п.5.5, п.28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 та п.6.1, п.6.2 роз`яснення Президії Вищого Господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» від 29.05.2002 №04-5/601 (зі змінами та доповненнями) та ч.4 п.21 оглядового листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства» від 29.11.2007 №01-8/917.

30.11.2021 від представників позивача надійшла відповідь №2022/2238 від 25.11.2021 на відзив, у якій зазначено, що відзив у даній справі на їх адресу не надходив, проте, з метою дотримання строків, встановлених у ухвалі Господарського суду Донецької області від 01.11.2021 на подання відповіді на відзив, позивач ознайомившись з відзивами наданими Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» у аналогічних спорах вважає за необхідне зазначити, що чинним законодавством України не встановлено обов`язку направлення комерційних актів на адресу вантажовідправника; заперечена необхідність надання друкованого документу, який підтверджує результати зважування; зазначено, що саме комерційні акти є підставою для матеріальної відповідальності відповідача та зауважено, що окрім комерційного акта у підтвердження обставин на які вони посилаються також надано акти загальної форми; надано пояснення щодо способу здійснення переваження та повноважень підписантів комерційного акта та юридичних наслідків згідно з ним; зазначено, що кожен вагон зважувався за участю працівників вантажоотримувача і на його вагах приписаних до залізниці; пояснив відсутність відмітки у розділі «Є» комерційного акта; надав пояснення підстав формування провізної плати за всю відстань перевезення за спірною накладною та заперечили щодо зменшення розміру штрафних санкцій. До відповіді на відзив додано докази її направлення на адресу відповідача та у копіях накладну №53879334, розпорядження Товариства з обмеженою відповідальністю «Миронівська теплова електроцентраль» №01/04 від 04.01.2021 «Про комісійне зважування вагонів» та наказ начальника Луганської дирекції залізничних перевезень Донецької залізниці №278-ос від серпня 2007 року «По особовому складу».

10.12.2021 від відповідача на офіційну електронну поштову скриньку суду отримано відзив №2685 від 09.12.2021 на позовну заяву, за змістом якого відповідач не погоджується із викладеними у позові вимогами з таких підстав: до позовної заяви позивачем додано комерційний акт №496100/79 від 12.04.2021, в якому фіксуються показники за вказаними вагонами за групою відправлень у п`яти вагонах менше на 5 700 кг, ніж зазначено у перевізних документах, однак, на адресу підприємтсва вказаний комерційний акт позивачем не надсилався; позивачем до позову не надано документ, який підтверджує результати зважування у порядку п.3.4 Інстуркції «Про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті» зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.10.2012 за №1716/22028; в доданому акті загальної форми не зазначено яким способом встановлено недовантаження вугілля у спірних вагонах; у комерційному акті зазначено, що переваження на ст.Роти здійснювалося на 150 тонних вагах без урахування похибки, та вивантаження вугілля з вагонів, а різниця в масі виведена в результаті простих арифметичних дій. Позивач не зважував тару (вагони) без вантажу, у той час, як її вага не завжди відповідає маркуванню на вагонах; зазначив, що зважування та завантаження вугілля у вагони на підприємстві відповідача здійснено на справних 200 тонних вагонних вагах, які пройшли державну перевірку; відповідач зазначив про відсутність збитків, іншої майнової шкоди у позивача; просив врахувати вартість вантажу відправленого за вказаними у позові накладними та розмір штрафу, який позивач просить стягнути з відповідача; звернув увагу суду, що масса вантажу у вагонах, не перевищувала вантажопідйомність кожного з вагонів, а отже таке не могло створювати небезпеку під час перевезення та вважає, що застосування штрафу у розмірі 5-кратної провізної плати не може вважатись розумним та справедливим. Беручи до уваги наведене, просить зменшити розмір штрафу до 1 провізної плати за кожний вагон.

До відзиву додано технічний паспорт №0361 засобу вимірювальної техніки (ЗВВТ); витяг з книги відгрузки вугільної продукції в залізничні вагони у Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1»; довідку про вартість вугілля, відвантаженого в залізничні вагони по ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» від 22.11.2021; наказ Міністерства енергетики України від 02.06.2021 №30-к/к; акт про початок цілозмінних простоїв у Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» б/н від 25.06.2021 та роздруківку у підтвердження електронного відправлення відзиву.

Оригінал означеної заяви по суті справи отримано судом на поштову адресу 21.12.2021.

