РІШЕННЯ

Іменем України

29 грудня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/1191/21

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у порядку спрощеного позовного провадження

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "ТехНова",

Код , вул. Предславинська, 31/11, офіс 87, м. Київ, 03050

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Діа-Інвест",

, проспект Миру, 53-А, м. Чернігів, 14005

Предмет спору: про стягнення 25 421,25 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

не викликались

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "ТехНова" звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Діа-Інвест", у якому позивач просить суд стягнути з відповідача 25 421,25 грн заборгованості, з яких 21 864,18 грн боргу, 1006,58 грн - 3% річних, 2550,49 грн втрат від інфляції.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 25.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Також ухвалою від 25.11.2021 встановлено сторонам строки для подання заяв по суті, а саме:

- відповідачу - п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позов з доданими до нього документами;

- позивачу - п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду та відповідачу відповіді на відзив з доданими до неї документами;

- відповідачу - п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду та позивачу заперечень з доданими до них документами.

Копія вказаної вище ухвали суду 26.11.2021 була направлена на електронну адресу позивача ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначену у позовній заяві.

30.11.2021 представник позивача особисто отримав копію ухвали суду від 25.11.2021 у приміщенні Господарського суду Чернігівської області.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 25.11.2021, направлена на адресу відповідача -пр. Миру, 53а, м. Чернігів, 14005, вказану у позовній заяві, повернулась неврученою на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». Днем проставлення такої відмітки є 01.12.2021.

Судом зроблено витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР), відповідно до якого місцезнаходження відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Діа-Інвест»: 14005, Чернігівська область, м. Чернігів, пр. Миру, 53А.

Пунктами 4, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, останнім днем строку для подання відповідачем відзиву є 16.12.2021.

Крім того, 10.12.2021 представник відповідача особисто отримав копію ухвали суду від 25.11.2021 у приміщенні Господарського суду Чернігівської області.

У встановлений судом строк, відповідач надіслав суду відзив на позов з додатками, у т. ч. доказами направлення його позивачу.

У відзиві відповідачем також зазначено, що орієнтовний розрахунок судових витрат, які відповідач очікує понести в зв`язку з розглядом справи, становить 10 000,00 грн на правову допомогу.

Крім того, до відзиву на позов додано клопотання про застосування строків позовної давності.

Суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи відзив на позовну заяву з доданими до нього документами, як такий, що поданий у порядку та строк, встановлені Господарським процесуальним кодексом України та судом, а тому спір вирішується з їх урахуванням.

22.12.2017 до суду надійшла від позивача відповідь на відзив з доданими до неї документами, у тому числі доказами їх направлення позивачу.

За приписами ч. 1, 3 ст. 166 Господарського процесуального кодексу України у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення. До відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - шостою статті 165 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України до відзиву додаються:

1) докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем;

2) документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Згідно ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Позивачем повідомлено у відповіді на відзив про отримання відзиву на позов 15.12.2021. Інших даних щодо дати отримання відзиву на позов позивачем не надано.

Отже останнім днем строку для подання відповіді на відзив є 20.12.2021.

Відповідь на відзив з доданими до неї документами була надіслана позивачем до суду та відповідачу 21.12.2021, тобто з пропущенням строку, встановленого для їх подання.

Згідно з ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Клопотання про поновлення пропущеного строку на подання відповіді на відзив та доказів із зазначенням поважних причин пропуску такого строку позивач суду не надав.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Крім того, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Передбачивши право учасникам спору на подання своїх доводів та підтверджуючих певні обставини доказів, законодавець встановлює й процесуальні обов`язки таких учасників шляхом визначення певного процесуального порядку реалізації відповідних прав (у тому числі з метою уникнення затягування судового процесу), у разі недотримання яких без поважних причин настають відповідні негативні наслідки для такого учасника у вигляді неприйняття судом його аргументів і доказів, оскільки несвоєчасне подання відповідних матеріалів найчастіше пояснюється не дійсно поважними причинами, а лише неналежною підготовкою сторони до розгляду справи.

Відповідно до ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи те, що відповідь на відзив позивач подав не у встановлений судом строк, заяви про поновлення пропущеного процесуального строку для подання такої заяви по суті та пояснень щодо поважності причин несвоєчасного її подання позивач суду не надав, суд не прийняв подану позивачем відповідь на відзив з доданими до неї документами, а спір вирішується без їх урахування.

