ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2021 м. Дніпро Справа № 904/737/18 (904/4752/21)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач),

суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання Мацекос І.М.,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Завод "Павлоградхіммаш" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2021 (повний текст складено 25.08.2021, суддя Камша Н.М.) у справі № 904/737/18 (904/4752/21)

за позовом Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова", м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства Завод "Павлоградхіммаш", 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Харківська, буд.15,

про стягнення пені

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст та обставин справи, зміст і мотиви оскаржуваного рішення у справі.

Державне підприємство "Виробниче об`єднання "Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова", м. Дніпро (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства Завод "ПАВЛОГРАДХІММАШ", Дніпропетровська область, м. Павлоград (далі - відповідач) про стягнення пені у розмірі 325 772,65 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 28.08.2019 між Державним підприємством "Виробниче об`єднання "Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" та Приватним акціонерним товариством Завод "ПАВЛОГРАДХІММАШ" укладено договір №19-10-0128, у пункті 5.1.1 якого, сторони передбачили, що за порушення строків поставки виробів з вини постачальника останній мав сплатити штраф у розмірі 0,1% від вартості непоставлених виробів за кожний день прострочення. Позивачем розраховано штраф у розмірі 0,1% за кожен день прострочення за період з 27.05.2020 по 27.11.2020 від загальної вартості недопоставленої продукції у сумі 325 772,65грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2021 у справі № 904/737/18 (904/4752/21) позов задоволено частково: стягнуто з Приватного акціонерного товариства Завод "ПАВЛОГРАДХІММАШ" на користь Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" штраф у розмірі 323 905,33 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 858,58 грн.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; наказ вирішено видати після набрання рішенням законної сили.

2.Короткий і узагальнений зміст апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Приватне акціонерне товариство Завод "Павлоградхіммаш" звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить:

- поновити строк на апеляційне оскарження;

- скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2021 у справі № 904/737/18 (904/4752/21) та винести постанову, якою у позовних вимогах відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, не наданням оцінки доказам.

В обґрунтування апеляційної скарги Приватне акціонерне товариство Завод "Павлоградхіммаш" посилається на таке:

- судом не враховані обставини, встановлені рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2021 у справі № 904/737/18 (904/6250/20), та яке з боку позивача не виконано, і не проведено розрахунок за вже поставлений товар;

- судом порушено строки розгляду справи у порядку спрощеного провадження.

3.Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

4.Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.10.2021 поновлено строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства Завод "Павлоградхіммаш" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2021 у справі № 904/737/18 (904/4752/21); розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 22.12.2021 о 14:15 год.; зупинено дію рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2021 у справі № 904/737/18 (904/4752/21) на час розгляду апеляційної скарги.

У судовому засіданні представники сторін надали пояснення у справі та навели обґрунтування своїх вимог і заперечень з посиланням на норми законодавства.

22.12.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін з таких підстав.

5.Встановлені та неоспорені обставини і відповідні їм правовідносини.

Відносно відповідача - Приватного акціонерного товариства Завод "ПАВЛОГРАДХІММАШ" 02.04.2018 відкрито провадження у справі про банкрутство №904/737/18, на даний час провадження у справі перебуває на стадії процедури санації боржника.

28.08.2019 між Державним підприємством "Виробниче об`єднання "Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" (далі - позивач) та Приватним акціонерним товариством Завод "ПАВЛОГРАДХІММАШ" (далі - відповідач) укладено договір №19-10-0128, предметом якого згідно з п 1.1. було виготовлення та постачання металоконструкцій відповідачем позивачу, які позивач мав прийняти та оплатити.

6.Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Відносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного вище Договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Відповідно до частин 1, 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормою ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

У відповідності до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 44 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У даному випадку підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином відповідно до вказівок закону, договору, є Договір поставки №19-10-0128 від 28.08.2019 року.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.ст. 610, 611 ЦК України).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України установлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення зобов`язання визначені ст. 611 Цивільного кодексу України. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Видами забезпечення виконання зобов`язання за змістом положень ч. 1 ст. 546 ЦК України є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. Крім того, цією статтею передбачено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойка (пеня, штраф) це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що перелік забезпечувальних заходів для належного виконання зобов`язання є не вичерпним і сторони, використовуючи принцип свободи договору, передбачений ст. 627 Цивільного кодексу України, мають право встановити й інші, окрім тих, що передбачені ч. 1 ст. 546 ЦК України засоби, які забезпечують належне виконання зобов`язання, за умови, що такий вид забезпечення не суперечить Закону.

Договором від 28.08.2019 №19-10-0128 у пункті 5.1.1 сторони передбачили, що за порушення строків поставки виробів з вини постачальника останній мав сплатити штраф у розмірі 0,1% від вартості непоставлених виробів за кожний день прострочення.

Строк поставки погоджено в Специфікації №1, що є додатком до договору - 75 календарних днів від дати підписання Специфікації. Датою підписання є дата, зазначена у розділі 10 - "юридичні адреси, банківські реквізити і підписи сторін" останнім підписантом сторони за цим договором.

Згідно поданої до справи копії Специфікації №1 вона підписана представником зі сторони покупця (позивача) 12.03.2020.

Таким чином, відповідач мав поставити позивачу товар не пізніше 26.05.2020.

