ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2021 р. Справа№ 910/19898/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

секретар Рибчич А.В.

за участю

представників: прокурор - Кузьміна К.Г.

позивача - не з`явився

відповідача-1 - Войтюк Д.В.

відповідача-2 - Коваленко О.О.

розглянувши апеляційну скаргу Київської міської прокуратури

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 р. (повний текст рішення складено 29.04.2021 р.)

у справі № 910/19898/20 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства енергетики України

до 1. Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго"

2. Консорціуму "Науково-виробниче об`єднання "Укргідроенергобуд"

про визнання недійсною частини додаткової угоди

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства енергетики України з позовом до Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" та Консорціуму "Науково-виробниче об`єднання "Укргідроенергобуд" про визнання недійсним п. 11 додаткової угоди № 1 від 27.12.2019 р. до договору на виконання робіт (підряду) № 557У/2019 від 19.08.2019 р.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що за результатами проведення прилюдних торгів між відповідачами був укладений договір на виконання робіт (підряду) № 557У/2019 від 19.08.2019 р., за умовами якого було визначено гарантійний строк на результат передбачених договором підрядних робіт тривалістю у 10 років, що відповідало тендерній документації. Уклавши додаткову угоду № 1 від 27.12.2019 р. до зазначеного договору, сторони дійшли згоди скоротити гарантійний строк до 2-х років, що, на переконання прокурора, свідчить про неправомірне внесення змін до істотних умов договору та суперечить приписам ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", ст. ст. 179, 323 ГК України, ст. 884 ЦК України та є підставою для визнання недійсною додаткової угоди у цій частині на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 р. у справі № 910/19898/20 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, Київська міська прокуратура оскаржила його в апеляційному порядку, просила скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 р. у справі № 910/19898/20 та прийняти нове рішення, яким позов прокурора задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Так, в апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що між сторонами укладеного договору виникли договірні зобов`язання підрядних будівельних робіт, а для таких договорів нормами чинного законодавства встановлено 10 років гарантійного строку робіт, відтак оспорюваний пункт додаткової угоди суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями від 26.05.2021 р. справу № 910/19898/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя ОСОБА_1., судді Шаптала Є.Ю., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської міської прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 р. у справі № 910/19898/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 р. розгляд справи призначено на 27.07.2021 р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2021 р. у судовому засіданні було оголошено перерву до 28.09.2021 р.

Судове засідання 28.09.2021 р. не відбулось у зв`язку із перебуванням судді Шаптали Є.Ю. у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 р. розгляд справи призначено на 16.11.2021 р.

На підставі службової записки секретаря судової палати та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-07/620/21 від 28.10.2021 р. у зв`язку з звільненням судді ОСОБА_1 з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/19898/20.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 910/19898/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2021 р. справу № 910/19898/20 було прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду та призначено до розгляду на 30.11.2021 р.

У судовому засіданні 30.11.2021 р. представники прокуратури та відповідачів надали усні пояснення по суті апеляційної скарги.

Представник позивача у судове засідання 30.11.2021 р. не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду скарги, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення.

Доказів поважності відсутності вказаного представника суду не надано.

Також у матеріалах справи відсутні докази про те, що представник позивача був позбавлений можливості через будь-які перешкоди, в тому числі і карантинні, бути присутнім у судовому засіданні.

Крім цього позивач не наполягав на обов`язковій участі його представника у судовому засіданні, відповідного клопотання від нього завчасно не було подано апеляційному суду.

Колегія суддів зазначає, що неявка у судове засідання вказаного представника не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. Подальше відкладення може призвести до безпідставного затягування розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об`єктивного розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників прокуратури та відповідачів, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

23.07.2019 р. Приватним акціонерним товариством "Укргідроенерго" на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель (https://prozorro.gov.ua) було розміщено оголошення за № UA-2019-07-23-000813-а про проведення відкритих торгів на закупівлю робіт (ДК 021:2015 код 45233000-9 Будівництво, влаштовування фундаменту та покриття шосе, доріг) Ремонт автодорожнього переїзду через водозливну греблю з відновленням асфальтобетонного покриття та частковим ремонтом деформаційних швів філії Дніпровська ГЕС ПрАТ "Укргідроенерго".

08.08.2019 р. відбулись відкриті торги (аукціон) за вищевказаним оголошенням № UA-2019-07-23-000813-а, переможцем яких було визнано Консорціум "Науково-виробниче об`єднання "Укргідроенергобуд".

19.08.2019 р. між Приватним акціонерним товариством "Укргідроенерго" (далі - замовник) та Консорціумом "Науково-виробниче об`єднання "Укргідроенергобуд" (далі - підрядник) було укладено договір на виконання робіт (підряду) № 557У/2019 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору за результатами проведеної процедури закупівлі відкриті торги (Протокол Тендерного комітету № 94-19 від 08.08.2019) замовник доручає, а підрядник забезпечує, відповідно до умов договору виконання робіт: (ДК 021:2015 код 45233000-9 Будівництво, влаштовування фундаменту та покриття шосе, доріг) Ремонт автодорожнього переїзду через водозливну греблю з відновленням асфальтобетонного покриття та частковим ремонтом деформаційних швів філії "Дніпровська ГЕС" ПрАТ "Укргідроенерго".

Згідно з п. 1.2 договору підрядник зобов`язується своїми силами та з використанням власних матеріально-технічних засобів виконувати роботи, що обумовлені в договорі. Підрядник має право, за письмовою згодою замовника, відповідно до вимог розділу 10 цього договору, залучати до виконання договору третіх осіб - субпідрядників.

Як передбачено п. 1.3 договору, об`єкт, на якому проводитимуться роботи, розташований на території філії "Дніпровська ГЕС" ПрАТ "Укргідроенерго" за адресою: м. Запоріжжя, бульвар Вінтера, 1, філія "Дніпровська ГЕС" ПрАТ "Укргідроенерго".

У відповідності до п. 9.2 договору гарантійний строк роботи об`єкта (-ів), що є предметом підрядних робіт за цим договором, становить 10 (десять) років (п. 9.2 договору).

За п. 13.2 договору сторони погодили, що цей договір діє до 31.12.2019 р., але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

27.12.2019 р. між сторонами була укладена додаткова угода № 1 до договору.

Відповідно до п. 11 додаткової угоди сторони дійшли згоди викласти п. 9.2 розділу 9 договору у наступній редакції: "Гарантійний строк роботи об`єкта(-ів), що є предметом підрядних робіт за цим договором, становить 2 (два) роки".

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що вищевказаний пункт додаткової угоди № 1 від 27.12.2019 р., на думку прокуратури, є неправомірним внесенням змін до істотних умов договору та суперечить приписам ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", ст. ст. 179, 323 ГК України та ст. 884 ЦК України, у зв`язку з чим підлягає визнанню недійсною в цій частині на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як передбачено ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. ч. 1 - 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

На підставі ст. 215 ЦК України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. У разі, коли після такого вчинення набрав чинності акт законодавства, норми якого інакше регулюють правовідносини, ніж ті, що діяли в момент вчинення правочину, то норми такого акта, якщо він не має зворотної сили, застосовуються до прав та обов`язків сторін, які виникли з моменту набрання ним чинності.

Як передбачено ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", в редакції, чинній на 01.12.2019 р., умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі;

3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі;

4) продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі;

5) узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг);

6) зміни ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок;

7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;

8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини п`ятої цієї статті.

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про публічні закупівлі", в редакції, чинній на 01.12.2019 р., послуги - будь-який предмет закупівлі, крім товарів і робіт, зокрема транспортні послуги, освоєння технологій, наукові дослідження, науково-дослідні або дослідно-конструкторські розробки, медичне та побутове обслуговування, лізинг, найм (оренда), а також фінансові та консультаційні послуги, поточний ремонт; роботи - роботи - розроблення проектної документації на об`єкти будівництва, науково-проектної документації на реставрацію пам`яток архітектури та містобудування, будівництво нових, розширення, реконструкція, капітальний ремонт та реставрація існуючих об`єктів і споруд виробничого та невиробничого призначення, роботи з будівництва об`єктів з розробленням проектної документації, роботи з нормування в будівництві, геологорозвідувальні роботи, технічне переоснащення діючих підприємств та супровідні роботам послуги, у тому числі геодезичні роботи, буріння, сейсмічні дослідження, аеро- і супутникова фотозйомка та інші послуги, що включаються до кошторисної вартості робіт, якщо вартість таких послуг не перевищує вартості самих робіт.

Згідно зі ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За ч. 1 ст. 317 ГК України будівництво об`єктів виробничого та іншого призначення, підготовка будівельних ділянок, роботи з обладнання будівель, роботи з завершення будівництва, прикладні та експериментальні дослідження і розробки тощо, які виконуються суб`єктами господарювання для інших суб`єктів або на їх замовлення, здійснюються на умовах підряду.

Як передбачено ч. 2 ст. 317 ГК України, для здійснення робіт, зазначених у частині першій цієї статті, можуть укладатися договори підряду: на капітальне будівництво (в тому числі субпідряду); на виконання проектних і досліджувальних робіт; на виконання геологічних, геодезичних та інших робіт, необхідних для капітального будівництва; інші договори. Загальні умови договорів підряду визначаються відповідно до положень Цивільного кодексу України про договір підряду, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 318 ГК України за договором підряду на капітальне будівництво одна сторона (підрядник) зобов`язується своїми силами і засобами на замовлення другої сторони (замовника) побудувати і здати замовникові у встановлений строк визначений договором об`єкт відповідно до проектно-кошторисної документації або виконати зумовлені договором будівельні та інші роботи, а замовник зобов`язується передати підряднику затверджену проектно-кошторисну документацію, надати йому будівельний майданчик, прийняти закінчені будівництвом об`єкти і оплатити їх.

За договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх (ч. 1 ст. 875 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 875 ЦК України договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.

Як передбачено ч. ч. 4, 5 ст. 318 ГК України, зміст договору підряду на капітальне будівництво, що укладається на підставі державного замовлення, має відповідати цьому замовленню. Договір підряду на капітальне будівництво повинен передбачати: найменування сторін; місце і дату укладення; предмет договору (найменування об`єкта, обсяги і види робіт, передбачених проектом); строки початку і завершення будівництва, виконання робіт; права і обов`язки сторін; вартість і порядок фінансування будівництва об`єкта (робіт); порядок матеріально-технічного, проектного та іншого забезпечення будівництва; режим контролю якості робіт і матеріалів замовником; порядок прийняття об`єкта (робіт); порядок розрахунків за виконані роботи, умови про дефекти і гарантійні строки; страхування ризиків, фінансові гарантії; відповідальність сторін (відшкодування збитків); урегулювання спорів, підстави та умови зміни і розірвання договору.

Частиною 1 статті 884 ЦК України передбачено, що підрядник гарантує досягнення об`єктом будівництва визначених у проектно-кошторисній документації показників і можливість експлуатації об`єкта відповідно до договору протягом гарантійного строку, якщо інше не встановлено договором будівельного підряду. Гарантійний строк становить десять років від дня прийняття об`єкта замовником, якщо більший гарантійний строк не встановлений договором або законом.

Отже визначення гарантійного строку є істотною умовою саме договору підряду на капітальне будівництво, що укладається на проведення нового будівництва, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.

Згідно з положеннями ДБН А.2.2-3-2014 "Склад та зміст проектної документації на будівництво", затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 163 від 04.06.2014 р. (далі - ДБН А.2.2-3-2014):

- будівництвом є нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт та технічне переоснащення об`єктів будівництва;

- новим будівництвом є будівництво будинків, будівель, споруд, їх комплексів, що здійснюється з метою створення об`єктів виробничого і невиробничого призначення, а також лінійних об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури, в тому числі добудова зупинених об`єктів незавершеного будівництва;

- реконструкцією є перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкта будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкта в цілому або його частин (за умови їх автономності);

Відповідно п. 3.7 положень ДБН А.2.2-3-2014 "Склад та зміст проектної документації на будівництво" технічним переоснащенням є комплекс заходів щодо підвищення експлуатаційних властивостей об`єктів виробничого та невиробничого призначення, введених в експлуатацію в установленому порядку, що реалізується шляхом впровадження передових техніки та технології, механізації і автоматизації виробництва, оновлення та заміни застарілого і фізично зношеного устаткування новим, більш ефективним. Капітальним ремонтом є сукупність робіт на об`єкті будівництва, введеному в експлуатацію в установленому порядку, без зміни його геометричних розмірів та функціонального призначення, що передбачають втручання у несучі та огороджувальні системи при заміні або відновленні конструкцій чи інженерних систем та обладнання у зв`язку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшення його експлуатаційних показників, а також благоустрій території. Капітальний ремонт передбачає призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкта в цілому або його частин (за умови їх автономності).

Як вбачається з матеріалів справи, предметом укладеного сторонами договору № 557У/2019 від 19.08.2019 р. є виконання ремонтних робіт з відновленням асфальтобетонного покриття та частковим ремонтом деформаційних швів автодорожнього переїзду через водозливну греблю, які хоч і нерозривно пов`язані з місцезнаходженням об`єкта, однак з урахуванням наведених визначень не є роботами, що підлягають виконанню саме за договором підряду на капітальне будівництво.

Таким чином, укладений сторонами договір є договором підряду, а до правовідносин сторін, що виникли з нього, застосовуються положення § 1. "Загальні положення про підряд" глави 61 "Підряд" Цивільного кодексу України, які не передбачають встановлення гарантійного строку, як істотної умови договору підряду та встановлення гарантійного строку тривалістю не менше 10 років.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» об`єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури.

Згідно з п. 103 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 р. № 668, підрядник гарантує якість закінчених робіт і змонтованих конструкцій, досягнення показників, визначених у проектній документації, та можливість їх експлуатації протягом гарантійного строку. Гарантійні строки якості закінчених робіт, експлуатації змонтованих конструкцій встановлюються у договорі підряду з урахуванням вимог до цих робіт і конструкцій, визначених у проектній документації. Гарантійний строк експлуатації об`єкта будівництва становить десять років від дня його прийняття замовником, якщо більший гарантійний строк не встановлений договором підряду або законом.

Таким чином, нормами чинного законодавства передбачено два поняття «об`єкт будівництва» та «будівельні роботи».

Вбачається, що гарантійний строк у десять років передбачений лише для нового будівництва, реконструкції та капітального ремонту об`єкта та стосується виключно гарантійного строку експлуатації об`єкта та не стосується гарантійних строків якості закінчених робіт.

Відповідно до умов укладеного договору відповідач-1 не замовляв послуг з капітального будівництва об`єкта, а лише ремонтні роботи автодорожнього переїзду, про що зазначено в інформації стосовно відкритих торгів в оголошенні № UA-2019-07-23-000813-а.

Отже, п. 11 додаткової угоди № 1 від 27.12.2019 р. до договору на виконання робіт (підряду) № 557У/2019 від 19.08.2019 р. відповідає вимогам законодавства, чинного на момент укладення цієї угоди, тому відсутні правові підстави для визнання його недійсним.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога прокурора про визнання недійсним п. 11 додаткової угоди № 1 від 27.12.2019 р. до договору на виконання робіт (підряду) № 557У/2019 від 19.08.2019 р. є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", рішення від 10.02.2010).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 15.04.2021 р. у справі № 910/19898/20 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Київської міської прокуратури задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Київської міської прокуратури залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 15.04.2021 р. у справі № 910/19898/20 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Київську міську прокуратуру.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 11.01.2022 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В.Андрієнко