Інших заяв по суті до суду не надходило.

Частиною 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору в частині своєчасної оплати здійсненого перерахунку вартості поставленої теплової енергії з 28.10.2018 по 31.12.2018 через різницю тарифів, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 21 864,18 грн, на яку позивачем нараховано 1006,58 грн 3 % річних, 2550,49 грн інфляційних втрат.

Відповідач у відзиві на позов повідомив про невизнання позовних вимог, посилаючись на те, що про перерахунок за період з 28.10.2018 по 31.12.2018 позивач повідомив відповідача інформаційним листом без номера, дати та підпису відповідальної особи з рахунком - фактурою № 01303ДН. Повідомив, що дублікат акту прийому-передачі надано відповідачу тільки 23.07.2020. Відповідач зазначив, що ним були оплачені виставлені позивачем рахунки за жовтень-грудень 2018 року в повному обсязі, заборгованість за даними рахунками відсутня. Посилаючись на ст. 632 Цивільного кодексу України зазначає, що зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Вказує на те, що враховуючи збіг строків позовної давності, немає жодних підстав для зміни ціни договору та проведення перерахунків.

У поданому клопотанні про застосування до спірних правовідносин позовної давності відповідач зазначає, що позивачем заявлені вимоги про стягнення боргу за період з 28.10.2018 по 31.12.2018, вважає, що частина вимог заявлена поза межами трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки позовна заява датована 19.11.2021 та отримана судом 22.11.2021.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

01.01.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю фірмою "ТехНова" в особі Комунального енергогенеруючого підрозділу "Чернігівська теплоелектроцентраль" ТОВ фірми "ТехНова" (далі - Постачальник) та Закритим акціонерним товариством «Діа-Інвест» (далі - Споживач) укладено договір №1303 на постачання теплової енергії в гарячій воді (далі - Договір) (а.с. 13-16).

Відповідно до п. 1.1 Договору за цим договором Постачальник бере на себе зобов`язання постачати Споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах для об`єктів, вказаних у додатку №1 цього договору, а Споживач, у свою чергу, зобов`язався сплачувати одержану теплову енергію на розрахунковий рахунок Постачальника за встановленими тарифами (цінами) в терміни, на умовах та порядку постачання і сплати, передбаченими цим договором.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що теплова енергія постачається Споживачу для об`єктів та в обсягах згідно з додатком №1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону, гаряче водопостачання - протягом року, технологічні потреби.

Відповідно до п. 3.2.2 Договору споживач теплової енергії зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Згідно з п. 3.2.22 Договору Споживач теплової енергії зобов`язується щомісячно здійснювати розрахунки за всю спожиту теплову енергію згідно з тарифами п. 6.1 цього договору на розрахунковий рахунок після отримання рахунку на оплату. У випадку неотримання рахунку до 15 числа наступного місяця споживач зобов`язаний повідомити про це постачальника.

Відповідно до п. 4.1.8 Договору постачальник має право вносити зміни до договору - змінювати діючі тарифи на відпущене тепло згідно з законодавством України та розпорядженням обласної держадміністрації, рішеннями міської ради.

Пунктом 4.2.4 договору сторони передбачили, що постачальник зобов`язаний повідомляти споживача про зміни нормативних документів, які визначають взаємовідношення з постачальником.

За змістом п. 5.1 Договору облік спожитої Споживачем теплової енергії здійснюється із теплоносієм Постачальника - теплолічильником.

Згідно з п. 6.1. Договору розрахунки за теплову енергію, що споживається Споживачем, здійснюються виключно у грошовій формі на розрахунковий рахунок Постачальника по тарифах, які затверджені рішеннями облдержадміністрації, міської ради, і які можуть змінюватись згідно з законами Верховної Ради і постановами Кабінету Міністрів України.

Пунктом 6.2.1 Договору передбачено, що розрахунки за теплову енергію на опалення протягом опалювального періоду здійснюється по тарифу:

- за 1 Гкал - при наявності приладів обліку теплової енергії - згідно з їх показаннями;

- за 1 Гкал - при наявності тільки витратоміра за умов узгодженого визначення фактичних температур теплоносія з урахуванням показань витратоміра, або відомому проектному максимальному годинному навантаженні: в обох випадках - розрахунковим способом;

- за 1 кв. м опалювальної площі - в інших випадках.

Розрахунки Споживача із Постачальником за відпущену теплову енергію у вигляді гарячої води виконуються згідно з діючим законодавством, згідно з рахунками Постачальника щомісячно відповідно з показаннями приладів обліку або розрахунковим способом при відсутності приладів обліку. Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 6.5 Договору).

Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує Постачальнику 50% вартості зазначеної у договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця (п. 6.6 Договору).

Згідно з п. 7.2.3. Договору Споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію у вигляді пені у розмірі 0,5% належної до сплати суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, а також боргу з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення і трьох відсотків річних від простроченої суми.

Відповідно до п. 10.1, 10.4 Договору цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.01.2010. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Договір підписаний сторонами, а підписи осіб скріплені печатками сторін.

Письмових повідомлень сторін про припинення дії Договору матеріали справи не містять, а отже Договір був пролонгованим на кожний наступний рік та діяв у спірному періоді.

Доказів розірвання або визнання недійсним Договору в судовому порядку матеріали справи також не містять.

У Додатку №1 від 01.01.2009 до Договору зазначено найменування та адресу об`єкта, до якого здійснюватиметься постачання теплової енергії, а саме: адміністративне приміщення - адмінбудівля, пр. Миру, 53а, опалювальною площею 1067,59 м кв., а також обсяги постачання теплової енергії протягом року (а.с. 18).

01.07.2011 між сторонами укладено угоду про зміну Договору №1303 від 01.01.2009 на постачання теплової енергії в гарячій воді, якою змінено найменування споживача - Приватне акціонерне товариство «Діа-Інвест» та реквізити споживача: Приватне акціонерне товариство «Діа-Інвест», 14005, м. Київ, пр. Миру, 53, р/р НОМЕР_1 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» м. Київ, МФО 380805, , інд. № 63, св. № 100338618; усі інші умови Договору, не порушені даною угодою, залишені без змін (а.с. 19).

01.10.2013 між сторонами укладено додаткову угоду до договору № 1303 від 01.01.2019, якою змінено назву споживача по тексту Договору з Приватного акціонерного товариства «Діа-Інвест» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Діа-Інвест» та реквізити споживача: 14005, м. Чернігів, пр. Миру, 53а, р/р НОМЕР_2 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» м. Київ, МФО 380805, ,; усі інші умови Договору, не порушені даною угодою, залишені без змін (а.с. 20).

Відповідно до наряду № 1057 від 24.10.2018 здійснено підключення до опалення Товариства з обмеженою відповідальністю «Діа-Інвест» по об`єкту адміністративне приміщення за адресою пр. Миру, 53а

Помісячний розрахунок тепла за опалення та гаряче водопостачання за період жовтень - грудень 2018 року проведено згідно показників приладів обліку, встановлених на об`єкті, зафіксованих в актах зняття показань приладів обліку теплової енергії за адресою пр. Миру, 53а, прилад № 722 від 29.10.2018, 28.11.2018, 27.12.2018, підписаних контролером Чернігівської ТЕЦ, представником Чернігівської ТЕЦ, за участю споживача.

Позивач надав копії актів прийому-передачі теплової енергії за жовтень-грудень 2018 року, які не були підписані відповідачем (а.с. 34-35).

На оплату спожитої у спірний період теплової енергії позивачем виставлено відповідачу рахунки-фактури № 01303 від 31.10.2018 на суму 3053,35 грн, № 01303 від 30.11.2018 на суму 20 618,55 грн, № 01303 від 31.12.2018 на суму 23 967,85 грн, шляхом направлення їх рекомендованими листами, що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів та фіскальними чеками від 12.11.2018, 11.12.2018, 10.01.2019 відповідно (а.с. 32-33, 36-41).

Вказана у рахунках-фактурах вартість поставленої теплової енергії у гарячій воді визначена позивачем згідно з тарифом, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) № 404 від 14.06.2018, який введеною в дію 16.08.2018, а саме у розмірі - 1344,78 грн.

Всього позивачем було відпущено теплової енергії відповідачу за вказаний період на загальну суму 47 639,75 грн.

Відповідачем оплачені вказані рахунки в повному обсязі, що підтверджується випискою з картки за Договором № 01303, яка надана позивачем (а.с. 31).

Постановою НКРЕКП № 2542 від 26.11.2019 «Про накладення штрафу на ТОВ фірма «Технова» за порушення Ліцензійних умов виробництва, Ліцензійних умов з транспортування, Ліцензійних умов з постачання теплової енергії, необхідність усунення порушень та здійснення заходів державного регулювання» підпунктом 1 пункту 2 зобов`язано позивача у термін до 20 січня 2020 року здійснити перерахунок для категорій споживачів «бюджетні організації», «інші споживачі», «релігійні організації» не донарахованих коштів за спожиту теплову енергію за період з 28 жовтня 2018 року по 31 грудня 2018 року, про що повідомити НКРЕКП з наданням підтверджуючих документів протягом 15 днів з дня закінчення терміну виконання (а.с. 47-49).

У січні 2020 року позивачем на виконання постанови НКРЕКП № 2542 від 26.11.2019 здійснено перерахунок - донарахування за теплову енергію, поставлену за період з 28.10.2018 по 31.12.2018, з урахуванням тарифу 1993,13 грн.

Позивач надав копію акту прийому-передачі теплової енергії за жовтень-грудень 2018 року з донарахуваннями від 31.01.2020, який не був підписаний відповідачем (а.с. 34).

Позивачем виставлено відповідачу рахунок-фактуру № 01303ДН на оплату теплової енергії, донарахування за жовтень - грудень 2018 року на суму 21 864,18 грн з урахуванням тарифу 1993,13 грн. Даний рахунок отримано відповідачем 11.02.2020, про що свідчить підпис та проставлення прізвища та ініціалів директора товариства.

Відповідач цей рахунок не оплатив.

Відповідачем надано додаткову угоду, укладену сторонами 01.10.2021, до Договору № 01303 від 01.01.2009, якою п. 6.1 Договору викладено в наступній редакції: « 6.1. Розрахунки за теплову енергію, що споживається споживачем, здійснюються виключно у грошовій формі на розрахунковий рахунок постачальника по тарифах, які встановлюються і затверджуються уповноваженими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом, і які можуть змінюватися згідно з законодавством України».

Крім того, пункт 4.2.4 Договору викладено сторонами у наступній редакції: « 4.2.4. Повідомляти споживача письмово та шляхом публікації в засобах масової інформації про зміну діючих тарифів на теплову енергію». Усі інші умови Договору, не порушені даною угодою, залишені без змін.

Листом № 26/1-1041 від 16.08.2018 позивач повідомив відповідача про те, що відповідно до постанови № 404 від 14.06.2018 НКРЕКП з 16 серпня 2018 року введено в дію тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання та на послугу з централізованого постачання гарячої води для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення), зокрема для інших споживачів тариф на теплову енергію становить - 1344,78 грн/Гкал. Нарахування за теплову енергію буде здійснюватися за вказаним тарифом. Даний лист відповідач отримав 20.08.2018, про що свідчить проставлення дати та підпису на листі.

Листом № 26/1-9 від 01.01.2019 позивач повідомив відповідача про те, що відповідно до постанов № 1822 та № 1826 від 11.12.2018 НКРЕКП з січня 2019 року введено в дію тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання та на послугу з централізованого постачання гарячої води для потреб інших споживачів (крім населення), зокрема тариф на теплову енергію у розмірі 1339,01 грн/Гкал. Нарахування за теплову енергію буде здійснюватися за вказаним тарифом. Даний лист відповідач отримав 04.01.2019, про що свідчить проставлення дати та підпису на листі.

13.02.2020 відповідачем отримано лист позивача б/н б/д, яким повідомлено про проведення НКРЕКП планової перевірки ТОВ фірма «Технова» щодо дотримання Умов та правил (ліцензійних умов) провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, її постачання та транспортування, за період діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2018, якою встановлено, що з 28.10.2018 товариство мало застосовувати тариф на теплову енергію для категорії інші споживачі, встановлені постановою НКРЕКП від 30.06.2015 № 1976 в редакції постанови від 27.02.2018 № 239. Ліцензіат застосовував постанову КНРЕКП, яка втратила чинність, в редакції від 14.06.2018 № 404. Постанова НКРЕКП від 14.06.2018 № 404 опублікована в газеті «Урядовий кур`єр» 15.08.2018, тобто почала діяти з 16.08.2018. Лише 27.10.2018 в газеті «Урядовий кур`єр» опубліковано постанову НКРЕКП від 27.02.2018 № 239, тарифи вказаної постанови взагалі не були застосовані товариством. 26.11.2019 на засіданні НКРЕКП прийнято постанову № 2542 про накладення штрафу на ТОВ фірма «Технова» за порушення Ліцензійних умов з постачання теплової енергії, необхідність усунення порушень. На виконання постанови товариством проведено відповідні донарахування. Додано повний розрахунок донарахувань на суму 21 864,18 грн, рахунок-фактуру.

Листом № 26/1-47 від 12.06.2020 позивач звернувся до відповідача з проханням вирішити питання щодо погашення заборгованості чи надіслання гарантійного листа з графіком погашення заборгованості. Також позивач просив провести звірку розрахунків. Даний лист відповідача отримав 18.06.2020, про що свідчить проставлення дати та підпису на листі про отримання.

Відповідач у відповіді на лист позивача № 16 від 14.07.2020 повідомив, що заборгованість на 01.06.2020 становила 29 608,09 грн, а не 51 472,28 грн, як зазначив позивач в акті звіряння. В період з 01.06.2020 по 14.07.2020 відповідачем перераховано позивачу 25 850,89 грн. Залишок заборгованості станом на 14.07.2020 складає 3757,20 грн. Даний лист отримано позивачем 20.07.2020, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення № 948.

Листом № 26/1-58 від 22.07.2020 позивач зазначив, що станом на 01.07.2020 існує розбіжність в сумі 21 864,18 грн, заборгованість по донарахуванню за спожиту теплову енергію за період з 28.10.2018 по 31.12.2018. Також вказав про надсилання дублікатів рахунку-фактури, актів прийому-передачі та акту звіряння.

Оцінка суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Крім того, відносини, що виникають у зв`язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії регулюються Законом України "Про теплопостачання", а тому до спірних відносин підлягають застосуванню положення і даного спеціального закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Частина 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" встановлює, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо заявленої до стягнення суми основної заборгованості.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 189 Господарського кодексу України ціна в цьому Кодексі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.Суб`єкти господарювання використовують у своїй діяльності вільні та державні регульовані ціни.

Частинами 1, 2 ст. 191 Господарського кодексу України визначено, що державні регульовані ціни запроваджуються Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку. Державне регулювання цін здійснюється згідно із Законом України "Про ціни і ціноутворення".

Згідно ч. 1, 3 ст. 12 Закону України «Про ціна та ціноутворення» державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб`єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку. Зміна рівня державних регульованих цін здійснюється в порядку і строки, що визначаються органами, які відповідно до цього Закону здійснюють державне регулювання цін.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання енергетики та комунальних послуг» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання енергетики та комунальних послуг» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) регулятор здійснює державне регулювання шляхом:

1) нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом;

2) ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг;

3) формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом;

4) державного контролю та застосування заходів впливу;

5) використання інших засобів, передбачених законом.

Одним з основних завдань Регулятора є реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг (ч. 3 ст. 3 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання енергетики та комунальних послуг» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно ч. 9 ст. 14 «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання енергетики та комунальних послуг» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) рішення Регулятора є обов`язковими до виконання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до п. 12, 13 ст. 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання енергетики та комунальних послуг» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор розглядає справи про порушення ліцензійних умов, а також справи про адміністративні правопорушення і за результатами розгляду приймає рішення про застосування санкцій, накладення адміністративних стягнень у випадках, передбачених законом, приймає у межах своєї компетенції рішення про направлення до відповідних державних органів матеріалів про виявлені факти порушення законодавства; встановлює державні регульовані ціни і тарифи на товари (послуги) суб`єктів природних монополій та інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, якщо відповідні повноваження надані Регулятору законом.

Пунктами 5-7 ч. 4 ст. 19 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання енергетики та комунальних послуг» ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що під час здійснення державного контролю Регулятор має право приймати обов`язкові до виконання суб`єктом господарювання, що провадить діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, рішення про усунення виявлених порушень; накладати штрафні санкції та вживати заходів, передбачених законом; за результатами перевірки або моніторингу приймати рішення про встановлення (зміну) тарифів на товари (послуги) суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, та внесення змін до відповідних інвестиційних програм.

Згідно абзацу 7 ст. 16 Закону України «Про теплопостачання» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до повноважень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, належить встановлення тарифів на теплову енергію суб`єктам природних монополій у сфері теплопостачання, ліцензування діяльності яких здійснюється Комісією

Відповідно до ч. ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими.

Постановою НКРЕКП від 27.02.2018 № 239 «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП» внесено зміни до постанови від 30 червня 2015 року № 1976 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) ТОВ фірмі «ТехНова», зокрема додатки 1 - 4 до постанови викладено в новій редакції, наведеній у додатку 25.

Вказаною постановою зміна тарифів на теплову енергію для потреб інших споживачів була викладена в додатках та вказано, що тариф на теплову енергію грн/Гкал для потреб інших споживачів становить 1993,13 грн.

Проте, дана постанова набрала чинності не одразу, а лише після опублікування її в газеті «Урядовий кур`єр» 27.10.2018 та діяла з 28.10.2018.

У свою чергу постановою НКРЕКП від 14.06.2018 № 404 «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП» внесено зміни до постанови від 30 червня 2015 року № 1976 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) ТОВ фірмі «ТехНова», зокрема додатки 1 та 2 до постанови викладено в новій редакції, наведеній у додатку 11 та встановлено тариф на теплову енергію для потреб інших споживачів у розмірі 1344,78 грн/Гкал. Дана постанова набрала чинності 16.08.2018.

Постановою НКРЕКП № 1822 від 11.12.2018 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) Товариству з обмеженою відповідальністю Фірмі «Технова» та внесення змін до деяких постанов НКРЕКП» установлено Товариству з обмеженою відповідальністю фірмі «Технова» тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання, зокрема для потреб інших споживачів (крім населення) у розмірі - 1339,01 грн/Гкал (без ПДВ). Ця постанова набрала чинності з 01 січня 2019 року.

Таким чином, прийнята раніше постанова НКРЕКП від 27.02.2018 № 239 набрала чинності пізніше, ніж постанова НКРЕКП від 14.06.2018 № 404, фактично змінивши тарифи, визначені постановою № 404 з 28.10.2018. При цьому постанова НКРЕКП від 27.02.2018 № 239 недійсною не визнавалась, а відтак підлягає застосуванню з 28.10.2018 по 31.12.2018 до набрання чинності постановою НКРЕКП № 1822 від 11.12.2018.

За умовами п. 3.2.22 Договору відповідач зобов`язаний здійснювати розрахунки за спожиту теплову енергію згідно з тарифами п. 6.1 цього договору на розрахунковий рахунок після отримання рахунку на оплату. Однією із умов здійснення споживачем оплати спожитої теплової енергії є отримання ним від постачальника рахунку. При цьому у разі неотримання рахунку до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, споживач зобов`язаний повідомити про це постачальника.

Згідно з п. 6.1. Договору розрахунки за теплову енергію, що споживається Споживачем, здійснюються виключно у грошовій формі на розрахунковий рахунок Постачальника по тарифах, які затверджені рішеннями облдержадміністрації, міської ради, і які можуть змінюватись згідно з законами Верховної Ради і постановами Кабінету Міністрів України.

Пунктом 6.9 Договору сторони передбачили, що у випадку несплати споживачем рахунку до 15 числа наступного місяця, нараховується пеня у розмірі 0,5 % належної до сплати суми за кожен день прострочення.

З огляду на умови Договору вартість теплової енергії в гарячій воді, поставленої позивачем, відповідач був зобов`язаний оплатити до 15 числа наступного місяця.

Згідно п. 36 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019, рахунок на оплату спожитої послуги надається споживачу на безоплатній основі щомісяця відповідно до статті 8 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання".

Рахунки на оплату послуг формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів послуг, на основі показань вузлів комерційного обліку з урахуванням показань вузлів розподільного обліку відповідно до Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" та надаються споживачу (його представнику) у строк не пізніше ніж за 10 календарних днів до граничного строку внесення плати за послуги, визначеного договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було здійснено надання рахунку-фактури № 01303ДН на оплату відповідачу 11.02.2020. Отже, здійснення оплати рахунку відповідачем повинно бути здійснено у строк не менше ніж 10 календарних днів з моменту виставлення рахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 613 Цивільного кодексу України якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Оскільки за вимогами чинного законодавства строк оплати не може бути меншим ніж 10 календарних днів з моменту надання рахунка споживачу, а несвоєчасне направлення (надання) такого рахунку відбувалось саме з вини позивача, суд дійшов висновку про відтермінування строків здійснення відповідної оплати.

