ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" грудня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1543/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

при секретарі судового засідання Аганін В.Ю.

Розглядаючи матеріали справи №916/1543/21

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Лузанівка

До відповідача: ОСОБА_1

про зобов`язання повернути майно

Представники:

від позивача - Дідик С.В., адвокат за ордером

від відповідача - Осипов Б.В., адвокат за ордером

Встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю „Лузанівка звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 із позовною заявою про зобов`язання повернути майно.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 07.06.2021р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Лузанівка від 02.06.2021р. вх. № ГСОО 1602/21 залишено без руху. Позивачу визначено: усунути недоліки позовної заяви, які визначено судом в ухвалі суду. Встановлено позивачу строк для усунення недоліку позовної заяви не пізніше 5 днів з дня отримання даної ухвали суду. Повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю „Лузанівка, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

17.06.2021р. позивачем були надані документи, в підтвердження усунення недоліків позовної заяви, які були визначені судом в ухвалі господарського суду Одеської області від 07.06.2021р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.06.2021р. прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Лузанівка до розгляду та відкрито провадження у справі №916/1543/21. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на "28" липня 2021 р. о 11:00. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив. Викликано учасників справи у підготовче засідання на 28.07.2021р. о 11:00.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.06.2021р. відкладено розгляд справи по суті на "04" серпня 2021р. о 12:30. Викликано представників сторін у судове засідання для розгляду справи по суті на "04" серпня 2021 р. о 12:30. Позивачу: надати суду відомості щодо належної адреси відповідача.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 04.08.2021р. справу №916/1543/21 ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на "30" серпня 2021 р. о 09:45. Викликано учасників справи у справі у підготовче засідання, призначене на 30.08.2021р. о 09:45. Зроблено офіційне оприлюднення оголошення щодо слухання данної справи. Визначено в ухвалі суду право відповідача підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, у строк до 25.08.2021р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.08.2021р. закрито підготовче провадження у справі №916/1543/21. Призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на "22" вересня 2021 р. о 14:40. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 22.09.2021р. о 14:40. Зроблено офіційне оприлюднення оголошення щодо слухання даної справи.

22.09.2021р. судом було оголошено перерву до 07.10.2021р. о 12:30.

07.10.2021р. у судовому засіданні було оголошено перерву до 19.10.2021р. о 12:40.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 07.10.2021р. повідомлено відповідача по справі №916/1543/21: ОСОБА_1 про судове засідання, яке відбудеться "19" жовтня 2021 р. о 12:45.

19.10.2021р. до суду відповідачем було надано заяву про поновлення строку на подання відзиву на позов та 18.10.2021р. до суду відповідачем було надано відзив. 24.11.2021р. судом було задоволено заяву відповідача та поновлено строк. А також прийнято до матеріалів справи відзив.

19.10.2021р. судом було оголошено перерву по справі до 20.10.2021р. о 12:50.

20.10.2021р. судом було оголошено перерву по справі до 01.11.2021р. о 11:35.

27.10.2021р. до суду позивачем було надано відповідь на відзив.

01.11.2021р. до суду відповідачем було надано клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів щодо скерування відповідачу копії відзиву та заяви.

01.11.2021р. до суду відповідачем було надано заперечення.

01.11.2021р. до суду позивачем було надано доповнення до відповіді на відзив.

08.11.2021р. до суду відповідачем було надано заяву про застосування строків позовної давності.

08.11.2021р. до суду представником ОСОБА_1 було подано клопотання про виклик та допит свідків, відповідно до якого відповідач просив суд викликати для допиту в якості свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

08.11.2021р. відповідачем було надано заперечення на доповнення до відповіді на відзив.

01.11.2021р. судове засідання не відбулось, у зв`язку з непрацездатністю судді Д`яченко Т.Г. у період з 25.10.2021р. по 10.11.2021р. включно.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.11.2021р. призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на "24" листопада 2021 р. о 10:30. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 24.11.2021р. о 10:30.

16.11.2021о. до суду позивачем було надано заяву.

16.11.2021р. до суду представником Товариства з обмеженою відповідальністю „Лузанівка було подано клопотання про виклик та допит свідка, відповідно до якого позивач просив суд викликати для допиту як свідка ОСОБА_5 .