16.12.2021 від позивачів на офіційну електронну поштову скриньку суду отримано доповнення до відповіді на відзив, за змістом яких з посиланням на ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України, заперечили проти врахування судом при розгляді справи по суті відзиву та доданих до нього документів, у зв`язку з тим, що останні подано поза межами встановленого судом строку, а клопотання про його поновлення відповідачем не заявлялось. При цьому, у випадку врахування обставин викладених у відзиві, заперечує проти них з підстав викладених у відповіді на відзив, яка представлена суду.

Оригінал означених доповнень отримано судом на поштову адресу 24.12.2021.

ІІ. Процесуальні дії суду:

З дотриманням приписів ст.32 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/1954/21 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 28.10.2021 прийнято позовну заяву №2022/1849 від 04.10.2021 до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1954/21; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін; позивачу визначено надати: відповідно до ст.ст.166, 251 Господарського процесуального кодексу України відповідь на відзив у строк до 26.11.2021, одночасно надати докази її направлення учасникам справи; надати: пояснення щодо підстав формування провізної плати за всю відстань перевезення за залізничною накладною №53879334, її розмір та пояснити складові провізної плати у розшифровці до означеної накладної; документи у підтвердження повноважень Мороз А.Б., Двадцатова Ю.В. на підписання комерційного акта №496100/79 від 12.04.2021, у строк згідно ч.2 ст.174 Господарського процесуального кодексу України, а саме не більш ніж 10 днів з дня повідомлення про відкриття провадження у справі; відповідачу визначено надати: відповідно до ст.ст.165, 251 Господарського процесуального кодексу України відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову у строк до 15.11.2021, але не пізніше 15 днів з дня повідомлення про відкриття провадження у справі; одночасно надіслати учасникам справи копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду до початку судового засідання; роз`яснено сторонам, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі та, що за клопотанням однієї із сторін розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 24.12.2021 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про відмову у врахуванні судом при розгляді справи по суті відзиву та доданих до нього документів; продовжено відповідачу строк на подання відзиву.

Надані представниками сторін заяви по суті справи, документи судом прийнято і враховано під час розгляду справи по суті.

Документи долучено до матеріалів справи.

Так, враховуючи положення Господарського процесуального кодексу України, суть спору, відсутність клопотань від учасників справи щодо розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін, беручи до уваги належне забезпечення з боку суду можливості позивача та відповідача для реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом зв`язку) відповідних доказів до суду, суд дійшов висновку про існуючу можливість розглянути спір.

ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом:

У квітні 2021 року на адресу одержувача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Миронівська теплоелектроцентраль», смт.Миронівський Бахмутський район Донецької області, зі станції Південнодонбаська Донецької залізниці на станцію призначення Роти Донецької залізниці відбулось відправлення Державним підприємством «Шахтоуправління «Південноданбаське №1» за залізничною накладною №53879334, зокрема у вагонах №64169808, №63868632, №64167240, №61318044, №64237027, вантажу вугілля кам`яного.

08.04.2021 при оформленні залізничної накладної №53879334 у вагонах №64169808, №63868632, №64167240, №61318044 та №64237027 відповідачем вказано масу вантажу нетто 67500 кг, 67800 кг, 67700 кг, 66500 кг та 65000 кг відповідно.

Як свідчать розділи 26 та 28 вищевказаної накладної, маса вантажу визначена вантажовідправником на вагонних вагах (200т), заводський №0049.

Листом №11-72/241 від 12.04.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Миронівська теплова електроцентраль» звернулось до начальника станції Роти регіональної філії «Донецька залізниця» про проведення за участю представника залізниці, спільного зважування вантажу, що прибув, зокрема, у вагонах №64169808, №63868632, №64167240, №61318044 та №64237027.

За даними акта загальної форми ГУ-23 №165 від 21.05.2021 на станції призначення Роти Донецької залізниці при комісійному зважуванні на тензовагах Миронівська ТЕЦ в присутності зам.нач.ТТЦ Миронівської ТЕЦ Двадцатова Ю.В., пр.сд.Берестова Є.І., а/ком Дяченко М.В. фактично виявлено у вагоні №61318044 по док тара 23200 кг, нетто 66500 кг по вагам тара 23200 кг брутто 88520 кг нетто 65320 кг менше док 1180 кг, вагон №63868632 по док тара 23500 кг нетто 67800 кг по вагам тара 23500 кг брутто 90080 кг нетто 66580 кг менш док на 1220 кг, вагон №64167240 по док тара 23600 кг нетто 67700 кг по вагам тара 23600 кг брутто 90460 кг нетто 66860 кг менш док 840 кг, вагон №64169808 по док тара 23500 кг нетто 67600 кг по вагам тара 23500 кг брутто 89880 кг нетто 66380 кг менш док 1220 кг, вагон №64237027 по док тара 23500 кг нетто 65000 кг по вагам тара 23500 кг брутто 87260 кг нетто 63760 кг менш док 1240 кг.

