ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

29 грудня 2021 року Справа № 906/550/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Маціщук А.В.

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігран"

на рішення Господарського суду Житомирської області від 22.09.2021

(ухвалене о 17:01 год. у м. Житомир, повний текст складено 30.09.2021)

у справі № 906/550/21 (суддя Кравець С.Г.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігран"

про стягнення 40 210 грн

Відповідно до ч.13 ст.8, ч. 10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця" звернулося до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігран" штрафу в розмірі 40 210 грн за неправильно зазначену масу вантажу у накладній.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в накладній № 34099515 у вагоні № 64035843 вказана маса вантажу 70 000 кг., яка не відповідає масі, встановленій внаслідок проведення контрольної перевірки станцією Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці, а тому вважає, що існують підстави для стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у розмірі 40 210 грн.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 22.09.2021 у справі №906/550/21 позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігран" про стягнення 40 210 грн задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігран" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця" 40 210 грн штрафу за невірно зазначену в залізничній накладній масу вантажу та 2 270 грн витрат по сплаті судового збору.

При ухвалені вказаного рішення суд першої інстанції виходив з того, що

- комерційний акт, в якому встановлено факт невідповідності маси вантажу, підписано уповноваженими особами залізниці, відповідно до займаних посад, а сам комерційний акт відповідає вимогам чинного законодавств;

- матеріали справи підтверджують факт неправильного зазначення маси вантажу в накладних саме відправником;

- клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу задоволенню не підлягає, оскільки в штрафна санкція не є договірною, а випливає із положень Статуту залізниць, яким не передбачено можливості зменшення штрафу; наведені відповідачем обставини не є винятковими та не підтверджується доказами.

Розглядаючи спірні правовідносини місцевий господарський суд застосував відповідні положення ст. ст. 11, 509, 551, 908, 909, 920 ЦК України, ст. ст. 173, 175, 233, 307 Господарського кодексу України, ст. ст. 2, 6, 23, 24, 37, 118, 122, 128 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, та п. п. 1.1., 1.3., 2.1., 2.3. Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, п. п. 2, 4, 6, 8, 10, 12, 13, 14, 16, 17 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням до Північно-західного апеляційного господарського суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнігран" із апеляційною скаргою, відповідно до якого просить рішення Господарського суду Житомирської області від 22.09.2021 у справі № 906/550/21 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач посилається на таке.

ТОВ "Юнігран" дотрималося встановленого порядку передачі вантажу для перевезення залізницею, а у накладній №34099515 ТОВ "Юнігран" зазначена маса (нетто) вантажу 70,0 т. вагону №64035843 з врахуванням показників вагонних ваг статичних, заводський №ТВВ-150 №131.

Відповідачем надано, як доказ належного виконання свого обов`язку щодо вірного зазначення в накладній ваги вантажу за результатами зважування на власних вагонних вагах протокол зважування від 15.11.2020, який засвідчений штампом станції відправлення, на якому видно що вага нетто вагону №64035843 становить 70 тонн. Однак, суд безпідставно не взяв такий доказ до уваги.

Судом не взято до уваги видаткову накладну від 15.11.2020, з якої видно, що вантажоотримувач отримав 1 184 тонн щебеню, а не 1 184,8 тонн.

Склавши акт загальної форми №1653 (форма ГУ-23), представники станції Нижньодніпровськ-Вузол підтвердили відсутність потреби в складанні комерційного акту, внаслідок чого комерційний акт №450003/685 є неналежним доказам у справі.

Також, відповідач вказує, що комерційний акт №450003/685 містить недоліки та недостовірну інформацію,

Факт нарахування залізницею додаткових платежів, підписання накопичувальних карток представником вантажовідправника з подальшим списанням коштів залізницею не є доказами визнання факту неправильного зазначення маси вантажу при його відправленні.

