ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2021 р. Справа № 922/4531/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Політучій В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сі Ейч Ер Імпорт" (адреса: 08140, Київська обл., Києво-Святошинський р.-н, с. Білгородка, вул. Аграрна, буд. 1-А; )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пульс-М`ясо" (адреса: 61124, м. Харків, вул. Зернова, буд. 51-А; )
про стягнення 732669,12 грн.
за участю представників сторін:

позивача Наконечна Н.О. (ордер серії АА № 1155243);

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сі Ейч Ер Імпорт" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пульс-М`ясо" (далі - відповідач) 732669,12 грн, з яких:

698521,50 грн. основної суми боргу;

29022,93 грн. пені;

5121,69 грн. 3% річних.

Позов обґрунтовано з посиланням на порушення відповідачем умов договору поставки № П-75/21 від 27.05.2021 щодо своєчасного та повного проведення розрахунків за поставлений позивачем товар.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.11.2021 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, та призначено розгляд справи по суті на 13.12.2021.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.12.2021 розгляд справи відкладено на 28.12.2021.

Відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву в порядку та строк, встановлені ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.11.2021.

На судове засідання 28.12.2021 прибув представник позивача, який підтримує вимоги, викладені у позовній заяві, та просить суд задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання 28.12.2021 свого уповноваженого представника не направив, про причини неприбуття суд не повідомив.

Згідно з вимогами ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Таким чином, в разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

З метою повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи судом направлено на адресу його державної реєстрації, яка зазначена в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, копії ухвал від 17.11.2021, та від 13.12.2021.

Копію ухвали від 17.11.2021 отримав представник відповідача за довіреністю 25.11.2021 (а. с. 42), проте копія ухвали від 13.12.2021 повернулась на адресу суду з відміткою пошти адресат відсутній за вказаною адресою (а. с. 54-57). Відомостей про наявність у відповідача іншої адреси матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, судом виконано процесуальний обов`язок щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, а останній в розумінні вимог ст. 120 ГПК України вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце її розгляду.

Оскільки неявка у судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності останнього, за наявними в матеріалах справи документами, як це передбачено ст. 202 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Як свідчать матеріали справи, 27.05.2021 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки № П-75/21 (далі за текстом договір; а. с. 10-13), за змістом п. 1.1 якого постачальник зобов`язаний передати у власність покупця товар, перелік, кількість, ціни та строки доставки якого зазначені у специфікації (-ях) (додаток № 1), що є невід`ємною частиною даного договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. п. 2.2 договору загальна вартість договору визначається сторонами на підставі сумарної кількості видаткових накладних, які є невід`ємною частиною даного договору.

Пунктом 2.5 договору передбачено, що покупець за першу поставку товару зобов`язаний провести розрахунок з постачальником згідно виставленого останнім рахунку-фактури в розмірі 100% передоплати протягом 1 (одного) банківського дня шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника, зазначений в розділі 11 договору.

За всі наступні поставки покупець зобов`язаний провести розрахунок за товар на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури шляхом перерахування грошових коштів в розмірі 100% сплати на рахунок останнього протягом строку, що зазначений в додатку № 2 до цього договору (який є його невід`ємною частиною) з моменту поставки товару.

Відповідно до п. 6.2 договору у випадку порушення строку оплати, передбаченого п. 2.4 цього договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Нарахування та стягнення пені здійснюється за весь час прострочення, незалежно від його тривалості, до повного виконання покупцем своїх зобов`язань щодо оплати поставленого товару.

За змістом п. 9.1 договору останній набирає чинності з моменту підписання та діє до 31 грудня 2022 року, а в частині виконання зобов`язань до повного їх виконання.

Згідно з додатком № 2 до договору сторонами узгоджено, що строк оплати (з дати поставки товару) становить 7 календарних днів.

Як свідчать матеріали справи, позивач на виконання умов договору поставив відповідачу обумовлений договором товар на загальну суму 1946245,75 грн, що підтверджується видатковими та товарно-транспортними накладними № CHR00001515 від 20.08.2021 на суму 689619,25 грн. та № CHR00001619 від 02.09.2021 на суму 1256626,50 грн. (а. с. 19-24).

Проте, відповідач своїх зобов`язань щодо оплати отриманого товару в повному обсязі не виконав.

З метою врегулювання спору позивач надіслав на адресу відповідача претензію № СЧР/15/21 від 22.09.2021 (а. с. 16-18) з вимогою про погашення існуючої заборгованості.

Однак, відповідач, всупереч умов укладеного між сторонами договору, за поставлений товар з позивачем розрахувався лише частково, а саме, за видатковою накладеною № CHR00001515 від 20.08.2021 товар оплатив в повному обсязі, а за видатковою накладною № CHR00001619 від 02.09.2021 провів наступні розрахунки:

- платіжним дорученням № 1621 від 29.09.2021 сплачено суму 150 000,00 грн. (з якої повністю сплачена заборгованість за видатковою накладною № CHR00001515 від 20.08.2021, та також частково сплачено борг за видатковою накладною № CHR00001619 від 02.09.2021 в розмірі 58102,00 грн.);

- платіжним дорученням № 1650 від 11.10.2021 на суму 200 000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 1655 від 13.10.2021 на суму 100 000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 1667 від 19.10.2021 на суму 100 000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 1750 від 01.11.2021 на суму 100 000,00 грн.

Решта боргу в сумі 698521,50 грн залишилась не сплаченою.

Обставини щодо стягнення боргу в зазначеному розмірі стали підставами для звернення позивача до суду з позовом у даній справі. Крім того, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язань, позивач на підставі умов договору та відповідних вимог чинного законодавства України нарахував до стягнення з відповідача 5121,69 грн 3% річних та 29022,93 грн пені за загальний період прострочення з 10.09.2021 по 09.11.2021.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів ст. ст. 691, 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за поставлений товар у сумі 698521,50 грн підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростований. Строк виконання зобов`язань з його оплати є таким, що настав.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в зазначеній частині, та стягнення з відповідача на користь позивача 698521,50 грн заборгованості за поставлений товар.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та пені суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Факт прострочення відповідачем виконання зобов`язань з оплати отриманого товару підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростовується.

Зазначене, з урахування вимог ст. 625 ЦК України надає право позивачу на нарахування 3% річних за весь час прострочення.

Перевіривши за допомогою інструменту Калькулятори системи інформаційно-правового забезпечення Ліга: закон здійснений позивачем розрахунок інфляційних та річних, суд констатує, що його здійснено арифметично вірно

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в зазначеній частині та стягнення з відповідача на користь позивача 5121,69 грн 3% річних за період прострочення виконання своїх зобов`язань з оплати з 10.09.2021 по 09.11.2021.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як зазначалось, відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань зі сплати отриманого товару.

Згідно з п. 6.2 договору у випадку порушення строку оплати, передбаченого п. 2.4 цього договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Оскільки відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань з оплати отриманого товару, суд визнає дії позивача щодо нарахування відповідачу пені за таке прострочення за видатковою накладною № CHR00001619 від 02.09.2021 таким, що відповідають умовам договору та вимогам чинного законодавства.

Перевіривши за допомогою інструменту Калькулятори системи інформаційно-правового забезпечення Ліга: закон розрахунок пені суд констатує, що він відповідає вимогам чинного законодавства України, умовам укладеного між сторонами договору та є таким, що не містить арифметичних помилок.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення заявленого в даній частині позову та стягнення з відповідача на користь позивача 29022,93 грн пені за період прострочення виконання зобов`язання з 10.09.2021 по 09.11.2021.

Крім того, за наслідками розгляду справи з урахуванням вимог ст. ст. 123, 126, 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню 10989,99 грн судового збору.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 130, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пульс-М`ясо" (адреса: 61124, м. Харків, вул. Зернова, буд. 51-А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сі Ейч Ер Імпорт" (адреса: 08140, Київська обл., Києво-Святошинський р.-н, с. Білгородка, вул. Аграрна, буд. 1-А; ):

698521,50 грн. основної суми боргу;

29022,93 грн. пені;

5121,69 грн. 3% річних;

10989,99 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "29" грудня 2021 р.

Суддя О.І. Байбак