За змістом технічного паспорту засобу вимірювальної техніки станції Роти Донецької залізниці власник ЗВВТ Миронівське ТЕЦ тензометричні 150т вагонні ваги модифікація ВЕТ-150 ВСД №У-2050-05 (заводський №497) придатні для зважування вантажів, що перевозяться залізничним транспортом; похибка показання вагів складає 2т-25т-1е 25т-100т-1,5е. Відміткою у паспорті підтверджено, що огляд-перевірка ваг здійснена 29.03.2021, стосовно періоду спірного перевезення.

За змістом комерційного акту №496100/79 від 12.04.2021 виявлено при комісійному обстеженні в присутності зам.нач. ТТЦ Миронівська ТЕЦ Двадцатова Ю.В., а/ком Дяченко М.В., вагони технічно справні вантаж вугілля кам`яне, поверхня вантажу нажче рівня бортів вагону, вантаж промаркірован подовжньою смугою жовтого кольору 200 мм по усій довжині вагону, слідів крадіжки не виявлено. Фактично при зважуванні виявилося вагон №61318044 по документу тара 23200 кг, нетто 66500 кг по вагам тара 23200 кг брутто 88520 кг нетто 65320 кг, що менш док 1180 кг, вагон №63868632 по документу тара 23500 кг нетто 67800 кг по вагам тара 23500 кг брутто 90080 кг нетто 66580 кг, що менше док на 1220 кг, вагон №64167240 по документу тара 23600 кг нетто 67700 кг по вагам тара 23600 кг брутто 90460 кг нетто 66860 кг, що менше док 840 кг, вагон №64169808 по документу тара 23500 кг нетто 67600 кг по вагам тара 23500 кг брутто 89880 кг нетто 66380 кг, що менше док 1220 кг, вагон №64237027 по документу тара 23500 кг нетто 65000 кг по вагам тара 23500 кг брутто 87260 кг нетто 63760 кг, що менше док 1240 кг. Посада начальника вантажного району (двору) за штатним розкладом відсутня.

Акт підписано начальником станції Мороз А.Б., комерційним агентом Дяченко М.В, старшим комерційним агентом Рачковою О.М. та зам. начальником ТТЦ Миронівської ТЕЦ Двадцатовим Ю.В.

У акті комісійного переважування вагонів ст.Роти Донецької залізниці від 21.05.2021 містяться дані щодо вагона №62198205: вага нетто по документам 64,5т, вага тари 23,4т, вага брутто по вагам ТЕЦ 87,16т, вага нетто по переважуванні 63,76т, недовантаження -0,74т.

У акті комісійного переважування вагонів ст.Роти Донецької залізниці від 12.04.2021 містяться дані:

- щодо вагона №61318044: вага нетто по документам 66,5т, вага тари 23,2т, вага брутто по вагам ТЕЦ 88,52т, вага нетто по переважуванні 65,32т, недовантаження -1,18т;

- щодо вагона №63868632: вага нетто по документам 67,8т, вага тари 23,5т, вага брутто по вагам ТЕЦ 90,08т, вага нетто по переважуванні 66,58т, недовантаження -1,22т;

- щодо вагона №64167240: вага нетто по документам 67,7т, вага тари 23,6т, вага брутто по вагам ТЕЦ 90,46т, вага нетто по переважуванні 66,86т, недовантаження -0,84т;

- щодо вагона №64169808: вага нетто по документам 67,6т, вага тари 23,5т, вага брутто по вагам ТЕЦ 89,88т, вага нетто по переважуванні 66,38т, недовантаження -1,22т;

- щодо вагона №64237027: вага нетто по документам 65,0т, вага тари 23,5т, вага брутто по вагам ТЕЦ 87,26т, вага нетто по переважуванні 63,76т, недовантаження -1,24т.

Неправильне зазначення у накладній маси вантажу стало підставою для нарахування штрафу та звернення позивача до суду з позовом про його стягнення з відповідача.

IV. Мотиви з яких виходить суд та застосовані ним положення законодавства:

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного Кодексу України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу, відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України, підтверджується складанням транспортної накладної.

Відповідно до ст.6 Статуту залізниць України накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

Факт укладання договору перевезення вантажу між позивачем та відповідачем, зокрема, у вагонах №64169808, №63868632, №64167240, №61318044 та №64237027 підтверджено залізничною накладною №53879334.

Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст.2 Статуту).

На підставі Статуту затверджені Міністерством транспорту Правила перевезень вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб (ст.5 Статуту).

Статтею 37 Статуту встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Правилами перевезень вантажів, а саме п.1.1. розділу 4 Правил оформлення перевізних документів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України за №863/5084 від 24.11.2000, а також ст.23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). У відповідності до цих Правил, а саме п.2.1. та п.2.2., графи «Маса вантажу, визначена відправником, кг» та «Спосіб визначення маси» заповнюються вантажовідправником. Маса вантажу згідно ст.37 Статуту та п.5. Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №861/5082, визначається відправником.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п.2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника.

Правильність внесених відомостей до вищевказаної накладної підтверджено підписом представника відправника, про що відображено у графі 55 накладної.

Доказів, що спростовують дане суду не представлено, відповідачем таке не заперечено.

Згідно з п.28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно ч.1 ст.129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Таким чином, комерційні акти складаються, зокрема, для засвідчення обставин невідповідності маси вантажу із даними зазначеними у транспортних документах.

Отже, для засвідчення обставини невідповідності маси вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах законодавцем у ст.129 Статуту визначено складання комерційного акту.

Таким чином, підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника є обставини, викладені у комерційному акті.

Так, невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником (відповідачем) у накладній №53879334, засвідчено комерційним актом №496100/79.

Пунктом 10 Правил складання актів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Комерційний акт №496100/79 від 12.04.2021 складено та підписано начальником станції Мороз А.Б., старшим комерційним агентом Рачковою О.М., комерційним агентом Дяченко В.І. (працівник станції, який приймав участь у перевірці маси вантажу), зам. начальника ПТЦ Миронівської ТЕЦ Двадцатовим Ю.В.

Спірні комерційні акти підписано належними особами у відповідності до п.10 Правил складання актів та вважаються такими, що складені з дотриманням вимог чинного законодавства України.

Дане відповідачем не заперечується.

Вказаний комерційний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому визнається судом належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладній, та фактичної маси вантажу.

Суд не бере до уваги доводи відповідача щодо ненадсилання позивачем спірних комерційних актів на його адресу, оскільки не доведено обов`язок позивача здійснювати таке відправлення.

В матеріалах справи відсутні та сторонами не надані жодні докази, які б свідчили про намагання оскаржити відомості викладені у комерційному акті, або що спростовують викладені обставини.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позивачем не надано документа, який підтверджує результати зважування у порядку п.3.4 Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, яка затверджена наказом №442 від 31.07.2012 Міністерства інфраструктури України (далі - Інструкція).

Відповідно до п.3.4 Інструкції, результати зважування на електронних ЗВВТ повинні видаватися у друкованому вигляді, для чого конструкція вагопроцесора має передбачати можливість підключення до нього друкувального пристрою.

Водночас, п.3.5 вказаної Інструкції встановлено, що у ЗВВТ для статичного зважування, прийнятих в експлуатацію до набрання чинності цією Інструкцією, допускається відсутність друкувального пристрою.

Як встановлено, Інструкцію затверджено наказом №442 від 31.07.2012, ЗВВТ, на яких здійснювалось зважування вантажу під час прибуття на станцію призначення Роти Донецької залізниці, прийнято до експлуатації 22.01.2007, що підтверджується копією технічного паспорту ЗВВТ. Таким чином, зважування можуть бути зафіксовані за відсутності друкувального пристрою.

Посилання відповідача на ті обставини, що зважування та завантаження вантажу у вагони здійснювалось на справних та повірених 200 тонних вагонних вагах, тоді як, переваження на станції Роти вчинено на 150 тонних вагах без урахування похибки та зважування тари (вагони) без вантажу, а різниця в масі виведена шляхом простих арифметичних дій, судом не приймаються до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.13 Статуту залізниць України для зважування вантажів, багажу і вантажобагажу (товаробагажу) використовуються вагонні, вантажні, елеваторні та інші ваги.