Також, на думку відповідача невірною є позиція суду щодо відмови в задоволенні клопотання про зменшення розміру штрафу, оскільки здійснюючи такі висновки, суд протирічить своїм попередніми висновкам, а також судом не взято до уваги підстави для зменшення штрафу, про які зазначено відповідачем.

Позивач, у відзиві на апеляційну скаргу відповідача, зазначає, що не згідний з доводами останньої з таких підстав.

Перевірити правильність внесених відомостей до протоколу зважування від 15.11.2020 у позивача не було можливості, так як участі у зважуванні спірною вагону представник залізниці не брав.

Акт загальної форми не звільняє залізницю від складання комерційного акту, так як саме комерційний акт засвідчу такі обставини як невідповідність маси вантажу натурою з даними, зазначеними в транспортних документах та є підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника.

В той же час, комерційний акт № 450003/685/3 від 19.11.2020 складений у повній відповідності до Правил складання актів, містить достовірну інформацію га слугує підставою для покладання на Відповідача відповідальності згідно ст.122 Статуту залізниць України за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу.

Видаткова накладна не підтверджує факт видачі вантажу, так як фактична видача вантажу відбулась пізніше ніж оформлений спірний документ і на момент оформлення видаткової накладної ще не було виявлено надлишок вантажу.

Комерційний акт в розділі "Є" підписаний представником вантажоодержувача Яремчук О.О.

Відповідач при сплаті нарахованих за затримку вагону додаткових зборів підтвердив факт допущеною перевантаження понад вантажопідйомність вагону № 64035843, натомість відмовляється сплатити нарахований штраф, посилаючись на відсутність своєї вини.

Законом України "Про залізничний транспорт" визначено, що розрахунки за штрафи здійснюються в порядку, передбаченому Статутом залізниць України, яким в свою чергу чітко визначено його розмір, то зменшення такою штрафу, на думку позивача, є виходом суду за межі своїх повноважень.

Враховуючи викладене, позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.

Також, позивач у відзиві просить поновити строк на його подання, з тих підстав, що матеріали справи містять значний обсяг документів, а також посилається на коронавірусну хворобу (СОVID-19).

Щодо такого клопотання, суд апеляційної інстанції зазначає, що відзив на апеляційну скаргу, поданий в межах строку, який встановлений в ухвалі Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.11.2021 у справі № 906/550/21 про відкриття апеляційного провадження, а тому таке клопотання не розглядається.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухвалені рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що 15.11.2020 зі станції Пенізевичі Південно-Західної залізниці Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнігран" згідно накладної №34099515 (т. 1, а. с. 9-10) завантажено та відправлено вагони №60636081, №61191367, №61238135, №61336418, №61489506, №63009971, №63746945, №64096639, №63190748, №61480448, №64035843, №64035959, №61188256, №63734107, №63734800, №61238259, №60926011 з вантажем "Щебінь гранітний не поіменований в алфавіті. Щебінь гранітний фр.10х20" до станції призначення Новомосковськ-Дніпровський.

У транспортній накладній №34099515 вказано визначену відправником масу вантажу у вагонах: №60636081 70 000 кг, №61191367 68 000 кг, №61238135 69 000 кг, №61336418 69 000 кг, №61489506 69 000 кг, №63009971 70 000 кг, №63746945 70 000 кг, №64096639 70 000 кг, №63190748 70 000 кг, №61480448 70 000 кг, №64035843 70 000 кг, №64035959 69 000 кг, №61188256 70 000 кг, №63734107 70 000 кг, №63734800 70 000 кг, №61238259 70 000 кг, №60926011 70 000 кг; маса вагонів при цьому складає 23 700 кг, 23 500 кг, 23 800 кг, 23 500 кг, 23 800 кг, 23 300 кг, 23 600 кг, 23 300 кг, 23 200 кг, 23 700 кг, 23 400 кг, 23 400 кг, 23 500 кг, 23 500 кг, відповідно.