Ухвалою господарського суду Одеської області від 24.11.2021р. клопотання представника ОСОБА_1 від 08.11.2021р. вх. № ГСОО 29794/21 задоволено. Викликано для допиту у судове засідання 01.12.2021р. о 12:30 в якості свідків у справі №916/1543/21: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 . Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю „Лузанівка забезпечити явку викликаних свідків до суду. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю „Лузанівка від 16.11.2021р. вх. № ГСОО 30710/21 задоволено. Викликано для допиту у судове засідання в 01.12.2021р. о 12:30 якості свідка у справі № 916/1543/21: ОСОБА_5 . Зобов`язано ОСОБА_1 забезпечити явку викликаного свідка до суду. Попереджено свідків про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

01.12.2021р. судом було оголошено перерву по справі до 09.12.2021р. о 11:30.

02.12.2021р. до суду позивачем було подано заяву.

09.12.2021р. судом було оголошено перерву по справі до 23.12.2021р. о 11:00.

23.12.2021р. до суду відповідачем було надано заяву щодо вирішення питання про судові витрати.

Позивач підтримує поданий позов та просить суд його задовольнити, а також заперечує проти застосування строків позовної давності.

Відповідач заперечує проти позову та просить суд застосувати строки позовної давності.

У судовому засіданні 23.12.2021 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 24.12.2021р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив.

30 березня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю „Лузанівка (орендар) та Фізичною особою-підприємцем Смішко Оленою Анатоліївною (суборендар) було укладено Договір суборенди операційного торгівельного обладнання №25 (надалі Договір), за яким орендар передає, а суборендар приймає у строкове платне користування за плату операційне торгівельне обладнання, яке надалі іменується „Обладнання.

У відповідності із пунктом 4.9 Договору, передача суборендарю обладнання в суборенду не зумовлює одночасної передачі права власності на нього, а надає суборендарю тільки право користування протягом терміну дії даного Договору.

Відповідно до пункту 3.1 Договору, по закінченню строку суборенди суборендар зобов`язаний повернути орендарю обладнання за актами прийому-передачі.

У відповідності із пунктом 3.4 Договору, обладнання рахується фактично переданим орендарю з суборенди з моменту підписання сторонами акта прийому-передачі, а обов`язок підготовки акта прийму-передачі обладнання з суборенди лежить на суборендарі.

Відповідно до пункту 3.5 Договору, суборендар зобов`язаний повернути обладнання орендарю в тому ж самому стані, в якому воно було передано в суборенду з урахуванням нормального зносу.

Строк дії Договору відповідно до пункту 11.1. закінчився 31 грудня 2014 року.

Позивачем було зазначено суду, що відповідно до Актів прийому-передачі від 30.03.2011р., від 05.06.2011р., від 12.11.2011р., від 06.12.2011р. позивачем було передано відповідачу обладнання, яке останнім, по закінченню строку договору, не було повернуто позивачу.

Відповідно до пункту 11.7. Договору, закінчення строку дії цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії Договору.

За поясненнями позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю „Лузанівка неодноразово особисто та засобами телефонного зв`язку зверталося відповідача з проханням повернути обладнання, передане за Договором, проте, обладнання повернуто не було.

Також 23 серпня 2018 року позивачем було здійснено перевірку торгівельної точки відповідача щодо наявності там орендованого майна та відповідно до акту від 23 серпня 2018 року, складеного позивачем, обладнання за адресою його узгодженого використання не виявлено.

Відповідно до пункту 3.2 Договору, суборендар зобов`язаний повернути обладнання орендарю за актами прийому-передачі не пізніше 3 (трьох) календарних днів з моменту припинення Договору.

Приймаючи до уваги те, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за Договором №25 від 30.03.2011р. у добровільному порядку та до теперішнього часу користується майном Товариства з обмеженою відповідальністю „Лузанівка, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, та просить суд зобов`язати відповідача повернути майно, а саме: Шатер „Чернігів 10х10 у кількості 1 шт., Шатер Stella 6х19 у кількості 1 шт., меблі дерев`яні Stella (4+1 комплект) у кількості 32 шт. к справному стані з урахуванням нормального фізичного зносу, пов`язаного із цільовим використання майна.

Надаючи відзив на позовну заяву, відповідачем було зазначено суду, що він не погоджується із заявленими позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідачем було зазначено суду, що Фізична особа-підприємець Смішко О.А. дійсно мала договірні відносини з позивачем щодо оренди/суборенди операційного торгівельного обладнання (пивного обладання, меблів, шатрів, зонтів та інше) та мала дві торгівельні точки в м. Одеса за адресою: Кулікове поле № 1 та Олександровський проспект кут вул. Буніна, та ніколи не мала торгівельної точки за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 66. Також було зазначено суду, що монтаж, демонтаж, обслуговування пивного та іншого обладнання на торгівельних точках здійснювалось співробітниками Товариства з обмеженою відповідальністю „Лузанівка.

Також відповідачем було зазначено суду, що Смішко О.А. позбавлена можливості надати до суду акти приймання-передачі (повернення) позивачу операційного торгівельного обладнання, у зв`язку з їх знищенням за строком зберігання. Також відповідачем було зазначено суду, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження існування боргових зобов`язань Смішко О.А. щодо оплати орендної плати, після 14.10.2013р.

Також відповідач заперечував факт підписання договору та актів, що покладено позивачем в підставу позову, та зазначав, що підписи на даних документах не відповідають підпису ОСОБА_1 , зокрема, її підпису у паспорті, та більш того підписи різняться між собою, що дає підстави стверджувати про те, що дані документи є підробленими.

Крім того, відповідачем надавались пояснення та було зазначено суду, що Договір суборенди припиняється одночасно з припиненням договору оренди, незалежно від підстав його припинення. Дія договору суборенди поза межами договору оренди суперечить природі договору суборенди. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду в постанові від 16.03.2018 р. у справі №910/17082/17.

Відповідачем було наголошено суду, що в матеріалах справи відсутній договір оренди операційного торгівельного обладнання №1/06 від 30 березня 2006 р. та актів приймання-передачі до нього, що унеможливлює встановлення взагалі факту передачі Товариству з обмеженою відповідальністю „Лузанівка в оренду будь-якого обладнання від ВАТ „Сан Інтербрю Україна, його кількості та найменування, строку договору оренди, умов передачі обладнання в суборенду.

Також відповідачем були надані пояснення та зазначено, що в актах прийому-передачі від 05.06.2011р., 12.11.2011р., 06.12.2011р. не зазначено реквізити Договору, на підставі якого їх було складено та зауважено, що підписи на зазначених актах відрізняються один від одного та вочевидь не відповідають підпису ОСОБА_1 , що свідчить про їх підроблення.

Також відповідачем було заявлено вимогу щодо застосування строків позовної давності до позовних вимог позивача.

Надаючи відповідь на відзив, позивачем було зазначено суду, що договір та акти прийому-передачі підписані належним чином представниками кожної із сторін, особисто відповідачем, та директором Романченко В.І. та скріплені печатками як відповідача та і позивача. Позивачем зверталась увага суду та було зазначено, що відповідачем на підтвердження своїх тверджень у відзиві про повернення обладнання не надано доказу щодо повернення такого обладнання позивачу.

Позивач зазначав суду, що обладнання із суборенди не отримував, акти прийому-передачі щодо повернення обладнання не підписував.

Також позивачем надавались пояснення та було зазначено суду, що предметом розгляду цієї справи є отримання обладнання відповідачем від позивача, а не отримання позивачем обладнання від ВАТ „Сан Інтербрю Україна, отже, Договір оренди від 30.03.2006р. не є належним доказом у цій справі. Крім того, позивачем було зазначено, що Договір оренди від 30.03.2006р. та акти про приймання-передачу майна було знищено, шляхом спалення 12.01.2010р.

Відповідно до наданих заперечень, відповідачем було зазначено суду, що він заперечує проти підписання договору суборенди та актів прийому-передачі до нього. Також було зазначено суду, що відповідачем станом на 14.10.2013р. було повернуто операційне обладнання та зазначено суду, що після 14.10.2013р. на адресу відповідача не надходило жодних рахунків на оплату орендної плати за користування обладнанням, що свідчить, як вказує відповідач, про факт повернення обладнання.

Також відповідачем було зазначено суду, що наразі у ОСОБА_1 відсутнє майно, яке просить повернути позивач, у разі прийняття рішення про задоволення позову, не буде за можливе його виконати, у зв`язку з чим відповідачем було наголошено суду, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту.

Також, посилаючись на п. 7.3. Договору, відповідачем було зазначено суду, що позивач має право вимоги щодо відшкодування збитків виключено у межах сум, які були сплачені останнім ВАТ „Сан Інтербрю Україна, тобто власнику, в рахунок відшкодування збитків за втрачене операційне торгівельне обладнання. Однак, як вказує відповідач, матеріали справи не містять жодних доказів сплати будь-яких збитків, за нібито втрачене суборендарем обладнання.

Також відповідачем було підтримано вимогу щодо застосування строків позовної давності.

Надаючи доповнення до відповіді на відзив позивачем, посилаючись на ч. 2 ст. 786 ЦК України, було зазначено суду, що враховуючи те, що обладнання, яке передавалось відповідачу для ведення господарської діяльності не повернуто, то перебіг позовної давності щодо вимог наймодавця ще не розпочався. Також позивачем було зауважено суду, що до відзиву на позов відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх доводів.

Відповідно наданих заперечень на доповнення відповіді на відзив, відповідачем було зазначено суду, що позивачем не вірно надаються пояснення стосовно заявленої відповідачем позовної давності у даній справі.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про судоустрій та статус суддів, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Загальною засадою цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини між Товариством з обмеженою відповідальністю „Лузанівка та ОСОБА_1 виникли на підставі укладеного між ними 30 березня 2011 року Договору суборенди операційного торгівельного обладнання №25.

Судом встановлено, що відповідно до Акту прийому передачі від 30.03.2011р. до Договору суборенди операційного торгівельного обладнання №25 від 30.03.2011р. на користь відповідача було передано обладнання - Шатер „Чернігів 10х10 у кількості 1 шт., меблі дерев`яні Stella (4+1 комплект) у кількості 12 шт, з зазначенням місця розташування Куликове поле 1.

Відповідно до Акту прийому передачі від 05.06.2011р. до Договору суборенди операційного торгівельного обладнання №25 на користь відповідача було передано обладнання - Шатер Stella 6х19 у кількості 1 шт., меблі дерев`яні Stella у кількості 10 шт., з зазначенням місця розташування Куликове поле 1.

Відповідно до Акту прийому передачі від 12.11.2011р. до Договору суборенди операційного торгівельного обладнання №25 на користь відповідача було передано обладнання - меблі дерев`яні Stella (4+1 комплект) у кількості 10 шт., з зазначенням місця розташування Куликове поле 1.

Відповідно до Акту прийому передачі від 06.12.2011р. до Договору суборенди операційного торгівельного обладнання №25 на користь відповідача було передано обладнання - меблі дерев`яні Stella у кількості 10 шт., з зазначенням місця розташування Преображкнська, №66.

Судом критично оцінюються доводи та заперечення відповідача щодо не підписання вказаних договору та актів, оскільки зазначений договір та вказані вище судом акти прийому передачі містять підпис відповідача, який скріплений печаткою, що засвідчує укладення відповідачем такого правочину, та підписання зазначених актів, та за відсутності надання відповідачем доказів на спростування встановленого, та документів на підтвердження своїх заперечень, судом не приймаються доводи відповідача в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.1 ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Згідно ст.785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Надаючи заперечення проти позову, відповідачем зазначалось суду, що ним операційне обладнання було повернуто позивачу, однак, суд критично ставиться до таких посилань відповідача, оскільки жодними доказами останнім не було підтверджено та не доведено суду факту здійснення виконання обов`язку з повернення такого майна позивачу, у зв`язку з чим, суд вважає встановленим факт отримання відповідачем спірного майна за укладеним з позивачем договором на підставі актів прийому передачі, та встановленим факт неповернення такого майна позивачу з боку відповідача.

Судом за час розгляду справи досліджувалось питання та прийнято до уваги пояснення позивача, за якими суду було зазначено щодо пролонгації договору оренди, на підставі якого було укладено договір суборенди з відповідачем, повернення майна за яким є наразі предметом розгляду даної справи.

Приймаючи до уваги, що строк дії Договору суборенди операційного торгівельного обладнання №25 від 30.03.2011р. відповідно до його пункту 11.1, закінчився 31 грудня 2014 року, та відповідачем, в порушення п. 3.1. та п. 3.2. Договору, не було повернуто орендарю обладнання за актами прийому-передачі, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог позивача.

З урахуванням викладеного, дослідивши обставини спору, враховуючи, що судом було встановлено факт неналежного виконання ОСОБА_1 зобов`язання щодо повернення майна, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, не спростовано з боку відповідача належними та допустимими доказами за час розгляду справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими відповідними доказами і такими, що підлягають задоволенню судом.

Поряд з цим, відповідачем було подано до суду заяву про застосування позовної давності до заявлених позивачем вимог.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 5 ст. 261 Цивільного кодексу України визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 2 ст. 786 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності щодо вимог наймодавця починається з моменту повернення речі наймачем, а щодо вимог наймача - з моменту припинення договору найму.

Суд зазначає, що офіційне тлумачення положень статті 786 Цивільного кодексу України наведено у Рішенні Конституційного Суду України №14-рп/2012 від 03.07.2021р. у справі за конституційним зверненням приватного підприємства „Науково-виробнича фірма „VD MAIS щодо офіційного тлумачення положень статті 786 Цивільного кодексу України та у вказаному рішенні передбачено, що положення статті 786 Цивільного кодексу України щодо початку перебігу позовної давності в один рік слід розуміти так, що воно застосовується до вимог наймодавця про відшкодування збитків у зв`язку з пошкодженням речі, яка була передана у користування наймачеві, та вимог наймача про відшкодування витрат на поліпшення речі і не поширюється на інші вимоги наймача та наймодавця, які випливають з договору найму (оренди).

Отже, з урахуванням наведеного, судом не приймаються заперечення позивача щодо відсутності підстав для застосування позовної давності, оскільки до вимог про повернення майна застосовуються загальні строки позовної давності.

Як з`ясовано судом, Договір суборенди операційного обладнання від 30.03.2011р. №25 сторонами було укладено у строк до 31.12.2014р.

Поряд з цим, відповідно до п. 3.2. Договору визначено, що у разі припинення дії Договору з підстав, передбачених п.п. 4.11, 11.2, 11.3, 11.5 суборендар зобов`язаний повернути обладнання орендарю за актами прийому-передачі не пізніше 3 календарних днів з моменту припинення Договору.

Поряд з цим, позивач звернувся до суду з даним позовом 01.06.2021 року (відбиток штемпелю на конверті).

Приймаючи до уваги, що до даних спірних правовідносин встановлюється загальний термін позовної давності тривалістю в три роки, а також враховуючи офіційне тлумачення положень статті 786 Цивільного кодексу України, що наведено у Рішенні Конституційного Суду України №14-рп/2012 від 03.07.2021р., які було прийнято судом до уваги при вирішенні питання про застосування строків позовної давності, а також враховуючи встановлення судом факту звернення позивача до суду із захистом свого порушеного права після спливу строку позовної давності, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, судом у позовних вимогах Товариства з обмеженою відповідальністю „Лузанівка до ОСОБА_1 про зобов`язання повернути майно відмовляється в повному обсязі.

При цьому, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В зв`язку із вищевикладеним, суд приходить до висновку, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Лузанівка до ОСОБА_1 про зобов`язання повернути майно не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском строку звернення позивача до суду, а тому суд вважає, що у задоволенні таких вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 2270,00 грн. покладаються на позивача.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно до ч. п. 5 6 ст. 238 ГПК України, у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат.

Приймаючи до уваги подання до суду відповідачем заяви в порядку ч.8 ст. 129 ГПК України, згідно якої останній просив суд призначити судове засідання для вирішення питання щодо розподілу судових витрат, зазначивши, що докази, на підставі яких суд зможе встановити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення, суд вважає за необхідне визначити дату судового засідання задля розгляду такої заяви відповідача.

Керуючись ст.ст. 123, 126, ч. 8 ст. 129, ч.1. ч. 2 ст. 221, ст.ст. 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Лузанівка до ОСОБА_1 про зобов`язання повернути майно відмовити в повному обсязі.

2.Витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн. покласти на позивача.

3.Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати ОСОБА_1 на „17 січня 2022р. о 14:30, з повідомленням учасників справи. Засідання відбудеться у приміщенні господарського суду Одеської області за адресою: м. Одеса, пр-т Шевченка, 29, в залі судових засідань №16 (5 поверх), тел. 0(482)307-973.

4.Встановити ОСОБА_1 строк для подання доказів щодо розміру, понесених ним судових витрат - 5 днів після ухвалення рішення суду.

Повний текст рішення складено 24 грудня 2021 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Суддя Т.Г. Д`яченко