Згідно п.5, п.7 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом №644 від 21.11.2000 Міністерства транспорту України, до розрахункових способів визначення маси вантажу належать: за трафаретом (підсумовування маси вантажу, зазначеної на кожному вантажному місці), за стандартом (множення суми стандартної маси вантажного місця на кількість місць вантажу), за заміром висоти наливу (з подальшим визначенням густини та об`єму вантажу за таблицею калібрування цистерн, розробленою заводом - виробником цистерни). За домовленістю відправника, залізниці та одержувача вантажу можуть бути встановлені інші способи визначення маси вантажу. Спосіб визначення маси вантажу і тип ваг відправник зобов`язаний зазначити в накладній. Маса вантажів, які перевозяться навалом, насипом, наливом, визначається зважуванням на вагонних вагах. Допускається використання інших типів ваг, крім вагонних, за умови їх відповідності вимогам законодавства про метрологію.

Пункт 22 Правил видачі вантажів передбачає, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення. При цьому, зважування вагону з вантажем на станції відправлення на 200-тонних електронних вагах, а при видачі на станції призначення на 100-150 тонних вагонних вагах або навпаки не є порушенням способу визначення маси вантажу.

У п.26 «Спосіб визначення маси» накладної №53879334 зазначено вагонні ваги (200т) заводський №0049. За змістом комерційного акта №496100/79 від 12.04.2021, переважування вантажу на станції Роти Донецької залізниці здійснювалось на 150 тонних тензометричних вагонних вагах Миронівської ТЕЦ, що повністю узгоджується з приписами наведених вище норм.

Твердження відповідача про те, що зважування відбувалось без врахування похибки не підтверджено доказами у справі.

Доводи відповідача щодо необхідності здійснення зважування маси вагону без вантажу суд також залишає поза увагою, оскільки залізницею перевірка маси вантажу була здійснена таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення вантажовідправником та виходячи з маси тари кожного з вагонів, яка була зазначена відправником в накладній.

Згідно з п.22 Правил видачі вантажів, затверджених Міністерством транспорту України від 21.11.2000 №644, перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Інші доводи не спростовують встановлених обставин, а відтак відхиляються судом.

Згідно з п.5.5 розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України за №644 від 21.11.2000 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 за №863/5084, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі ст.118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно із ст.122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену у накладній масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі згідно із ст.118 цього Статуту.

Тобто, чинне законодавство України пов`язує застосування до вантажовідправника наслідків встановлених ст.118 Статуту залізниць України із фактом неправильного зазначення певних відомостей у накладній, зокрема, маси вантажу.

Враховуючи дане, предметом дослідження є встановлення такого порушення.

Доказів на підтвердження відсутності вини вантажовідправника у невідповідності відомостей у перевізному документі фактичній масі вантажу у спірних вагонах, до матеріалів справи не надано.

Окрім того, при застосуванні ст.ст.118, 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитки.

Відповідно до ст.118 Статуту залізниць України штраф підлягає стягненню у п`ятикратному розмірі провізної плати.

V. Висновки суду:

Судом встановлено наявність підстав для застосування відповідальності, передбаченої вищеозначеним нормативним актом.

Позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача штраф в сумі 226 105,00 грн., що розраховано за кожним вагоном виходячи з вартості його провізної плати.

Беручи до уваги висновки викладені у постанові Східного апеляційного господарського суду від 21.09.2021 у справі №905/936/21, розрахунок суми штрафу є арифметично вірним, та відповідає статтям 118, 122 Статуту залізниць України.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафу, суд зазначає наступне.

Згідно з ст.233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Статтею 551 Цивільного кодексу України передбачено, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, виходячи з наведених норм, суду, за наявності певних обставин, надано право зменшити розмір неустойки.

В той же час, ані нормами Цивільного кодексу України, ані нормами Господарського кодексу України, які є законами України, неможливість реалізації судом права на зменшення неустойки в цивільних (господарських) відносинах, розмір якої передбачений актами цивільного законодавства, зокрема Постановами Кабінету Міністрів України, не передбачена.

Також, в чинному законодавстві України не міститься переліку обставин, які мають істотне значення, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.09.2019 у справі №910/16925/18.

Встановлення розміру штрафу за невірно зазначену масу вантажу Статутом залізниць України, а не договором, не позбавляє суд права зменшити розмір нарахованого штрафу, за наявності підстав передбачених законодавством.

Статутом не врегульоване питання зменшення розміру штрафу на відміну від законів - Цивільного та Господарського кодексів, які мають вищу юридичну силу порівняно із Статутом залізниць України, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України.

Відсутність можливості зменшення розміру штрафу, передбаченого законодавством, та його стягнення без врахування судом конкретних обставин справи, зокрема, характеру вчиненого порушення, негативних наслідків (в тому числі і можливих), та їх співмірності з розміром штрафних санкцій, може призвести до ситуації коли за різні по характеру та наслідкам правопорушення судом може бути стягнений один і той саме розмір штрафу, що, в свою чергу, не сприятиме виконанню завдання господарського судочинства щодо справедливого вирішення справи судом.

Різниця між масою вантажу, яка зазначена відповідачем в накладній та масою вантажу, яка була виявлена залізницею становить:

у вагоні №64169808 1,80%;

у вагоні №63868632 1,80%;

у вагоні №64167240 1,24%;

у вагоні №61318044 1,77%;

у вагоні №64237027 1,90%.

В той же час, розмір штрафу становить 500% від провізної плати.

Суд приймає до уваги, що згідно доданих до позову документів на підтвердження вартості вантажу, розмір штрафу, який позивач просить стягнути з відповідача, орієнтовно дорівнює вартості вугілля (товару), яке перевозилось, що фактично позбавляє відповідача на отримання будь-якої економічної вигоди від цієї господарської операції.

Також, судом враховано, що на території частини Донецької області органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, що обумовило збільшення відстані, яку проходить вантаж, у разі відправки з однієї станції Донецької залізниці на іншу станцію Донецької залізниці та має наслідком збільшення розміру провізної плати.

Позивач не довів ані настання, ані обґрунтовану можливість настання будь-яких негативних наслідків від вчиненого відповідачем порушення, а стягнення штрафу в розмірі 500% від ціни договору за лише сам факт невірного зазначення особою маси вантажу в накладній не може вважатись розумним та справедливим.

За наявності вказаних обставин, стягнення штрафу в такому розмірі вочевидь перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора, та не спрямовано на розумне стимулювання боржника виконувати зобов`язання.

Приймаючи до уваги наведене, з огляду на те, що допущене відповідачем порушення не спричинило збитків для залізниці та іншим учасникам господарських відносин та не могло створювати небезпеку на залізничному транспорті, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу до 1 провізної плати за кожний вагон.

Такий розмір штрафу, на думку суду, є справедливим та співмірним вчиненому порушенню відповідачем та становить 100% від суми нарахованої позивачем за перевезення залізницею вантажу в кожному з вагонів, що дорівнює 20% ціни позову.

Приймаючи до уваги викладені вище обставини, відсутність доказів негативних наслідків від неправильного зазначення ваги вантажу у перевізних документах, суд вважає за можливе, зменшити розмір штрафу, при цьому виходячи з базового розміру визначення штрафної санкції за приписами ст.118 Статуту залізниць як провізна плата, до 45 221,00 грн. за сукупністю за кожним вагоном, внаслідок чого позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

З огляду на таке, клопотання відповідача про зменшення нарахованого позивачем штрафу підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір підлягає віднесенню на відповідача повністю, враховуючи, що, за висновками суду, спір у справі виник внаслідок неправильних дій відповідача.

Керуючись ст.ст.4, 7, абз.1 ч.3 ст.12, ст.ст.13, 42, 73-80, 86, 129, 233, 236-238, 240-241, 247, 250, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ, в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Лиман, до відповідача, Державного підприємства «Шахтоуправління «Південноданбаське №1», м.Вугледар Донецької області, про стягнення штрафу у сумі 226 105,00 грн. задовольнити частково.

2.Зменшити розмір стягуваної суми штрафу до 45 221,00 грн.

3.Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південноданбаське №1» (85670, Донецька обл., місто Вугледар, вулиця Магістральна, 4; , р/р НОМЕР_1 в ПАТ «Ідея Банк», МФО 334635) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680 м.Київ, вул.Єжи Ґедройця, 5; , банківські реквізити не зазначено) в особі регіональної філії «Донецька залізниця» (84404, Донецька область, місто Лиман, вулиця Привокзальна, будинок 22; , банківські реквізити не зазначено) штраф у розмірі 45 221,00 грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 3 391,58 грн.

4.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5.У задоволенні решти вимог відмовити.

6.Згідно з ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

7.Повний текст рішення складено 24.12.2021.

Суддя О.В. Кротінова