По прибуттю 19.11.2020 на станцію Нижньодніпровськ-Вузол, в присутності працівників Глоба С.А. та ОСОБА_1 для встановлення фактичної кількості вантажу вагону №64035843 у зв`язку з підозрою на його завантаження понад вантажопідйомність від групи вагонів було відчеплено вагон на переваження для контрольного зважування на статичній вазі, про що складено Акт загальної форми №5127Т від 19.11.2020 (т. 1, а. с. 120).

Також, на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці була проведена перевірка маси вантажу у вагоні №64035843 та встановлено, що фактична маса брутто вагона склала 94 200 кг, тара вагона з ПД 23 400 кг, маса вантажу нетто 70000 кг; фактична маса вантажу нетто 70 800 кг, тобто понад вантажопідйомністю на 800 кг. Зазначений вагон було затримано з 17-01 для відвантаження надлишку вантажу, про що складено Акт загальної форми №1653 від 19.11.2020 (т.1, а. с. 14).

Відповідно до розділу "Д" Комерційного акту № 450003/685/3 від 19.11.2020 (т. 1, а. с. 13) при переважуванні вагону в статичному режимі на справних вагонних 150 тн електронно-тензометричних вагах ст.Нижньодніпровськ-Вузол, заводський №032, що пройшли держповірку 30.09.2020, виявилось: вага брутто 94 200 кг, тара за документом 23 400 кг, нетто 70 800 кг, що більше ваги вказаної в документі, понад вантажопідйомність вагону на 800 кг. Навантаження вантажу нерівномірне, горбоподібне, нижче бортів на 1,0-1,2 м. Поглиблень немає. Вагон без торцевих дверей, розвантажувальні люки з обох сторін закриті. Течі вантажу немає. В технічному відношенні вагон справний. При повторному зважуванні вагону вага підтвердилась. Зав. вантажним двором за штатним розкладом немає. Вагон затримано для відвантаження надлишку вантажу.

Враховуючи, що відправник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнігран", як вантажовідправник неправильно вказав масу вантажу, позивач нарахував відповідачу штраф у розмірі 40 210 грн та звернувся до суду з цим позовом.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

У відповідності до ст. 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Як убачається із встановлених обставини у даній справі, між сторонами виникли договірні правовідносини у зв`язку з перевезенням вантажу залізничним транспортом на підставі накладної №34099515, яка за своєю правовою природою становить договір перевезення вантажу.

Згідно зі статтею 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Частиною 1 статті 909 ЦК України та частиною 1 статті 307 ГК України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до частини третьої статті 909 ЦК України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі статтею 920 ЦК України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Частиною 5 статті 307 ГК України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 затверджено Статут залізниць України, який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Відповідно до статті 5 Статуту залізниць України, на підставі даного Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів; б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України; г) інші нормативні документи. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 статті 23 Статуту залізниць України, відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Оформлення накладної має здійснюватися у відповідності до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 №863/5084 (далі - Правила).

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно з частиною першою статті 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Пунктом 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334 визначено, що акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності: утрати документів, прикладених відправником до накладної; затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства; неочищення вагонів від залишків вантажу та сміття після вивантаження засобами одержувача; неочищення зовнішньої поверхні цистерн та бункерних напіввагонів після наливу і зливу; подачі залізницею неочищених вагонів під завантаження засобами відправника, порту, пристані; відсутності пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (далі - ЗПП) на вагоні (контейнері), якщо в перевізних документах є відмітка про пломби (ЗПП), пошкодження пломб (ЗПП) або заміни їх, а також виявлення в процесі перевезення або на станції призначення пломб (ЗПП) на вагонах (контейнерах) з нечіткими відбитками; пошкодження або втрата наданих залізницею перевізних пристосувань; відмови вантажовласника від підписання: облікової картки виконання плану перевезень вантажів, накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами (контейнерами); самовільного зайняття залізницею вагонів і контейнерів, що належать підприємствам, організаціям, установам або орендовані ними; затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил; в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами. Один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала.

