ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2021 р. Справа№ 910/6669/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

без виклику представників сторін

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва (суддя - Чинчин О.В.) від 25.06.2021 у справі № 910/6669/21

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Технова"

прo стягнення 58 116, 88 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Технова" про стягнення 58 116, 88 грн, з яких 52 986, 55 пені, 3% річних у розмірі 4 883,16 грн, 247,17 грн втрат від інфляції.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов`язань за Договором постачання природного газу №5817/18-КП-39 від 01.10.2018 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.06.2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 4 883, 16 грн, пеню у розмірі 52 986, 55 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні вимоги про стягнення 247,17 грн втрат від інфляції , суд першої інстанції зазначив, що при здійсненні розрахунку інфляційних втрат, Позивач не врахував, що інфляційні за своєю правовою природою є збільшенням суми основного боргу в період прострочення виконання відповідачем його грошового зобов`язання з причини девальвації грошової одиниці України, яка визначається офіційними державними органами за результатами економічних процесів в конкретний місяць, тобто є помісячним індексом. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, причому може мати місце як інфляція грошових коштів, так і дефляція. В даному випадку, на думку суду, за зобов`язаннями вересня 2019 року відповідач здійснював часткові оплати за отриманий товар, внаслідок чого змінювався розмір заборгованості й відповідно періоди прострочення становили один або три дні, що виключає нарахування інфляційних.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2021 року у справі № 910/6669/21 в частині відмови у стягненні з відповідача інфляційних втрат у сумі 247,17 грн та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в оскаржуваній частині.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що за зобов`язаннями вересня 2019 року на кінець розрахункового періоду (жовтень 2019 року) залишився непогашеним борг у сумі 247173,85 грн, який був сплачений у грудні 2019 року. Таким чином, на думку скаржника, він має право на нарахування інфляційних втрат за зобов`язаннями вересня 2019 року на суму боргу 247173,85 грн, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, починаючи з місяця, наступного за місяцем в якому мав бути здійснений платіж (листопад 2019 року), що і було розраховано позивачем. Також скаржник посилався на правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду у справах №910/13071/19, №905/21/19, №905/600/18, №922/175/18.

Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2021 р. апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Пашкіна С.А., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2021 апеляційну скаргу залишено без руху, у зв`язку з відсутністю доказів, що підтверджують сплату судового збору у розмірі 3 405, 00 грн, надано скаржнику строк на усунення допущених недоліків оформлення апеляційної скарги.

Апелянтом протягом встановленого вказаною ухвалою строку (десять днів з дня вручення ухвали) були усунені недоліки оформлення апеляційної скарги.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2021 р., у зв`язку із перебуванням суддів Пашкіної С.А. та Сітайло Л.Г. у відпустці, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2021 поновлено апелянту пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення, відкрито апеляційне провадження у справі № 9106669/21, визначено розгляд справи здійснювати без повідомлення учасників справи, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2021 у справі № 910/6669/21 до прийняття апеляційним господарським судом кінцевого рішення.

18.10.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, в якому він наголошував, що якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язань з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України - стягнення втрат від інфляції за такий місяць.

Також відповідач посилався на Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" (в редакції від 14.07.2021) та зазначав, що нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 1 червня 2021 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 1 червня 2021 року. Таким чином, на думку відповідача, інфляційні витрати, заявлені до стягнення мали бути списані.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.10.2018 між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Технова" (Споживач) укладено Договір постачання природного газу №5217/18-КП-39, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався поставити Споживачеві у 2018 році природний газ, а Споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього Договору.

Згідно з п.3.1 Договору в редакції Додаткової угоди №4 від 23.11.2018 право власності на природний газ переходить від Постачальника до Споживача після підписання актів приймання - передачі.

Відповідно до п.5.1 Договору в редакції Додаткової угоди №4 від 23.11.2018 оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У п.5.3 Договору в редакції Додаткової угоди №4 від 23.11.2018 передбачено, що оплата за природний газ здійснюються таким чином:

1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на Споживача поширюються вимоги підпункту 2) пункту 11 Положення в частині відкриття рахунків із спеціальним режимом використання;

2) в будь-якому випадку, Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1 цього Договору;

3) з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку. - у разі коли на споживача не поширюються вимоги підпункту 2) пункту 11 Положення в частині відкриття рахунків із спеціальним режимом використання;

Кошти, які надійшли від Споживача на рахунок із спеціальним режимом використання, відкритий в установі уповноважених банків, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим Договором;

4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від. споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у споживача за цим договором.

Кошти, які надійшли від Споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором:

5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.