З огляду на норми п. 36 Правил надання послуги з постачання теплової енергії вартість теплової енергії в гарячій воді з донарахуваннями, поставленої позивачем за період з 28.10.2018 по 31.12.2018 року, відповідач повинен був оплатити до 21.02.2020.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо зміни ціни позивачем в Договорі на постачання теплової енергії шляхом здійснення перерахунку, оскільки зміна тарифів на теплову енергію відбулась на підставі постанови НКРЕКП від 27.02.2018 № 239, яка набрала чинності 28.10.2018. Позивачем лише було допущено помилку під час формування відповідного рахунку в частині застосування тарифу на теплову енергію у розмірі 1344,78 грн, визначеного постановою НКРЕКП від 14.06.2018 № 404.

Суд також відхиляє доводи відповідача про несвоєчасне повідомлення про зміну тарифу, оскільки вартість послуг встановлюється не домовленістю сторін, а регулюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання енергетики та комунальних послуг.

Таким чином, повідомлення теплопостачальної організації про зміну тарифу відповідно до п. 4.2.4 Договору по своїй суті носить виключно інформаційний характер, а відсутність такого повідомлення не може спростовувати або впливати на застосування визначених регуляторним органом тарифів.

Оскільки відповідач у порушення ст. 525, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України взятих на себе зобов`язань не виконав та не провів оплату за спожиту теплову енергію в гарячій воді з урахуванням перерахунку у визначені законодавством і Договором терміни, господарський суд вважає, що позовні вимоги у частині стягнення заборгованості у розмірі 21 864,18 грн є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Враховуючи порушення відповідачем строків оплати, позивач нарахував та заявив до стягнення 1006,58 грн 3 % річних за період з 18.02.2020 по 31.08.2021, 2550,49 грн інфляційних втрат з березня 2020 року по серпень 2021 року.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку 3 % річних, дійшов висновку про неправильне їх нарахування, з огляду на наступне.

Як зазначено вище судом, позивачем порушено строки формування та виставлення рахунку відповідачу на оплату за спожиту теплову енергію в гарячій воді, не враховано граничний строк оплати, який складає 10 календарних днів з моменту надання рахунка споживачу, в зв`язку з чим невірно визначено початок періоду нарахування 3 % річних.

З урахуванням висновків суду щодо граничних дат проведення відповідачем оплат, період нарахування 3 % річних по рахунку-фактурі № 01303ДН становить з 22.02.2020 по 31.08.2021.

За перерахунком суду, розмір 3 % річних, з урахуванням визначеного судом періоду, становить 999,42 грн, а отже є меншим, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем, відтак позовні вимоги у частині стягнення 3 % річних підлягають частковому задоволенню у зазначеному судом розмірі.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат, дійшов висновку про правомірне їх нарахування.

Щодо застосування позовної давності.

Відповідачем було подано клопотання про застосування строку позовної давності в частині стягнення боргу.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивач мав знати про зміну тарифу з дня набрання чинності постановою НКРЕКП від 27.02.2018 № 239 з 28.10.2018, а отже саме з цього часу починається перебіг строку позовної давності.

Разом з тим, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки позовної давності розраховуються з урахуванням заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19) відповідно до приписів Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 № 540-ІХ.

Вказаним законом розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 такого змісту: "12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою КМУ "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 № 211 (зі змінами та доповненнями) та Постановою КМУ "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 09.12.2020 № 1236 (зі змінами та доповненнями) карантин встановлено з 12.03.2020 року до 01.10.2021 року на всій території України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2021 карантин продовжено до 31 грудня 2021 року.

З огляду на те, що позивач звернувся до суду із позовом 22.11.2021, враховуючи строки початку перебігу позовної давності та продовження законом строків позовної давності на строк дії карантину, який триває, суд доходить висновку, що звернення до суду про захист порушеного права з вимогами про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діа-Інвест» відбулось в межах строку позовної давності та відповідно про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення боргу в повному обсязі.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач за подання позовної заяви сплатив 2270 грн судового збору.

Отже, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в частині задоволених позовних вимог, становить 2269,36 грн.

Керуючись ст. 14, 73-80, 86, 129, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Діа-Інвест" (, проспект Миру, 53-А, м. Чернігів, 14005) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ТехНова" (, вул. Предславинська, 31/11, офіс 87, м. Київ, 03050) 21 864,18 грн заборгованості за поставлену теплову енергію, 999,42 грн - 3% річних, 2550,49 інфляційних втрат та 2269,36 грн витрат зі сплати судового збору.

3. У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В. В. Шморгун