Пунктом 5.5 Правил оформлення перевізних документів встановлено, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Відповідно до статті 122 Статуту залізниць України, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України, за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Таким чином, саме на вантажовідправника покладається обов`язок заповнення залізничної накладної на перевезення вантажу. При цьому у застосуванні статей 118 та 122 Статуту залізниць України слід виходити з того, що неправильно вказаною має бути хоча б одна інформація; неправильне зазначення адреси вантажоодержувача вважається порушенням.

Підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відповідних відомостей є акт загальної форми або комерційний акт, складений у випадках, передбачених статтею 129 Статуту.

Відповідно до залізничної накладної №34099515, у графі "Відправник" вказано найменування: відправник - ТОВ "Юнігран"; одержувач - ТОВ "Шляховик-97"; у вагоні №64035843 маса вантажу нетто 70 000 кг, маса вагону 23 400 кг; спосіб визначення маси - вагонні ваги, статичні, заводський номер №ТВВ - 150 №131.

В подальшому, при комісійному зважуванні вагона №64035843 позивачем встановлено, що маса вантажу в зазначеному вагоні фактично становить 70 800 кг, що на 800 кг більше, ніж зазначено відправником у транспортній накладній №34099515.

Щодо посилання скаржника на протокол зважування від 15.11.2020, суд зазначає таке.

Як вбачається із копії протоколу зважування від 15.11.2020, маса вантажу вагона №64035843 становить 70 тонн, маса вагону 23,4 тонни. Зважування здійснювалося на вагах ТВВ-150 № 131 (т. 1, а. с. 194).

Такий протокол містить відмітку станції Пенізевичі 15.11.2020 та підпис агента комерційного ОСОБА_2 .

Відповідно до листа № 46 від 15.09.2021 позивач повідомив, що ОСОБА_2 працює агентом комерційним на станції Пінізевичі (т. 1, а. с. 203).

Також, в письмових поясненнях від 15.09.2021 агент комерційний станції Пенізевичі Стретович О.П. зазначила, що 15.11.2020 працівником вантажовласника ТОВ "Юнігран" Можаровським Ю.Л. було надано на станцію Пінізевичі повідомлення про закінчення вантажних операцій в кількості 17 напіввагонів та протокол зважування на статичних тензометричних вагах ТВВ-150 №131, вантаж щебінь згідно розпорядження №ЦЦ-15/345 від 10.04.2019. Вказала, що після цього вона засвідчила календарним штемпелем та підписом про прийняття протокол зважування. Також зазначила, що на станцію Пінізевичі контрольне зважування на вимогу вантажовласником ТОВ "Юнігран" не надходило та участі у зважуванні вищевказаних вагонів ОСОБА_2 не приймала (т. 1, а. с. 205).

Відповідно до п.4.2 Розділу III Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, за участь на вимогу вантажовласника працівника залізниці (перевізника) у зважуванні й/або видачі вантажу нараховується збір у розмірі 66 грн 20 коп. за перші півгодини і 14 грн 70 коп. за кожні наступні півгодини. Неповні півгодини округлюються до повних.

З матеріалів справи не вбачається, що відповідач подавав заявку для участі представника залізниці у зважуванні вантажу 15.11.2020 та сплати збору за участь у зважуванні.

Також, як вірно вказав суд першої інстанції, наявність в протоколі підпису агента комерційного ОСОБА_2 та штампу станції Пінізевичі, свідчить лише про прийняття протоколу зважування агентом комерційним ОСОБА_2 на станції Пінзевичі на виконання п.1.5 розпорядження директора операційного АТ "Укрзалізниця" Єрьоміна В.В. №ЦЦО-15/345 від 10.04.2019. За змістом п.15 розпорядження, зобов`язано НЗ-1, М, Д, ДН залізниць України встановити порядок надання вантажовідправниками протоколів зважування вантажів. Без наданих протоколів зважування відправниками вагони до перевезення не приймати. Термін 20.04.2019 (т. 1, а. с. 207-208).

Тобто, працівник станції - агент комерційний ОСОБА_2 участі у зважуванні спірного вагону не брала, а її підпис та штемпель станції на протоколі зважування від 15.11.2020 є лише відміткою залізниці про приймання вказаного документу від ТОВ "Юнігран".

Враховуючи викладене, протокол зважування від 15.11.2020 не може бути взятий до уваги, як доказ маси вантажу 70 000 кг.

Окрім того, апеляційної інстанції бере до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевіряти правильність відомостей (зазначених у накладних вантажовідправником), а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

З наведеного вбачається, що залізниця має право перевіряти дані, зазначені відправником у залізничній накладній, в тому числі і масу вантажу, однак не зобов`язана перевіряти масу усіх вантажів, які вона приймає до перевезення.

Тому, протилежні доводи апеляційної скарги щодо обов`язковості зважування вагону залізницею, участі її представника при прийманні вантажу до перевезення спростовуються викладеним.

Щодо посилання на видаткову накладну № 17477 від 15.11.2020 (т. 1, а. с. 184), суд зазначає, що вона не є належним доказом маси вантажу у конкретному вагоні, а лише відображає загальну кількість товару, який відповідач поставляв ТОВ "Шляховик-97".

За змістом ст. 129 Статуту залізниць обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин, зокрема, невідповідності найменування, маси вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами складання актів.

Допустимими доказами неправильного зазначення у накладній маси вантажу, відправленого вантажовідправником залізницею до станції призначення для отримання вантажоодержувачем згідно ч.1 ст.77 ГПК є належно складені працівниками залізниці комерційні акти за наслідком контрольного зважування вантажу (постанова Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/2339/17).

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Згідно з статтею 129 Статуту, комерційні акти складаються для засвідчення, таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Пунктом 2 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002 також передбачено, що комерційні акти складаються для засвідчення, зокрема, обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах.

Відповідно до п. 4 Правил складання актів, у разі перевірки маси вантажу зважуванням на вагонних вагах, якщо маса тари приймається за трафаретом на вагоні, комерційний акт складається в день зважування вагона з вантажем; якщо маса тари вагона визначається зважуванням його після вивантаження, комерційний акт складається в день зважування порожнього вагона. У разі неможливості скласти комерційні акти в указані терміни вони складаються у всіх випадках не пізніше наступної доби.

Згідно із ч. 3 ст. 129 Статут залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

За наведеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що у випадку засвідчення невідповідності фактичної маси вантажу даним, зазначеним у перевізних документах, у разі самостійного виявлення такої обставини, АТ "Укрзалізниця" зобов`язана скласти комерційний акт з додержанням вимог Правил складання актів, який є підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника.

Як встановлено вище, комерційний акт №450003/685/3 від 19.11.2020 був складений в день зважування вагону з вантажем при перевірці залізницею маси вантажу на вагонних статичних вагах та виявленні невідповідності маси вантажу у вагоні №64035843, тобто з дотриманням вимог чинного законодавства та у встановлені строки.

Посилання скаржника на те, що внаслідок складання акту загальної форми №1653 представники станції Нижньодніпровськ-Вузол підтвердили відсутність необхідності складання комерційного акту, що в свою чергу вказує про неналежність комерційного акту як доказу по справі, спростовуються тим, що складання залізницею акту загальної форми №1653 від 19.11.2020 в якому зафіксовано час затримки вагону №64035843 на станції Нижньодніпровськ-Вузол та причини затримки, не звільняє залізницю від складання комерційного акту, який засвідчує такі обставини як невідповідність маси вантажу даним, зазначеним у транспортних документах вантажовідправника.

Надаючи оцінку доводам відповідача про недостовірну інформацію в комерційному акті №450003/685/3 від 19.11.2020, суд зазначає, що такий комерційний акт містить повну інформацію про відправника та одержувача вантажу, на ньому проставлено штемпель станції, а також у зазначеному документі детально описано відомості про вагон, його вантажопідйомність, технічний стан, спосіб завантаження вантажу, особу відповідальну за його навантаження, спосіб визначення маси вантажу (розділ А); обставини, за яких виявлено порушення (розділи Б, В, Г, Д).

При цьому, місцевий господарський суд, з врахуванням Правил складання актів, Правил видачі вантажів та Статуту, надав детальну оцінку комерційному акту №450003/685 та дійшов правомірного висновку про те, що він складений у відповідності до законодавства, підписаний уповноваженими особами, а також містить достовірну інформацію, а суд апеляційної інстанції, в свою чергу погоджується із такими висновками.

В той же час, доводи апеляційної скарги в цій частині зволяться до переоцінки судом апеляційної інстанції вказаних вище висновків.

За наведеного, суд підсумовує, що позивачем належними та допустимим доказами доведено обставини невірного зазначення відповідачем маси вантажу вагону №64035843.

Статтею 920 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до пункту 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а залізниці надане право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

Відтак, недотримання вимог, визначених Статутом залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена пунктами 118, 122 Статуту залізниць України.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/2339/17.

Згідно зі ст.122 Статуту залізниць України за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту.

Статтею 118 Статуту залізниць України штраф встановлено у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Згідно транспортної накладної №34099515 (т. 1, а. с. 9), провізна плата вантажу вагону №64035843 становить 8042 грн і саме з її розміру позивачем визначено розмір штрафу за неправильне зазначення у залізничній накладній маси вантажу, який, відповідно до наданого позивачем розрахунку, складає 40 210 грн (8042 грн (провізна плата) х 5 (згідно ст.118 Статуту залізниць України) х 1 (кількість вагонів, в яких виявлено невірне зазначення маси вантажу).

За наведеного, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про доведеність позовних вимог.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу на 50%, суд апеляційної інстанції погоджується із позицією суду першої інстанції про відмову в його задоволення з таких підстав.

Такий штраф та його розмір передбачений Статутом залізниць України, не є договірною величиною та є мірою відповідальності вантажовідправника за невірне зазначення, в цьому випадку, маси вантажу і Статутом не передбачено можливості його зменшення.

Також, згідно ч. 2 ст. 908 ЦК України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Отже, висновок суду, що накладна №34099515 за своєю правовою природою становить договір перевезення вантажу, не суперечить висновку щодо неможливості зменшення штрафу, оскільки до договірних відносин між сторонами, слід застосовувати і положення Статуту залізниць України, який не передбачає можливість зменшення такого штрафу.

Окрім наведеного, суд першої інстанції надав оцінку доводам відповідача, викладеним у вказаному клопотанні та вказав, що вони не є виключними та, що відповідачем не надано доказів на підтвердження, що порушення було зумовлено винятковими обставинами, а тому протилежні доводи апеляційної скарги, спростовуються викладеним.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу на 50%

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Верховенство права в розумінні Конвенції базується на застосуванні судами принципу юридичної визначеності, згідно з яким рішення суду, яке набрало законної сили не може ставитися під сумнів по завершенню розгляду спору. Повага до остаточного рішення суду означає, що жодна з сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з тією метою, щоб домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі і непереборні обставини (справа "Рябих проти Росії", пункт 52 Рішення ЄСПЛ).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що доводам відповідача, які містяться в апеляційній скарзі вже була надана належна оцінка судом першої інстанції та за результатом розгляду справи було ухвалене законне та обґрунтоване рішення.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційні скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення Господарського суду Житомирської області від 22.09.2021 у справі № 906/550/21 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігран" - без задоволення.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігран" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 22.09.2021 у справі №906/550/21 - без змін.

2. Справу № 906/550/21 надіслати Господарському суду Житомирської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Маціщук А.В.