ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2021 р. Справа№ 910/11669/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Грека Б.М.

Отрюха Б.В.

за участю секретаря судового засідання Макухи О.А.,

представників:

від Державного підприємства "Конярство України" - Кушніра С.Л.,

від Київської міської прокуратури - Лиховида О.С.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма престиж"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 29.03.2021 (повне рішення складено 07.04.2021, суддя Чеберяк П.П.)

у справі №910/11669/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма престиж"

до Державного підприємства "Конярство України",

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача - Міністерство економіки України,

про стягнення 433638,32 грн,

за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Міністерства економіки України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма престиж",

Державного підприємства "Конярство України"

про визнання недійсним договору позики № 2/05ФП від 20.05.2016,

в межах справи № 910/21682/15

про банкрутство Державного підприємства "Конярство України",

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/21682/15 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Астарта-Київ" про банкрутство Державного підприємства "Конярство України", провадження у якій відкрито ухвалою від 15.10.2015.

У вересні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма престиж" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом про стягнення з Державного підприємства "Конярство України" 322000,00 грн боргу за договором позики № 2/05ФП від 20.05.2016, 32200,00 грн штрафу, 62661,20 грн інфляційних втрат, 16777,12 грн 3% річних, право вимоги щодо яких позивач набув на підставі договору про відступлення права вимоги № 1-04 від 07.06.2018.

21.08.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про визнання недійсним укладеного між сторонами договору позики № 2/05ФП від 20.05.2016.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 в задоволенні позову ТОВ "Агрофірма Престиж" про стягнення заборгованості відмовлено; позов Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про визнання недійсним договору позики задоволено; визнано недійсним договір позики № 2/05ФП від 20.05.2016, укладений між філією "Лимарівський кінний завод № 61" Державного підприємства "Конярство України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро"; стягнуто з ТОВ "Агрофірма Престиж" та ДП "Конярство України" на користь Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України по 1051 грн судового збору.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити та відмовити у задоволенні позову Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме ст.ст. 261, 267 Цивільного кодексу України, оскільки не встановив поважних причин пропуску позовної давності щодо вимог за зустрічним позовом третьої особи. На переконання скаржника, зміна органу управління Державним підприємством не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, у зв`язку з чим вважає безпідставним посилання третьої особи на обізнаність про порушення свого права лише з 10.07.2020 після вступу у справу та ознайомленням із матеріалами справи. Заперечуючи зустрічний позов, скаржник зазначає, що сторони своїми діями схвалили оспорюваний договір позики, приступивши до його виконання, а відтак згідно з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 02.04.2019 у справі № 904/2178/18 виключає можливість визнання такого договору недійсним.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма престиж", розгляд справи № 910/11669/18 призначено на 13.07.2021.

05.07.2021 від Мінекономіки надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2021 постановлено здійснювати розгляд справи № 910/11669/18 по суті спочатку колегією суддів у складі: Сотніков С.В. (головуючий, доповідач), Отрюх Б.В., Станік С.Р., яка визначена протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2021.

12.07.2021 від ДП "Конярство України" надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2021 було встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України "Про перейменування Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України" від 21 травня 2021 р. № 504 перейменовано Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на Міністерство економіки України (скорочена назва - Мінекономіки), у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про подальший розгляд справи із врахуванням нової назви міністерства. Також, розгляд справи відкладено на 31.08.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2021 відкладено розгляд справи № 910/11669/18 на 05.10.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2021 відкладено розгляд справи на 09.11.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2021 вирішено здійснювати розгляд справи № 910/11669/18 по суті спочатку колегією суддів у складі: Сотніков С.В. (головуючий, доповідач), Остапенко О.М., Копитова О.С., яка визначена протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2021 відкладено розгляд справи на 14.12.2021.

Судове засідання 14.12.2021 не відбулось у зв`язку із перебуванням суддів Остапенко О.М. та Копитової О.С., які входять до складу колегії суддів, на лікарняному та заміною складу суду.

У відповідності до ч. 10 ст. 32 ГПК України та згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2021 для розгляду справи № 910/11669/18, у зв`язку з перебуванням на лікарняному суддів Копитової О.С. та Остапенка О.М., сформовано колегію суддів у складі: Сотніков С.В. (головуючий, доповідач), Грек Б.М., Отрюх Б.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2021 вирішено здійснювати розгляд справи № 910/11669/18 по суті спочатку колегією суддів у складі: Сотніков С.В. (головуючий, доповідач), Грек Б.М., Отрюх Б.В., яка визначена протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2021, розгляд справи № 910/11669/18 призначено на 28.12.2021.

28.12.2021 електронною поштою до суду надійшла заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма престиж" адвоката Крайза О.І. про розгляд справи без його участі в судовому засіданні.

Оскільки явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, колегія суддів ухвалила розглянути справу за наявними матеріалами справи та без участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма престиж".

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, вислухавши пояснення представників учасників справи, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Провадження у справах про банкрутство до 21.10.2019 регулювалось Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 року № 2343-XII (далі - Закон про банкрутство), а з 21.10.2019 - Кодексом України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законодавчими актами України.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 травня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро" (Позикодавець) та Державним підприємством "Конярство України" в особі філії "Лимарівський кінний завод № 61" (Позичальник) був укладений договір позики № 2/05ФП.

Згідно з умовами договору позики, Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти у розмірі, передбаченому договором, а Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений Договором строк.

Відповідно до п. 4.1. договору, кінцева дата повернення позики в повному обсязі до 01 грудня 2016 року. Датою повернення позики є дата зарахування грошових коштів рахунок Позикодавця.

На виконання договору позики Позикодавець перерахував Позичальнику грошові кошти в сумі 322 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 117807797 від 14.06.2016, № 117807849 від 22.06.2016, № 117807916 від 07.07.2016, № 144408695 від 15.07.2016, № від 20.07.2016.

Втім, Позичальник у визначений п. 4.1 договору строк позику Позикодавцеві не повернув.

В подальшому, 07 червня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро" як первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма престиж" як новим кредитором було укладено договір № 1-04 про відступлення права вимоги.

Відповідно до умов договору № 1-04 про відступлення права вимоги Первісний кредитор передає Новому кредитору, а Новий кредитор приймає право вимоги, що належить Первісному кредитору, і стає кредитором за договором позики № 2/05ФП від 20.05.2016, що укладений між Первісним кредитором і Державним підприємством "Конярство України" в особі філії "Лимарівський кінний завод № 61".

Згідно з умовами договору № 1-04 про відступлення права вимоги, Новий кредитор одержує право (замість Первісного кредитора) вимагати від Боржника належного виконання всіх зобов`язань за договором позики № 2/05ФП від 20.05.2016, зокрема сплати суми основного боргу в розмірі 322 000,00 грн., інфляційних витрат, 3% річних, а також виконання інших зобов`язань, що виникли за Основним договором чи можуть виникнути у майбутньому.

У зв`язку з тим, що Позичальник не повернув позику, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма престиж" звернулось до суду з даним позовом про стягнення із Державного підприємства "Конярство України" заборгованості за договором позики № 2/05ФП від 20.05.2016. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача 322000,00 грн. основного боргу, 32200,00 грн. штрафу, 98757,40 грн. інфляційних втрат, 34760,17 грн. 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.2020 залучено Міністерство економіки України до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

21.08.2020 до суду надійшла зустрічна позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Мінекономіки про визнання недійсним договору позики № 2/05ФП від 20.05.2016.

В обґрунтування зустрічного позову, Мінекономіки посилається на те, що з 18.10.2019 міністерство є органом управління Державного підприємства "Конярство України", а рішення суду за первісним позовом впливає на права, інтереси Мінекономіки як власника державного майна. Про порушення свого права Мінекономіки дізналось лише 10.07.2020 після ознайомлення із матеріалами даної справи та після здійснення процесуального правонаступництва у справі № 910/21682/15 про банкрутство Державного підприємства "Конярство України" за ухвалою від 18.11.2019 про заміну Міністерства аграрної політики та продовольства України на його правонаступника - Мінекономіки. Оспорюваний договір позики підлягає визнанню недійсним, оскільки не відповідає вимогам цивільного законодавства, а саме ч. 8 ст. 22 Закону про банкрутство, позаяк укладений без згоди розпорядника майна боржника, постанові Кабінету Міністрів України від 15 червня 2011 року № 809, якою затверджено Порядок погодження залучення державними підприємствами, у тому числі господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв) належать державі, кредитів (позик), надання гарантій або поруки за такими зобов`язаннями, оскільки укладений без згоди органу, уповноваженого управляти державним майном. Окрім того, зустрічний позивач вважає, що зі зміст правочину неможливо встановити реальність вчинення господарських операцій з перерахунку грошових коштів, а представник Державного підприємства "Конярство України" не мав необхідний обсяг повноважень на укладання спірного договору.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні первісного позову встановив відсутність доказів на підтвердження погодження укладення договору позики № 2/05ФП від 20.05.2016 Міністерством фінансів України або органом виконавчої влади, який здійснює функції управління державною власністю, а відтак дійшов висновку, що при укладенні договору позики була порушена процедура його обов`язкового погодження, що передбачена Порядком, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 2011 року № 809, а сам договір укладено з порушенням імперативних приписів ч. 4 статті 67 Господарського кодексу України, що свідчить про недотримання в момент вчинення вищезазначеного правочину вимог ч. 1 статті 203 Цивільного кодексу України.

Задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції встановив, що договір позики укладений керівником філії "Лимарівський кінний завод № 61" Державного підприємства "Конярство України" Кудрею І.І. за відсутності довіреності, виданої йому Державним підприємством "Конярство України", а відтак не відповідає вимогам ст. 95 Цивільного кодексу України та Положенню про філію "Лимарівський кінний завод № 61" Державного підприємства "Конярство України" та свідчить, про відсутність у керівника філії "Лимарівський кінний завод № 61" Кудрі І.І. необхідного обсягу цивільної дієздатності на час укладення договору позики.

Суд першої інстанції з посиланням на частину 8 статті 22 Закону про банкрутство вказав, що обов`язковою передумовою вчинення правочину щодо одержання позики підприємством, яке перебуває в процедурі розпорядження майном, є отримання погодження розпорядника майна на укладення даного правочину, однак доказів на підтвердження погодження розпорядником майна на укладення оспорюваного договору матеріали справи не містять.

Відхиляючи доводи ТОВ "Агрофірма престиж" про відсутність порушеного права Мінекономіки укладенням оспорюваного правочину, суд першої інстанції зазначив, що рішення суду постановлені відносно Державного підприємства "Конярство України" вплинуть на майновий стан підприємства, оскільки змінюють та/або припиняють певні правовідносини, а відтак впливають і на матеріально-правові відносини Державного підприємства "Конярство України" та Мінекономіки як органу управління майном вказаного підприємства.

Відхиляючи заяву ТОВ "Агрофірма престиж" про застосування наслідків спливу позовної давності, суд першої інстанції встановив відсутність пропуску строку позовної давності, оскільки про існування договору позики № 1/05ФП від 20.05.2016 та про наявність підстав для звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним Мінекономіки стало відомо після 10.07.2020, з моменту ознайомлення представника Мінекономіки з матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2015 порушено провадження у справі № 910/21682/15 про банкрутство Державного підприємства "Конярство України" та введено процедуру розпорядження майном боржника.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України "Деякі питання управління Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства об`єктами державної власності" від 09.10.2019 № 954-р Державне підприємство "Конярство України" було передано із сфери управління Мінагрополітики до сфери управління Мінекономіки.

Згідно з актом приймання-передачі від 18.10.2019 Державне підприємство "Конярство України" передано зі сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства до сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України.

Таким чином, Мінекономіки з 18.10.2019 є органом управління Державного підприємства "Конярство України".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.2019 у справі № 910/21682/15 задоволено клопотання Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про заміну сторони правонаступником та замінено Міністерство аграрної політики та продовольства його правонаступником - Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Колегія суддів вважає, що саме з 18.10.2019 - з моменту передачі підприємства-боржника до сфери управління Мінекономіки, останнє могло довідатись про порушення своїх прав та охоронюваних законом інтересів у зв`язку з укладенням оспорюваного правочину (договору позики), а відтак вважає помилковим доводи суду першої інстанції про момент обчислення строку позовної давності з 10.07.2020 (з моменту ознайомлення з матеріалами даної справи). Втім, неправильне встановлення таких обставин, не вплинуло на правильність висновку суду першої інстанції, що строк позовної давності для звернення до суду з зустрічним позовом не пропущено, враховуючи його пред`явлення у серпні 2020 року, а відтак порушене право підлягає захисту.

Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 Цивільного кодексу України, статтею 20 Господарського кодексу України. Загальні підстави щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 17.06.2020 у справі № 910/12712/19, від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 18.03.2021 у справі № 916/325/20, від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20 тощо.

Тому в кожній справі про визнання правочину недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону про банкрутство (був чинний станом на час укладення договору позики) під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, проведення аналізу його фінансового становища, а також визначення наступної оптимальної процедури (санації, мирової угоди чи ліквідації) для задоволення в повному обсязі або частково вимог кредиторів.

Розпорядник майна - фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду забезпечує здійснення процедури розпорядження майном.

Відповідно до ч. 8 ст. 22 Закону про банкрутство керівник або орган управління боржника виключно за погодженням з розпорядником майна вчиняють правочини (укладають договори) щодо:

відчуження або обтяження нерухомого майна боржника, в тому числі його передачі в оренду, заставу, внесення зазначеного майна до статутного капіталу іншого підприємства або господарського товариства, розпорядження нерухомим майном боржника у будь-який інший спосіб;

одержання та видачі позик (кредитів), надання поруки, гарантій, уступки вимоги, переведення боргу, а також передачі в довірче управління майна боржника;

розпорядження у будь-який спосіб іншим майном боржника, балансова вартість якого становить понад один відсоток балансової вартості активів боржника, та укладання інших значних правочинів (договорів).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, матеріали справи не містять докази погодження розпорядником майна Державного підприємства "Конярство України" оспорюваного договору, враховуючи його укладання після відкриття у справі № 910/21682/15 про банкрутство Державного підприємства "Конярство України" згідно з ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2015.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Скаржник в апеляційній скарзі не наводить жодні доводи у спростування висновку суду першої інстанції про невідповідність оспорюваного договору вимогам ч. 8 ст. 22 Закону про банкрутство, який в даному випадку є спеціальним законом, та додержання якого є необхідним для дійсності правочину, що укладається боржником, щодо якого відкрито справу про банкрутство та застосовано процедуру розпорядження майном.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для визнання оспорюваного договору недійсним відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки не відповідає ч. 8 ст. 22 Закону про банкрутство.

Враховуючи, що недійсний договір не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України), належить визнати правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення первісного позову, що ґрунтується на неналежному виконанні відповідачем як позичальником зобов`язань за недійсним договором позики.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги належить відмовити, а рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 у даній справі - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд справи апеляційним судом належить покласти на скаржника в межах сплаченого судового збору при подачі апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма престиж" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 у справі № 910/11669/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 30.12.2021.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді Б.М. Грек

Б.В. Отрюх