Пунктом 7.2 Договору в редакції Додаткової угоди №4 від 23.11.2018 передбачено, що у разі прострочення Споживачем оплати згідно п.п.5.1, 5.6 цього Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору постачання природного газу №5217/18-КП-39 від 01.10.2018 року позивач поставив природний газ, а відповідач в свою чергу прийняв вказаний товар, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 31.10.2018 року на суму 550 341 грн. 12 коп., від 30.11.2018 року на суму 927 843 грн. 89 коп., від 31.12.2018 року на суму 239 443 грн. 58 коп., від 31.01.2019 року на суму 1 631 209 грн. 42 коп., від 28.02.2019 року на суму 1 526 452 грн. 85 коп., від 31.03.2019 року на суму 1 548 900 грн. 68 коп., від 30.04.2019 року на суму 710 848 грн. 14 коп., від 31.05.2019 року на суму 354 078 грн. 14 коп., від 31.07.2019 року на суму 716 901 грн. 68 коп., від 31.08.2019 року на суму 889 023 грн. 65 коп., від 30.09.2019 року на суму 424 155 грн. 36 коп., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку, проте відповідачем була здійснена оплата за отриманий товар з простроченням, що підтверджується випискою по рахунку Позивача.

24.12.2020 позивач надіслав на адресу відповідача претензію з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 52 986, 55 грн, що підтверджується копіями списку згрупованих поштових відправлень, фіскального чеку. У відповідь на вказану претензію відповідач листом №284 від 22.02.2021 року повідомив, що порушення строків оплати було незначним та просив зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій.

При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача 3% річних 52 986, 55 пені, 3% річних у розмірі 4 883,16 грн, 247,17 грн втрат від інфляції.

Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог про стягнення 52 986,55 пені, 3% річних у розмірі 4 883,16 грн. При цьому суд не знайшов підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення вказаних нарахувань.

Щодо вимоги про стягнення втрат від інфляції у сумі 247,17 грн, то суд першої інстанції визнав її безпідставною. На думку суду, позивач не врахував, що інфляційні за своєю правовою природою є збільшенням суми основного боргу в період прострочення виконання відповідачем його грошового зобов`язання з причини девальвації грошової одиниці України, яка визначається офіційними державними органами за результатами економічних процесів в конкретний місяць, тобто є помісячним індексом. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, причому може мати місце як інфляція грошових коштів, так і дефляція. Проте, в даному випадку за зобов`язаннями вересня 2019 року відповідач здійснював часткові оплати за отриманий товар, внаслідок чого змінювався розмір заборгованості й відповідно періоди прострочення становили один або три дні, що виключає нарахування інфляційних.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення втрат від інфляції, виходячи з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Між сторонами у справі був укладений договір постачання природного газу. Відносини купівлі-продажу врегульовані Главою 54 Цивільного кодексу України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) та отримати розрахунок, а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка є різновидом відносин купівлі-продажу.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Положеннями ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання, відповідно, нарахування інфляційних втрат за наступний період необхідно здійснювати позивачем з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця.

Питання розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання також було предметом розгляду об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/21/19, за наслідками розгляду якого об`єднана палата в постанові від 26.06.2020 виклала правовий висновок про те, що при зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).

Колегія суддів виходить з того, що в даному випадку, позивачем розраховано інфляційні втрати за зобов`язаннями вересня 2019 року за період прострочення - листопад 2019 року на суму заборгованості, що існувала весь листопад 2019 року і була погашена лише у грудні 2019 року, що відповідає вимогам чинного законодавства та не суперечить вищевикладеній позиції Верховного Суду.

При цьому, факт здійснення відповідачем часткових оплат за отриманий природний газ, внаслідок чого змінювався розмір заборгованості й відповідно періоди прострочення становили один або три дні, як на тому наголосив суд першої інстанції, не має правового значення, оскільки сума заборгованості 247173,85 грн існувала весь листопад 2019 року, тож позивачем правомірно нараховано суму втрат від інфляції за цей період.

Посилання відповідача на положення Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" (в редакції від 14.07.2021) колегія суддів також відхиляє.

Відповідно до положень ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Закон України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" № 1639 від 14.07.2021, яким внесено зміни до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", набрав чинності 29.08.2021. Таким чином на момент прийняття рішення у даній справі 25.06.2021 вказаний закон взагалі не був чинний та, відповідно, не міг застосовуватись до правовідносин сторін, в зв`язку з чим наведені відповідачем доводи не можуть братись колегією суддів до уваги.

Враховуючи все вищевикладене, доводи апелянта по суті скарги визнаються колегією суддів обґрунтованими, у зв`язку із чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні вимоги про стягнення втрат від інфляції у сумі 247,17 грн, з огляду на неправильне застосування норм матеріального права.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються колегією суддів на відповдіача.

Керуючись приписами статей 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2021 у справі № 910/6669/21 скасувати в частині відмови в задоволенні вимоги про стягнення 247,17 грн втрат від інфляції. В цій частині прийняти нове рішення про задоволення позову.

3. Резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2021 у справі № 910/6669/21 викласти в такій редакції:

"1. Позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Технова" (03150, місто Київ, вул. Предславинська, буд. 31/11, офіс 87, ідентифікаційний код юридичної особи 24100060) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код юридичної особи 20077720) 3% річних у сумі 4 883, 16 грн, пеню у розмірі 52 986, 55 грн, втрати від інфляції у сумі 247,17 грн , а також 2270,00 грн судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили."

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Технова" (03150, місто Київ, вул. Предславинська, буд. 31/11, офіс 87, ідентифікаційний код юридичної особи 24100060) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код юридичної особи 20077720) 3405,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко