ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"28" грудня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/3210/21
Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання Пелехатій А.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Аскарін Р.М. (на підставі довіреності);

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (69063, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 35, );

до відповідача: Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83, );

про стягнення 11 227,28 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 22.10.2021 позивач - ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. ГСОО №3318/21) до відповідача Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, в якій просить суд стягнути з останнього 9974,10 грн. основної заборгованості, 1031,84 коп. пені, 221,34 грн. 3% річних, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем, в порушення умов договору №54/П про постачання електричної енергії споживачу від 01.08.2020, не здійснено повної та своєчасної оплати за спожиту електричну енергію за рахунком №44 54/П/5ВЦ від 07.12.2020. Позивач зазначив, що на адресу відповідача були направлені рахунки та акт прийняття-передавання товарної продукції за договором про постачання електричної енергії за період листопад 2020, у відповідності до яких обсяг використаної електричної енергії складав 8691 кВт/год на суму 28784 грн. 59 коп., що підтверджується повідомленням/листом (Довідка) за №101/29/03-4831 від 20.08.2021 адміністратора комерційного обліку АТ «ДТЕК Одеські Електромережі», про фактичний обсяг, період споживання з розбивкою за EIC-кодами точками розподілу відповідача. Як вказує позивач, фактом отримання рахунків та акту прийняття-передавання товарної продукції за договором про постачання електричної енергії споживачу за постачання електричної енергії постачальником за період листопад 2020 року свідчить те, що відповідачем самостійно в березні 2021 року було сплачено частину боргу за спожиту електроенергію у сумі 18810 грн. 49 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 106 від 04.03.2021. Між тим, за твердженням позивача, залишок боргу за спожиту електричну енергію у період листопад 2020 року в сумі 9974 грн. 10 коп., відповідачем не погашено.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.10.2021 було відкрито провадження у справі №916/3210/21 за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 22.11.2021.

18.11.2021 судом отримано від Головного управління Держгеокадастру в Одеській області відзив (вх. ГСОО №30952/21), в якому відповідач заперечує проти позовних вимог та посилається на те, що відповідно до умов взятого бюджетного зобов`язання, загальна сума за Договором - 53 300,00 грн. Головним управлінням сплачена на підставі актів прийняття-передавання товарної продукції за договором про постачання електричної енергії споживачу від 15.09.2020 № 1, від 26.10.2020 № 2, від 26.11.2020 № 10, від 28.12.2020 № 11, в порядку, передбаченому статтею 49 Бюджетного кодексу України, що підтверджується платіжним дорученням від 17.09.2020 № 774, від 26.10.2020 №891, від 10.12.2020 № 1157, від 04.03.2021 № 106. Таким чином, на думку відповідача, зобов`язання з оплати за спожиту електричну енергію Головним управлінням виконано у повному обсязі згідно з умовами Договору, щодо яких сторони досягли згоди, в межах затвердженого кошторису Головного управління на 2020 рік, на суму 53 300,00 грн.

19.11.2021 до суду надійшла від ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» відповідь на відзив (вх. ГСОО №31160/21), в якій позивач зазначив, що доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими, оскільки відповідач був обізнаний про те, що його кошторисом більше не передбачено додаткових асигнувань з бюджету на здійснення наступних платежів по Договору та не попередив про це Постачальника, чим порушив п. 4.27. Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ) та п.п. 6) п. 6.1., п.п. 1) п. 6.2 Договору, а натомість продовжив фактично спожиту електричну енергію знаючи, що не буде за неї сплачувати,

У судовому засіданні 22.11.2021 суд ухвалою у протокольній формі оголосив перерву у розгляді справи до 20.12.2021.

У судовому засіданні 20.12.2021 суд ухвалою у протокольній формі оголосив перерву у розгляді справи до 28.12.2021.

24.12.2021 судом отримано від ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» додаткові пояснення (вх. ГСОО №34995/21), в яких позивач додатково повідомив про те, що ТОВ «Запоріжжяелектропостачаня» формує рахунки для сплати фактично спожитої електричної енергії споживачам на підставі даних, наданих AT «ДТЕК Одеські Електромережі». ТОВ «Запоріжжяелекгропостачання» від AT «ДТЕК Одеські Електромережі» отримано Акт № 11 від 30.11.2020 про підтвердження обсягів розподілу електричної енергії з мереж AT «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» постачальнику ТОВ «Запоріжжяелектропостачання», згідно отриманих даних обсяг використаної електричної енергії відповідачем складає 8691 кВт/год.

Як вказує позивач, на підставі отриманих даних від адміністратора комерційного обліку позивачем було здійснено розрахунок поставленої/спожитої електричної енергії Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області за період листопад 2020 року та складено акт прийняття-передавання товарної продукції за договором про постачання електричної енергії споживачу за постачання електричної енергії постачальником та рахунки за період листопад 2020 року.

Позивач стверджує, що на електронну адресу відповідача були направлені рахунки та акт прийняття-передавання товарної продукції за договором про постачання електричної енергії споживачу за постачання електричної енергії постачальником за період листопад 2020 року, що передбачено п.3 Додатку № 2 до Договору, відповідно до якого, рахунок та акт наданих послуг самостійно отримується споживачем до 5 числа місяця, наступного за розрахунковим або направляється постачальником на електронну адресу споживача, вказану у заяві-приєднання. На думку позивача, фактом отримання рахунків та акту прийнятгя-передавання товарної продукції за договором про постачання електричної енергії споживачу за постачання електричної енергії постачальником за період листопад 2020 року свідчить те, що Відповідачем самостійно в березні 2021 року було сплачено частину боргу за спожиту електроенергію у сумі 30532 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 102 від 04.03.2021 року.

28.12.2021 у судове засідання з`явився представник позивача, який підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача не з`явився, про причини неявки не повідомив, однак був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання під підпис представника відповідача у судовому засіданні 20.12.2021.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У судовому засіданні 28.12.2021 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив, що повне рішення буде складено 04.01.2022.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

01.08.2020 між ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» (Постачальник) та Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області (Споживач) укладено Договір № 54/П про постачання електричної енергії споживачу шляхом приєднання Споживача до договору на умовах обраної Споживачем комерційної пропозиції Постачальника - Додаток 2 до Договору.

Згідно з п.2.1 Договору, Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії з урахуванням розподілу та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

У відповідності з п.п. 5.1.1-5.1.3 Договору, загальна сума цього Договору становить 53 300,00 грн. з ПДВ. Суму договору вказано з урахуванням кошторисних призначень (очікувану вартість) на відповідний період. Фінансування відбувається за рахунок державного бюджету. Замовник може брати зобов`язання щодо оплати частини предмета закупівлі в межах доведеної суми (тимчасового кошторису). Решта оплат залишку предмета закупівлі здійснюється виключно за наявності коштів згідно з постійним кошторисом (повне використання бюджетних коштів) шляхом укладання додаткової угоди. Загальна сума зобов`язань визначених в додаткових угодах не може перевищувати ціни даного договору. Обсяг закупівлі на 2020 рік становить 20 000 кВт/год згідно цін (тарифів) електричної енергії визначених у Додатку 2 до договору або згідно додаткової угоди, яка укладена відповідно до п.5.1.4.

Як передбачено п. 5.4 Договору, ціна електричної енергії має зазначатися Постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим Договором, у тому числі у разі її зміни.

Пунктом 5.7 Договору встановлено, що оплата Постачальнику за цим Договором має бути здійснена Споживачем у строк, визначений у акті наданих послуг який не може бути меншим 10 (десяти) робочих днів з моменту отримання його Споживачем, або протягом 10 (десяти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати акту наданих послуг, оформленого Споживачем.У разі затримки бюджетного фінансування розрахунок здійснюється протягом 10 банківських днів з дати отримання Замовником бюджетного фінансування на свій реєстраційний рахунок.

Згідно п.6.2 та п. 7.1 Договору, Споживач зобов`язується, зокрема, забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору. Постачальник має право, зокрема, отримувати від Споживача плату за поставлену електричну енергію.

Відповідно до п.13.1 Договору, цей Договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав Споживач, та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) Споживачем заяви- приєднання. яка є додатком 1 до цього Договору.

Додатком 1 до Договору є заява-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу, згідно якого встановлено початок постачання з 01.08.2020.

Додатком 2 до Договору є комерційна пропозиція, згідно п.2 якої визначено спосіб оплати - по факту спожитої електричної енергії, а також в п.3 встановлено, Акт наданих послуг за спожиту електричну енергію надається у строк не більше 5 робочих днів після закінчення розрахункового періоду. Рахунок та акт наданих послуг самостійно отримується Споживачем до 5 числа місяця, наступного за розрахунковим або направляється Постачальником на електронну адресу Споживача, вказану у заяві-приєднанні. Оплата рахунка Постачальника за Договором має бути здійснена Споживачем у строки, визначені в рахунку, але не більше ніж протягом 5 робочих днів від дати його отримання Споживачем.

Пунктом 5 Додатку 2 визначено, що за внесення платежів, передбачених умовами Договору, з порушенням термінів, визначених цією комерційною пропозицією, Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, нарахованої протягом всього періоду прострочення зобов`язання, та 3% річних від суми боргу.

Як передбачено п. 8 Додатку 2, термін дії Договору та умови пролонгації: з 01.08.2020 року по 31.12.2020 рік.

Додатковою угодою №5 від 31.12.2020 до договору про № 54/П про постачання електричної енергії споживачу за згодою сторін внесено зміни до п. 13.1. та викладено його в наступний редакції: «Цей Договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав Споживач, та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) Споживачем заяви-приєднання. яка є додатком 1 до цього Договору, а в частині зобов`язань - до їх повного виконання.»

За твердженням позивача, рахунки на оплату №44_54/п/5ВЦ за спожиту електричну енергію за період з 01.11.2020 по 15.11.2020 на суму 18810,49 грн та №44_54/п/5ВЦ за спожиту електричну енергію за період з 15.11.2020 по 30.11.2020 на суму 9974,10, акт прийняття-передавання товарної продукції за договором про постачання електричної енергії споживачу за листопад 2020 року на суму 28784,59 грн. були направлені Головному управлінню Держгеокадастру в Одеській області на електронну адресу, як то передбачено Додатком 2 до Договору.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідачем не заперечується факт отримання вищезазначених документів від позивача та самостійно до відзиву на позовну заяву надано копії вищевказаних рахунків.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було здійснено оплату за спожиту електричну енергію в розмірі 18810,49 грн., що підтверджується платіжним дорученням №106 від 04.03.2021.

Згідно акту №11 від 30.11.2020 підтвердження обсягів розподілу електричної енергії з мереж АТ «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» постачальнику ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» та доданої до нього таблиці, Головним управлінням Держгеокадастру в Одеські області за листопад 2020 року спожито 8691 кВт.

Дані обставини також підтверджуються довідкою АТ «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», надісланою ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» листом від 20.08.2021 за №101/29/03-4831.

09.06.2021 позивачем на адресу відповідача надіслано вимогу щодо сплати заборгованості за спожиту електричну енергію в листопаді 2020 року на суму 9974,10 грн.

Як вказує позивач, відсутність оплати зі сторони відповідача залишку боргу за спожиту електричну енергію в листопаді 2020 стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення з Головного управління Держгеокадастру в Одеські області 9974,10 грн. основної заборгованості, 1031,84 коп. пені та 221,34 грн. 3% річних.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України зарахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ч.1. ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено статтею 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

У відповідності до ч. 1, 3 ст. 510 Цивільного кодексу України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ч.1,2 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як було встановлено судом, відповідачем спожито електричну енергію у листопаді 2020 року у розмірі 8691 кВт на суму 28784,59 грн., що останнім не заперечується, однак сплачено лише 18810,49 за 5679 кВт, тобто залишок заборгованості за 3012 кВт становить 9974,10 грн.

Суд звертає увагу, що заперечення відповідача щодо позовних вимог базуються на тому, що відповідачем, як бюджетною установою взято на себе договірні зобов`язання в межах бюджетних асигнувань в розмірі суми договору 53 300 грн. та ним виконано в повному обсязі, на підтвердження чого надано відповідно докази.

Між тим, суд зауважує, що відповідно до п.2.1 Договору, Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та згідно п.2 Додатку 2 до Договору, оплата здійснюється за фактично спожиту електричну енергію.

Крім того, як передбачено п.4.27 ПРРЕЕ, у разі звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний повідомити електропостачальника та оператора системи або основного споживача про намір припинити дію відповідних договорів не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договорів і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно. У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем електропостачальника та (за наявності відповідного договору) оператора системи або основного споживача про звільнення приміщення та/або остаточне припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний здійснювати оплату спожитої на таких об`єктах електричної енергії та інших платежів виходячи з умов відповідних договорів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем виконано свої договірні зобов`язання належним чином та надано відповідачу спожитий останнім обсяг електричної енергії, а відповідачем в свою чергу, в порушення умов договору № 54/П про постачання електричної енергії споживачу та ПРЕЕЕ, надмірно спожито електричну енергію на суму 9974,10 грн. за вищевказаним договором та не сплачено зазначений обсяг.

При цьому суд зауважує, що посилання відповідача на відсутність бюджетних асигнувань не звільняє його від виконання свого обов`язку щодо оплати вартості спожитої електричної енергії.

У відповідності до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на те, що відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами факт споживання електричної енергії в листопаді 2020 року на суму 9974,10 грн., а також не надано суду доказів оплати такої заборгованості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області основної заборгованості в розмірі 9974,10 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовних вимог щодо стягнення пені та 3% річних, суд зазначає таке:

Згідно з вимогами частини 2 статті 193 Господарського кодексу України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 статті 230 Господарського кодексу України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України, передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як вже було зазначено судом, відповідальність у вигляді пені та 3% річних сторонами було передбачено п. 5 Додатку 2 Договору.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у розмірі 1031,84 грн. та 3% річних у розмірі 221,34 грн., суд встановив, що правильним розміром пені є 1031,96 грн. та 3% річних - 221,30 грн.

Між тим, враховуючи відсутність у суду повноважень на вихід за межі заявлених позовних вимог, як встановлено ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для присудження до стягнення із відповідача пені у розмірі 1031,84 грн. та 3% річних у розмірі 221,30 грн.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем неправильно здійснено розрахунок пені та 3% річних, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» про стягнення з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області основної заборгованості розмірі 9974,10 грн. за спожиту електричну енергію в листопаді 2020 року, пені у розмірі 1031,84 грн. та 3 % річних у розмірі 221,30 грн.

При розподілі судових витрат, суд виходить з положень п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, згідно із якими судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129,232,233,236-238,240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (69063, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 35, ) заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 9974/дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят чотири/грн. 10 коп., пеню у розмірі 1031/одна тисяча тридцять одна/грн. 84 коп., 3% річних у розмірі 221/двісті двадцять одну/грн. 30 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2269/дві тисячі двісті шістдесят дев`ять/грн. 99 коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Повний текст рішення складено 04 січня 2022 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська