номер провадження справи 12/94/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

21.12.2021 Справа № 908/2257/19

м.Запоріжжя Запорізької області

Колегія суддів Господарського суду Запорізької області: головуючий суддя Дроздова С.С., судді: Боєва О.С., Федорова О.В., при секретарі судового засіданні Хрипко О.О., розглянувши матеріали заяви Приватного акціонерного товариства Бердянськбуд про перегляд судового рішення від 05.12.2019 за виключними обставинами у справі № 908/2257/19

за позовом: Бердянської міської ради (71118 Запорізька область, м. Бердянськ, пл. Єдності, буд.2)

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Бердянськбуд" (71112 Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Шевченка, буд.13)

третя особа, яка не заявляє самостійних щодо предмета спору на стороні позивача: Фонд державного майна України (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 18/9)

про передачу гуртожитку у комунальну власність територіальної громади м. Бердянськ

за участю

представника позивача: Ареф"єва Ю.М., розпорядження № 215-к від 04.05.2020,

представник відповідача (заявника): Забержевський О.В., контракт від 17.06.2016,

представник третьої особи: не з`явився

У С Т А Н О В И В:

19.11.2021 Приватне акціонерне товариство Бердянськбуд звернулося до суду із заявою про перегляд судового рішення від 05.12.2019 у справі № 908/2257/19 за виключними обставинами.

Відповідно до витягу з протоколу розподілу судової справи між суддями від 19.11.2021 здійснено автоматизований розподіл заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/2257/19 та визначено до розгляду судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 23.11.2021 заяву Приватного акціонерного товариства Бердянськбуд про перегляд судового рішення від 05.12.2019 по справі № 908/2257/19 за виключними обставинами прийнято до провадження суддею Дроздовою С.С. Передано справу № 908/2257/19 керівнику апарату Господарського суду Запорізької області для визначення колегіального складу суду по розгляду заяви у порядку, встановленому статтею 6 та пунктом 17.4. Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до розпорядження № П-853/21 від 23.11.2021 та витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії від 23.11.2021, на підставі ухвали Господарського суду Запорізької області від 23.11.2021 про визначення колегіального складу суду про розгляд заяви у порядку, встановленому ст. 6 та п. 17.4 Перехідний положень ГПК України призначено колегію у складі трьох суддів Господарського суду Запорізької області: головуючий суддя Дроздова С.С., судді Боєва О.С., Федорова О.В. для розгляду заяви про перегляд судового рішення від 05.12.2019 по справі № 908/2257/19 за виключними обставинами.

Ухвалою суду від 25.11.2021 заяву Приватного акціонерного товариства Бердянськбуд про перегляд судового рішення від 05.12.2019 по справі № 908/2257/19 за виключними обставинами прийняти до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Дроздова С.С., судді Боєва О.С., Федорова О.В. судове засідання призначено на 14.12.2021.

Заявник 07.12.2021 подав заяву про зупинення виконавчого провадження, ухвалою суду від 14.12.2021 судом було відмовлено в задоволенні вказаної заяви.

Позивачем 14.12.2021 електронною поштою з ЕЦП було подано відзив на заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами, відповідно до якого зазначено, що Бердянська міська рада з наведеним не погоджується, вважає що висновки викладені в рішенні Конституційного Суду не можуть застосовуватися до правовідносин які настали до прийняття рішення Конституційним судом. Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 20.10.2021 по справі 3-181/2020(440/20), положення підпункту б пункту 1 частини 3 ст. 14 Закону України Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 20.10.2021, а отже зворотної сили не має. Оскаржуване рішення на теперішній час частково виконане, а отже відсутні підстави перегляду передбаченого п. 1 ч. 3. ст. 320 ГПК України

Відповідачем 20.12.2021 подано відповідь на відзив № 142 від 17.12.2021, відповідно до якої зазначено, що позивачем не враховано, що в даному випадку Конституційний Суд України не робить в цілому закон неконституційним, а тільки виявив факт, що визнавши таким, що не відповідає Конституції України(є неконституційним), підпункт „б пункту 1 частини третьої статті 14 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 4 вересня 2008 року № 500VI зі змінами. Підпункт „б пункту 1 частини третьої статті 14 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 4 вересня 2008 року № 500VI зі змінами, визнаний неконституційним, утрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Не враховано позивачем, що саме законодавче закріплена можливість перегляду судового рішення, яке ухвалено на підставі визнання неконституційним встановленого Конституційним Судом вищенаведеного факту, держава фактично виконує свій обов`язок щодо поновлення права, які вона ж, держава, і порушила в наслідок прийняття неконституційної норми, яка і була об`єктом судового контролю і визнана не конституційною. Позивач помилково використовує тлумачення ст. 58 Конституції України, які наведені в Рішеннях Конституційного суду України № 1- зп від 13.05.1997 року та № 6-рп/2000 від 19.04.2000 року. В наведених Рішеннях Конституційного суд тлумачать ст. 58 Конституції України у відношенні до статей 243-21, 243-22, 243-25 Цивільного процесуального кодексу України (у справі щодо несумісності депутатського мандата) та статей 6, 81 Кримінального кодексу України таким чином стосуються особистих немайнових прав фізичних осіб. Зазначені позивачем висновки Верховного суду, як аналогія для застосування при вирішенні спору регулюють питання відмови про перегляд судового рішення за виключними обставинами справ адміністративного судочинства в перегляді рішень, що не передбачали примусового його виконання. Таким чином не тотожними до обставин справи, що розглядається. Правовий механізм забезпечення виконання рішень єдиного органу конституційної юрисдикції включає ряд гарантій, серед яких визначення, що рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень; можливість встановлення сдом порядку і строків виконання своїх рішень.

Ухвалою суду від 14.12.2021 року, колегією суддів оголошено перерву в судовому засіданні до 21.12.2021р.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, за наявності заперечень з боку будь-кого з учасників судового процесу проти здійснення повного фіксування судового засідання за допомогою відеозаписувального технічного засобу - таке фіксування здійснюється лише за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Технічна фіксація здійснюється на комплексі "Акорд". Проведено перевірку комплексу, комплекс працездатний.

Судом з`ясовано у представників сторін про наявність заяв чи клопотань.

21.12.2021 року представник заявника підтримав в судовому засіданні заяву про перегляд судового рішення від 05.12.2019 року за виключними обставинами, проголосив промову, яка в письмовій формі була подана до суду 21.12.2021, відповідно до якої вказав, що рішення другого сенату Конституційного суду України у справі № 3- 181/2020(440/20) за конституційною скаргою Приватного акціонерного товариства „Чернігівоблбуд" щодо відповідності Конституції України (конституційності) підпункту „б" пункту 1 частини третьої статті 14 Закону України „Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" є виключними обставинами для перегляду та скасування Рішення Господарського суду Запорізької області у справі № 908/2257/19 від 05.12.2019 року.

Представник позивача в судовому засіданні 21.12.2021 року заперечив проти задоволення заяви про перегляд судового рішення від 05.12.2019 за виключними обставинами, на підставах, викладених у відзиві.

Колегією суддів господарського суду Запорізької області 21.12.2021 року оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства Бердянськбуд про перегляд судового рішення від 05.12.2019 року за виключними обставинами у справі № 908/2257/19, колегія суддів відмовила у її задоволенні, з огляду на наступне.

Бердянська міська рада звернулась до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою за вих. № 01-1848/48-1 від 31.07.2019 до Приватного акціонерного товариства "Бердянськбуд" про передачу гуртожитку у комунальну власність територіальної громади м. Бердянськ.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2019 вищевказану позовну заяву передано для розгляду судді Смірнову О.Г.

За наслідками розгляду справи № 908/2257/19 Господарським судом Запорізької області прийняте рішення від 05.12.2019, яким позовні вимоги Бердянської міської ради до Приватного акціонерного товариства "Бердянськбуд" задоволено, а саме вирішено:

- зобов`язати Приватне акціонерне товариство "Бердянськбуд" (71100, м. Бердянськ, вул. Шевченка, буд. 13, ) передати на безкомпенсаційній основі у комунальну власність територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради (71100, м. Бердянськ, площа Єдності, буд. 2, ) гуртожиток по вул. Свободи, буд. 60, у розмірі 277/600 часток;

- стягнути з Приватного акціонерного товариства "Бердянськбуд", 71100, м. Бердянськ, вул. Шевченка, буд. 13, , на користь Бердянської міської ради, 71100, м. Бердянськ, площа Єдності, буд. 2, , витрати зі сплати судового збору в сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 17.06.2020 рішення Господарського суду Запорізької області прийняте рішення від 05.12.2019 у справі № 908/2257/19 залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2020 року справу № 908/2257/19, за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Бердянськбуд" закрито.

На виконання вказаного рішення господарським судом були видані накази від 08.01.2020 та від 18.01.2021.

Заявник (відповідач) свою заяву обґрунтовує наступним: 20 жовтня 2021 року на офіційному сайті Конституційного суду України оприлюднено Рішення другого сенату Конституційного суду України у справі № 3-181/2020(440/20) за конституційною скаргою Приватного акціонерного товариства „Чернігівоблбуд щодо відповідності Конституції України (конституційності) підпункту „б пункту 1 частини третьої статті 14 Закону України „Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" Конституційний Суд України -ухвалив: Визнати таким, що не відповідає Конституції України(є неконституційним), підпункт „б пункту 1 частини третьої статті 14 Закону України „Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків від 4 вересня 2008 року № 500-VІ зі змінами. Підпункт „б пункту 1 частини третьої статті 14 Закону України „Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків від 4 вересня 2008 року № 500-VІ зі змінами, визнаний неконституційним, утрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Датою відкриття заявником виключних обставин є 21.10.2021 року, момент опублікування рішення Конституційного суду на офіційному сайті Конституційного суду України.

Згідно з пунктом 1 частини третьої зазначеної статті підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акту чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Наведеним положенням процесуального закону запроваджено правовий механізм перегляду судового рішення, яке набрало законної сили, у зв`язку з виключними обставинами, якими є, зокрема, визнання Конституційним Судом України неконституційним закону або його окремих положень, застосованих судом під час розгляду справи, при умові якщо рішення суду ще не виконане.

Як зазначено заявником, підпункт „б пункту 1 частини третьої статті 14 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 4 вересня 2008 року № 500-VІ, - Гуртожитки, включені до статутних капіталів товариств, передаються у власність територіальних громад відповідно до цього Закону в один із таких способів:на безкомпенсаційній основі всі гуртожитки передаються:без згоди власника гуртожитку - за рішенням суду.

Описовою частиною рішення Господарського суду Запорізької області від 05.12.2019 року у справі № 908/2257/19 зазначено, - «Позов мотивовано тим, що 22.12.2017 рішенням № 3 Бердянської міської ради VII скликання (37 сесія) було вирішено прийняти до комунальної власності територіальної громади міста Бердянська у відповідності до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» гуртожитки у м. Бердянську за адресою, зокрема, м. Бердянськ, вул. Свободи, 60.

Пунктом 8 даного рішення передбачено, що у випадку відсутності згоди власників (володільців, балансоутримувачів) гуртожитків, вказаних у п. 6, юридичному управлінню на виконавчого комітету Бердянської міської ради здійснити претензійно-позовну роботу направлену на виконання цього рішення.

Оскільки Приватне акціонерне товариство "Бердянськбуд", як власник гуртожитку, рішення про передачу його у власність територіальної громади, не приймало, позивачем, з посиланням на положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та норми Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" ініційовано спір про передачу гуртожитку у власність територіальної громади за рішенням суду на безоплатній основі.»

Мотивувальною частиною рішення Господарського суду Запорізької області від 05.12.2019 року у справі № 908/2257/19 зазначено, що відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 14 Закону гуртожитки (як об`єкти нерухомого майна, житлові комплекси та/або їх частини), на які поширюється дія цього Закону, передаються у власність відповідних територіальних громад згідно з цим Законом у порядку та строки, визначені затвердженою законом Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Гуртожитки, включені до статутних капіталів товариств, передаються у власність територіальних громад відповідно до цього Закону в один із таких способів: 1) на безкомпенсаційній основі всі гуртожитки передаються: а) за згодою власника гуртожитку - за його рішенням; б) без згоди власника гуртожитку - за рішенням суду; 2) на частково-компенсаційній основі всі гуртожитки передаються: а) на договірних засадах з виплатою компенсації у розмірі, визначеному відповідно до частини четвертої цієї статті, - за рішенням власника гуртожитку та рішенням відповідної місцевої ради; б) відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, у розмірі, меншому за розмір, визначений відповідно до частини четвертої цієї статті, - за рішенням суду за позовом місцевої ради; 3) на компенсаційній основі, за умови попередньої повної компенсації в розмірі, визначеному відповідно до частини четвертої цієї статті, гуртожитки передаються: а) за згодою місцевої ради - за рішенням відповідної місцевої ради за поданням власника гуртожитку; б) без згоди місцевої ради - за рішенням суду за позовом власника гуртожитку.

На думку заявника, Господарським судом Запорізької області приймаючи рішення у справі № 908/2257/19 про задоволення позовних вимог Бердянської міської ради до Приватного акціонерного товариства "Бердянськбуд", яким зобов`язано Приватне акціонерне товариство "Бердянськбуд" передати на безкомпенсаційній основі у комунальну власність територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради гуртожиток по АДРЕСА_1 , у розмірі 277/600 часток, керувався саме приписами підпункт „б пункту 1 частини третьої статті 14 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 4 вересня 2008 року № 500-VІ зі змінами, які визнані неконституційним Рішенням другого сенату Конституційного суду України у справі № 3- 181/2020(440/20) за конституційною скаргою Приватного акціонерного товариства „Чернігівоблбуд щодо відповідності Конституції України (конституційності) підпункту „б пункту 1 частини третьої статті 14 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

Конституційний Суд України зазначав, що юридична сутність статей 13 і 41 Конституції України полягає у проголошенні рівних можливостей володіння, користування і розпорядження власністю та гарантіях держави щодо забезпечення захисту цих прав (абзац тринадцятий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 12 лютого 2002 року № 3-рп/2002); держава визначає та рівним чином захищає всі форми власності; кожна з них може мати свої особливості, пов`язані із законодавчо визначеними умовами та підставами виникнення або припинення права власності (абзац другий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 12 лютого 2002 року № 3-рп/2002); правовий статус суб`єктів права різних форм власності ґрунтується на єдиних конституційних принципах; разом з тим правовий статус кожного з них має особливості, що і характеризують того чи іншого суб`єкта права власності як такого; держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності як у тому, що є загальним для них, так і в його особливостях відповідно до законів, дія яких на них поширюється (абзац третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 червня 2003 року № 11-рп/2003); непорушність права власності означає передусім невтручання будь-кого у здійснення власником своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження майном, заборону будь-яких порушень прав власника щодо його майна всупереч інтересам власника та його волі (абзац другий пункту 5 мотивувальної частини Рішення від 11 листопада 2004 року № 16-рп/2004); визнання, дотримання й захист права власності є обов`язком держави (абзац перший пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 16 жовтня 2008 року № 24-рп/2008).

Відповідно до Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості; примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану (перше речення частини четвертої, частина п`ята статті 41).

Конституційний Суд України дійшов висновку, що підпункт „б пункту 1 частини третьої статті 14 Закону № 500, яким передбачено примусове передання на безкомпенсаційній основі в комунальну власність гуртожитку, що його включено до статутного капіталу товариства, яке є власником такого гуртожитку, суперечить приписам частин першої, другої статті 8, частини третьої статті 22, частин першої, четвертої, п`ятої статті 41 Конституції України.

В зв`язку з чим, заявник вважає, що Рішення другого сенату Конституційного суду України у справі № 3-181/2020(440/20) за конституційною скаргою Приватного акціонерного товариства „Чернігівоблбуд щодо відповідності Конституції України (конституційності) підпункту „б пункту 1 частини третьої статті 14 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» є виключними обставинами для перегляду та скасування Рішення Господарського суду Запорізької області у справі № 908/2257/19 від 05.12.2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України, рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України, підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з виключними обставинами, зокрема, є: встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

За змістом статті 18 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України з 1997 року, кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Набрання законної сили рішення суду виражає правову визначеність акта правосуддя та свідчить про його остаточність, обов`язковість та преюдиційність.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

За статтею 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 05.12.2019 року у справі № 908/2257/19 набрало законної сили 17.06.2020, Конституційним Судом України рішення ухвалено 20.10.2021 року.

Таким чином, посилання заявника на те, що з прийняттям Рішення другого сенату Конституційного суду України у справі № 3-181/2020(440/20) щодо відповідності Конституції України (конституційності) підпункту „б пункту 1 частини третьої статті 14 Закону України „ Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" Конституційний Суд України з`явились виключні обставини для перегляду та скасування Рішення Господарського суду Запорізької області у справі № 908/2257/19 від 05.12.2019 року є безпідставними, оскільки в самому Рішенні другого сенату Конституційного суду України у справі № 3-181/2020(440/20) ухвалено: Визнати таким, що не відповідає Конституції України(є неконституційним), підпункт „б пункту 1 частини третьої статті 14 Закону України „Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків від 4 вересня 2008 року № 500-VІ зі змінами. Підпункт „б пункту 1 частини третьої статті 14 Закону України „Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків від 4 вересня 2008 року № 500-VІ зі змінами, визнаний неконституційним, утрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, встановлено, що на час виникнення спірних правовідносин та на час прийняття рішення судом першої інстанції положення вказаної норми були чинними та підлягали застосуванню.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рябих проти Росії"). Відступи від цього принципу виправдані лише тоді, коли вони необхідні за обставин суттєвого та неспростовного характеру. Принцип правової визначеності, який невід`ємно притаманний праву Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на чому неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, дозволяє не вдаватися до перегляду судових рішень, які мали місце до прийняття рішення ЄСПЛ як рішення прецедентного або загального характеру, яке формує певну правову позицію. До таких рішень загального характеру належать і рішення конституційних судів. При цьому, як визнає ЄСПЛ, публічне право окремих країн обмежує можливість прийняття конституційними судами рішень, які мають зворотну дію у часі (рішення у справі "Маркс проти Бельгії" від 13.06.79).

Відповідно до частин 3 4 ст. 325 Господарського процесуального кодексу України, за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства Бердянськбуд про перегляд судового рішення від 05.12.2019 року за виключними обставинами у справі № 908/2257/19.

Керуючись ст.ст. 33, 232, 233, 234, 320, 325 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства Бердянськбуд про перегляд судового рішення від 05.12.2019 за виключними обставинами у справі № 908/2257/19 відмовити.

Копію даної ухвали направити сторонам у справі.

Ухвалу оголошено в судовому засіданні 21.12.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ГПК України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI Перехідні положення ГПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Повний текст ухвали складено та підписано 24.12.2021 .

Повний текст ухвали розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя С.С. Дроздова

Судді О.С. Боєва

О.В. Федорова