Згідно Специфікації №1, що є додатком до договору від 28.08.2019 №19-10-0128, відповідач мав поставити позивачу металоконструкції загальною кількістю 83,008 тон на загальну суму 2 838 873,60 грн. (з ПДВ).

За накладними від 18.11.2019 №743, від 02.12.2019 №№ 762,752 товар загальною вагою 30,670 тон загальною вартістю 1 059 174 грн. поставлено.

Тобто вартість недопоставленого товару становить 1 779 699,60 грн.

За змістом позовних вимог Позивачем розраховано штраф у розмірі 0,1% за кожен день прострочення за період з 27.05.2020 по 27.11.2020 від загальної вартості недопоставленої продукції у сумі 325 772,65грн.

Доказів, які б підтверджували відсутність вини відповідача у непоставці товару відповідачем не надано.

При проведенні розрахунку позивачем допущено арифметичну помилку при визначенні залишку недопоставленої продукції, який становить 1 779 699,60, а не 1 789 959,60, як вказано у позові. Тобто загальна сума штрафу, що підлягає стягненню, становить 323 905,33грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, враховуючи заяву відповідача про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені, а також враховуючи відсутність заперечень з боку учасників справи щодо арифметичної правильності розрахунку, господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відхилення доводів відповідача про необхідність застосування позовної давності, оскільки річний строк до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) обраховується, починаючи з 27.05.2020 по 27.05.2021, а позивач звернувся з позовом до суду 12.05.2021, тобто в межах строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується, що заперечення відповідача про несвоєчасну оплату позивачем поставленого товару як на підставу для звільнення від відповідальності слід відхилити, оскільки договором не передбачено попередньої оплати за товар. Відповідач згідно з п. 4.3 договору міг призупинити подальшу поставку товару, однак доказів повідомлення позивача про зупинення поставки товару відповідачем до суду не надано.

7.Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу.

Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи скаржника з підстав, викладених в пункті 6 цієї постанови, а також з урахуванням наступного.

Щодо твердження скаржника про те, що судом не враховані обставини, встановлені рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2021 року по справі № 904/737/18 (904/6250/20), та яке з боку позивача ще не виконано, та не проведено розрахунок за вже поставлений товар.

Оцінюючи це заперечення, колегія суддів зазначає, що воно зроблено відповідачем за невірного тлумачення процесуального законодавства та судової практики.

Так, оцінка судами в інших справах законності чи незаконності певних дій відповідача в жодному разі не є преюдиційним фактами, і навіть не є правовими позиціями.

Зокрема, у постановах від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, від 24.05.2018 у справі № 922/2391/16 та від 17.02.2021 у справі № 914/1257/18 Верховний Суд зазначив, що преюдиційне значення мають лише встановлені судом обставини, а не правова їх оцінка. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Таке тлумачення процесуального закону відповідає приписам ч. 7 ст. 75 ЦПК України: оцінка фактів одним судом не є обов`язковою для іншого суду в іншій справі.

Крім того, порушення позивачем строку оплати поставленої продукції як прострочення кредитора не перебуває у залежності від строку поставки продукції, який узгоджено саме з дати підписання специфікації.

Щодо твердження скаржника про те, що судом порушено строки розгляду справи у порядку спрощеного провадження колегія суддів зазначає про таке.

У відповідності до ч.ч. 2, 3 ст. 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У відповідності до вимог ст. 120 ГПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії. Цей термін може бути скорочений судом у випадку, коли цього вимагає терміновість вчинення відповідної процесуальної дії (огляд доказів, що швидко псуються, неможливість захисту прав особи у випадку зволікання тощо).

Частиною 3 статті 177 ГПК України визначено, що підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 17.05.2021 розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та Позивач неодноразово надавав уточнення позовної заяви до суду.

З урахуванням ціни позову і обставин справи, обґрунтування позовних вимог, відзиву відповідача, обставин справи, місцевий господарський суд правомірно розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідно до ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Судом не встановлено з дій позивача, намагання зловживати наданими йому правами з метою затягування розгляду справи, оскільки, заяви по суті спору та документи мають подаватись сторонами до початку розгляду справи по суті, що й було вчинено позивачем.

Відповідно до матеріалів справи суд першої інстанції діяв з урахуванням інтересів сторін та в порядку реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

Звертаючись з апеляційною скаргою, скаржник не спростував висновків суду першої інстанції, та не довів неправильного застосування норм процесуального права, зокрема, статей 162, 164, 174 Господарського процесуального кодексу України як необхідної передумови для скасування прийнятого ним судового рішення.

За таких обставин, доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження в матеріалах даної справи та спростовуються вищенаведеним.

Перевіривши матеріали справи та надавши оцінку всім аргументам, викладеним в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

8.Коли і ким були порушені, оспорені або невизнані права чи інтереси, за захистом яких особа звернулась до суду.

За результатами встановлених фактичних обставин справи, викладених у п.п. 5, 6, судова колегія дійшла висновку про безпідставність вимог апеляційної скарги.

9.Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

За змістом частин 1, 2, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованітсь рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що Господарським судом Дніпропетровської області належним чином досліджено докази та встановлено обставини справи № 904/737/18 (904/4752/21), рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін відповідно до ст. 276 ГПК України.

10.Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-284 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Завод "Павлоградхіммаш" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2021 у справі № 904/737/18 (904/4752/21) залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2021 у справі № 904/737/18 (904/4752/21) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24.12.2021

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков