ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2021 р. Справа №909/427/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Федорів Н.В.

розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Геофізичне управління «Укргазпромгеофізика» АТ «Укргазвидобування»

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 15.09.2021 (повний текст рішення складено 27.09.2021, суддя Кобецька С.М.)

у справі №909/427/21

за позовом Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Геофізичне управління «Укргазпромгеофізика» АТ «Укргазвидобування», м.Харків

до відповідача Приватного акціонерного товариства «Карпатське управління геофізичних робіт», м.Івано-Франківськ

про стягнення1126335,60 грн пені та 556894,80 грн штрафу

представники сторін:

від позивача - Бондаренко В.А.

від відповідача - Чебачева О.О.

06.05.2021 Акціонерне товариство «Укргазвидобування» в особі філії Геофізичне управління «Укргазпромгеофізика», звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Карпатське управління геофізичних робіт» про стягнення 1126335,60 грн пені та 556894,80 грн штрафу за порушення строків виконання зобов`язання за договором поставки №УГПГФ 737/10-20 від 12.03.2020.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем пункту 5.1 укладеного між сторонами договору поставки №УГПГФ 737/10-20 від 12.03.2020 та порушенням строку поставки товару визначеного пунктом 3 специфікації № 1 від 12.03.2020 до договору, що на думку позивача, є підставою для покладення на відповідача відповідальності, обумовленої пунктом 7.10 договору, у вигляді пені та штрафу. Позовні вимоги мотивовано приписами статтей 526, 530, 611, 629 ЦК України, статей 175, 193, 216, 218, 234, 317-323 ГК України.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від13.05.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №909/427/21.

08.06.2021 Приватне акціонерне товариство «Карпатське управління геофізичних робіт» подало до Господарського суду Івано-Франківської області зустрічну позовну заяву до Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Геофізичне управління «Укргазпромгеофізика» про визнання укладеною додаткової угоди №1 до договору поставки № УГПГФ 737/10-20 від 12.03.2020 на умовах, запропонованих ПрАТ «Карпатське управління геофізичних робіт».

Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що після укладення між сторонами договору поставки № УГПГФ 737/10-20 від 12.03.2020, відбулась істотна зміна обставин, якими сторони керувались, укладаючи договір (у розумінні ст. 652 ЦК України), які постачальник (позивач за зустрічним позовом) не мав можливості усунути при всій своїй турботливості та обачності, внаслідок чого виникли підстави для внесення змін у договір щодо строків поставки товару, однак, покупець (відповідач за зустрічним позовом) безпідставно ухилився від внесення відповідних змін у договір. Істотна зміна обставин, про які стверджує позивач за зустрічним позовом, полягає в тому, що виробником товару є Китай, про що було відомо покупцю, і китайська компанія-виробник товару після 12.03.2020 повідомила позивача за зустрічним позовом про неможливість вчасно закінчити виробництво відповідного товару та здійснити його доставку на територію України, оскільки обмежувальні карантинні заходи в Китайській Народній Республіці, запроваджені задля запобігання поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19, передбачали зупинення роботи усіх підприємств протягом певного часу, а згодом спричинили проблеми, пов`язані із міжнародним авіасполученням. Відповідні обставини підтверджуються сертифікатом Муніципального бюро з економічних та інформаційних технологій Лонгчан від 18.06.2020 та сертифікатом №103-05/21 від 27.05.2021 Івано-Франківської Торгово-промислової палати (уповноваженими органами в розумінні пункту 8.3. договору). На виконання пункту 8.1. договору відповідач листом від 30.03.2020 своєчасно повідомив позивача про виникнення форс-мажорних обставин, що спричинені пандемією гострої респіраторної хвороби COVID-19 у світі та унеможливлюють вчасне виконання договірних зобов`язань, одночасно просив позивача з розумінням поставитись до вказаної ситуації та продовжити строк поставки товару. На неодноразові звернення позивача за зустрічним позовом (листи від 30.03.2020, від 28.05.2020, від 11.06.2020, від 08.07.2020), відповідач за зустрічним позовом так і не надав згоди на продовження строку поставки товару, обумовленої пунктом 11.1 договору. Вказане, на думку позивача за зустрічним позовом, є підставою для визнання укладеною додаткової угоду до договору поставки, відповідно до якої пункт 3 специфікації №1 від 12.03.2020 викласти в новій редакції: «строк поставки товару до 30.09.2020».

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 01.07.2021 вказаний зустрічний позов було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 15.09.2021 у задоволенні первісного та зустрічного позовів було відмовлено.

Ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд виходив з наступного:

1) доказами, які містяться у справі (а саме, сертифікатами Івано-Франківської торгово-промислової палати №103-05/21 від 27.05.2021 та Муніципального бюро з економічних та інформаційних технологій Лонгчан від 18.06.2020) доведено існування у період з 23.03.2020 по 24.11.2020 обставини непереборної сили, що пов`язані із запровадженням жорстких санітарно-епідеміологічних заходів (заборона виробничої, трудової діяльності, обмеження виїзду/виїзду до країн), як в Україні, так і в Китайській Народній Республіці з метою запобігання розповсюдженню гострої респіраторної хвороби COVID-19, які в свою чергу призвели до серйозних глобальних соціально-економічних наслідків у світі, виникли з незалежних від відповідача причин та унеможливили вчасне виконання останнім договірних зобов`язань. При цьому, відповідач вживав усіх можливих заходів задля належного виконання договірного зобов`язання, зокрема, завчасно повідомив позивача про наявність обставин непереборної сили, які ставлять під загрозу поставку товару у погоджені сторонами строки (лист від 30.03.2020, який був отриманий позивачем 06.04.2020); неодноразово просив позивача надати дозвіл на продовження строку поставки товару; за першої можливості невідкладно відновив виконання зобов`язання;

2) з урахуванням правил ст. 617 ЦК України та умов розділу 8 договору, суд дійшов висновку про можливість звільнення відповідача від відповідальності за порушення строку поставки товару, обумовленої пунктом 7.10 договору у вигляді пені та штрафу. При цьому, суд додатково звернув увагу на те, що наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання, неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. В контексті наведеного, з матеріалів справи вбачається, що позивач уже отримав компенсацію можливих майнових втрат, спричинених несвоєчасним виконанням зобов`язання, шляхом відшкодування банківської гарантії в розмірі 1282870,32 грн (платіжне доручення №162675 від 17.07.2020);

3) згідно з пунктом 11.3 договору покупець має право відмовитись від договору в односторонньому порядку у випадку, зокрема, якщо постачальник передав меншу кількість товару, ніж це встановлено договором (в т. ч. покупець має право відмовитись від уже переданого товару). Листом вих. №1954 від 25.11.2020 позивач повідомив відповідача про односторонню відмову від договору поставки згідно пунктів 11.3 та 11.4 цього договору. Таким чином, відповідна відмова позивача узгоджується із приписами ст. 651 ЦК України. З огляду на це, суд першої інстанції дійшов висновку, що договір поставки є розірваним з 25.11.2020;

4) позовна вимога зустрічного позову щодо визнання укладеною додаткової угоди №1 до договору поставки, зобов`язання за яким є припиненими, не узгоджується з принципами свободи договору, визначеним статтями 3, 627 ЦК України та вимогам цивільного законодавства. Окрім того, позивач за зустрічним позовом не довів перед судом існування одночасно чотирьох умов, обумовлених ч. 2 ст. 652 ЦК України, необхідних для зміни договору в судовому порядку, а підтвердження існування форс-мажорних обставин у спірний період може слугувати підставою для звільнення від відповідальності за часткове або повне невиконання договірних зобов`язань, а не для примусового внесення змін до відповідного договору.

Акціонерне товариство «Укргазвидобування» в особі філії Геофізичне управління «Укргазпромгеофізика», не погодившись з вказаним судовим рішенням в частині вирішення первісного позову, подало апеляційну скаргу, у якій послалося на те, що вирішуючи спір, місцевий господарський суд дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, неправильно встановив обставини справи, а також неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, у зв?язку з чим просило рішення про відмову у первісному позові скасувати та ухвалити нове рішення, яким цей позов задоволити; у решті рішення - залишити без змін.

У своїй апеляційній скарзі позивач послався на наступне:

1) фактичні обставини справи вказують на те, що договір поставки між сторонами було укладено 12.03.2020. При цьому, пунктом 8.1. договору визначено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладення договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо). Карантин на території України був введений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211. Тобто, підписуючи спірний договір, відповідач усвідомлював, що в країні та світі вже встановлено карантинні обмеження та повинен був враховувати такі наслідки;

2) при вирішенні даної справи не можуть братись до уваги покликання відповідача та суду на лист від 30.03.2020, оскільки в матеріалах справи немає жодного належного та допустимого доказу, що підтверджував би своєчасність направлення вказаного листа (протягом 7 днів з моменту виникнення обставин непереборної сили). Дата, зазначена в листі, жодним чином не підтверджує, що даний лист було направлено позивачу саме в цей день. В судовому засіданні повідомлялось, що вказаний лист відповідач направив до позивача 06.04.2020 (тобто, з пропуском строку визначеного п. 8.2 договору) і в той же день позивач надав відповідь за № 642 від 06.04.2020;

3) накладною №1 від 23.07.2020 засвідчується факт часткової передачі відповідачем та прийняття позивачем окремих позицій товарів згідно договору поставки на загальну суму 2937960,00 грн (труби перфораційні, верхні перевідники, міжтрубні перевідники, нижні заглушки, кільця ущільнюючі). Таким чином, вказана обставина спростовує відомості, засвідчені в сертифікаті №103-05/21 від 27.05.2021 про унеможливилення здійснення поставки товару у строк та в повному обсязі. Крім іншого не зрозуміло чому в сертифікаті саме 23.03.2020 визначено датою настання форс-мажорних обставин;

4) порушення контрагентом відповідача своїх зобов`язань за договором поставки за своєю природою не є об`єктивними обставинами, які унеможливлюють належне (своєчасне) виконання зобов`язання постачальником товару, а мають характер звичайних ризиків підприємницької діяльності та могли бути ним передбачені при укладенні договору. Вказана правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 10.09.2020 у справі №910/13459/19 та у постанові 24.02.2021 у справі №910/291/20.

З огляду на вищенаведене в сукупності, на думку позивача, оскільки відповідач не поставив товар в обумовлені строки, а повідомлення про обставини непереборної сили в 7-ми денний строк з моменту виникнення ним не було направлено, позивач має законні підстави для стягнення штрафних санкцій.

ПрАТ «Карпатське управління геофізичних робіт» подало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому не погодилося із доводами та вимогами апеляційної скарги, просило відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. У своєму відзиві відповідач послався на наступне:

1) твердження апелянта про те, що договір поставки був укладений під час існування карантину не є правдивим, оскільки матеріали справи підтверджують такі обставини: відповідний договір був укладений в результаті проведеної апелянтом процедури закупівлі, яка розпочалася ще в грудні 2019 року; протокол вибору переможця допорогової закупівлі був складений 11.02.2020; рішення про укладення вищевказаного договору у строк з 14.02.2020 по 03.03.2020 було прийняте AT «Укргазвидобування» ще до запровадження карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020;

2) станом на початок 2020 року, коли велися переговори з приводу укладення договорів з КНР, а також коли приймалося рішення про участь в тендерній закупівлі UA-2019-12-24-003137-b на закупівлю готових вибухових речовин (перфоратори споряджені та комплектуючі до них в асортименті), який відбувся 21.01.2020, ні постачальник за зовнішньоекономічним контрактом, узгоджуючи термін постачання товару, ні ПрАТ «Карпатське УГР» як покупець даного товару та постачальник, не могли передбачити затримку виробництва та постачання зарядів кумулятивних та не могли перебачити встановлення карантинних обмежень в березні 2020 року в Україні, які ускладнять ввезення та митне оформлення даного товару в Україну. Тим більше, запровадження та й часткове існування й на даний час жорстких карантинних обмежень, що пов`язані з всесвітньою пандемією гострої респіраторної хвороби COVID-19 та запровадженням жорстких карантинних заходів як в Україні, так і в Китаї, які ускладнили та значно затримали отримання дозвільних документів на ввезення вибухових речовин, не можуть вважатися такими, що мають характер звичайних ризиків підприємницької діяльності;

3) відповідно до вимог пунктів 8.1, 8.2 та 8.3 договору поставки ПрАТ «Карпатське УГР» листом від 30.03.2020 № 183 (а.с. 137, т.1) негайно повідомило позивача про неможливість вчасної поставки, згідно умов договору, внаслідок дії обставин непереборної сили (карантину) в Україні та КНР, як тільки нам стало відомо про затримку поставки з КНР. Факт направлення такого листа не заперечується апелянтом, а доказом цього є також його відповідь в листі № 642 від 06.04.2020 (а.с. 31-32, т.1). Доказами існування відповідних форс-мажорних обставин є сертифікати Муніципального бюро з економічних та інформаційних технологій Лонгчан від 18.06.2020 (а.с.146-152, т.1) та Івано-Франківської торгово-промислової палати № 2600-21-0474, виданий 27.05.2021 (а.с.178, т.1);

4) як вбачається з сертифікату Івано-Франківської торгово-промислової палати №2600-21-0474, період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) тривав з 23.03.2020 до 24.11.2020. Це підтверджує той факт, що на момент укладення договору поставки з позивачем, а саме 12.03.2020, не існувало обставин непереборної сили та такі виникли поза волею сторін;

5) обставина здійснення ПрАТ «Карпатське УГР» часткової поставки товару із затримкою до 23.07.2020 свідчить про те, що на виконання вимог статті 193 ГК України та ст. 526 ЦК України ПрАТ «Карпатське УГР» сумлінно вживало всіх можливих заходів, необхідних для належного виконання зобов`язання, враховуючи інтереси іншої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу;

6) посилання апелянта на правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду від 10.09.2020 у справі № 910/13459/19 та від 24.02.2021 у справі № 910/291/20, не підлягають врахуванню при вирішенні даного спору, оскільки правовідносини у справах № 910/13459/19 та № 910/291/20 виникли з приводу внесення змін та доповнень до договору поставки, а не стягнення штрафних санкцій, що є предметом даного спору. Крім того, підставою для внесення змін та доповнень до договору було настання істотних змін обставин, які не можуть вважатись невідворотними обставинами, що унеможливлюють належне виконання зобов`язань. Натомість, у даній справі, спірні правовідносини є відмінними від правовідносин у вищенаведених справах №910/13459/19 та №910/291/20, на які посилається апелянт, оскільки виникли з приводу невиконання зобов`язань за договором поставки у зв`язку з настанням форс мажорних обставин (карантинних обмежень).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне:

12.03.2020 між Приватним акціонерним товариством «Карпатське управління геофізичних робіт» (постачальник) та Акціонерним товариством «Укргазвидобування» в особі філії Геофізичне управління «Укргазпромгеофізика» (покупець) було укладено договір поставки №УГПГФ 737/10-20.

Вказаний договір був укладений за результатами процедури тендерної закупівлі UA-2019-12-24-003137-b. З інформації, що міститься в матеріалах справи, а також на офіційному сайті prozorro.gov.ua, випливає, що вказана процедура закупівлі розпочалась 24.12.2019, кінцевий строк подання тендерних пропозицій був встановлений до 20.01.2020, розкриття тендерних пропозицій відбулось 21.01.2020, а рішення про вибір переможця було ухвалено 11.02.2020.

За умовами цього договору постачальник зобов`язався поставити покупцю товар, найменування / асортимент, одиниця виміру, кількість, ціна, строк поставки, умови та місце поставки якого, вказуються у специфікаціях до договору та є невід`ємними його частинами, а покупець взяв на себе обов`язок прийняти і оплатити такий товар (пункти 1.1, 1.2, 3.1,5.1 договору).

Відповідно до пункту 5.2 договору, обсяг поставки товару (кожної партії) визначається в рознарядках покупця та узгоджується до поставки товару. Відвантаження товару проводиться тільки після отримання постачальником рознарядки. Відвантаження товару без рознарядки забороняється. Рознарядка може направлятись покупцем в електронному вигляді на електронну адресу постачальника, вказану в розділі ХІV цього договору (пункт 5.2 договору).

Специфікацією №1 від 12.03.2020 до договору обумовлено наступні вимоги до товару:

- найменування товару - заряд кумулятивний глибокого пробиття для корпусних перфораційних систем 3 3/8, труба перфораційна в зборі 3 3/8, верхній перевідник для перфорації на НКТ, міжтрубний перевідник, нижня заглушка, вузол передачі детонації, кільця ущільнюючі;

- виробника товару - Китай, Sichuan Petroleum Perforating Materials Co., LTD;

- загальну вартість товару з ПДВ - 25611528,00 грн;

- умови поставки - DDР (транспортні витрати по доставці товару в місце призначення включені в ціну товару);

- строк поставки - не пізніше 60 календарних днів після отримання рознарядки;

- строк оплати - по факту поставки 15 календарних днів.

Поряд з цим, 09.03.2020 між ПрАТ «Карпатське управління геофізичних робіт» (відповідач/покупець) та компанією «Hongkong Rigid International Group Limited» (продавець) було укладено контракт № купівлі-продажу товару - зарядів кумулятивних глибокого пробиття для корпусних перфораційних систем 3 3/8, загальною вартістю $437780,00.

Згідно з пунктами 6.1, 7.1 контракту в редакції додаткової угоди №1 від 20.03.2020, продавець завершує виробництво товару та надає покупцю повідомлення про завершення протягом 45 днів з моменту підписання контракту. Продавець здійснює поставку товару в аеропорт країни покупця протягом 2-х місяців з моменту підписання контракту.

Тобто, ПрАТ «Карпатське управління геофізичних робіт» розраховувало на отримання відповідного товару з Китаю до 09.05.2020.

На електронну адресу (обумовлену сторонами у договорі поставки) позивач направив відповідачу рознарядку вих№546 від 23.03.2020 (а.с.23, т.1) на поставку частини товару, обумовленого специфікацією №1 від 12.03.2020 до договору (отримано відповідачем 23.03.2020). Вказані факти визнаються відповідачем.

З огляду на положення договору та специфікації №1, поставка товару згідно вказаної рознарядки мала відбутись не пізніше 22.05.2020.

Листом від 30.03.2020 (а.с.137, т.1) відповідач інформував позивача про неможливість поставки товару в 60-денний термін у зв`язку з затримкою виготовлення замовленої продукції, отримання дозвільних документів на ввезення вибухових речовин, що пов`язані з всесвітньою пандемією гострої респіраторної хвороби COVID-19 та запровадженням жорстких карантинних заходів як в Україні, так і в Китаї, одночасно просив позивача дозволу здійснити поставку товару в 90-денний термін з моменту отримання рознарядки.

Відповідно до пояснень відповідача, наданих в судовому засіданні 23.12.2020, вказаний лист був надісланий на адресу позивача засобами поштового зв`язку та засобами електронної пошти 30.03.2020. В той же час позивач стверджує, що отримав зазначений лист лише 06.04.2020.

Одночасно колегія суддів констатує той факт, що у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували дату направлення вказаного листа чи дату його отримання позивачем. Кожна із сторін про відповідні обставини стверджує без покликання на будь-які докази.

У відповіді № 642 від 06.04.2020 (а.с.31-32, т.1) позивач вказав про необхідність виконання умов договору, а у разі настання обставин непереборної сили - зазначив про необхідність надати підтверджуючі документи таких.

Відповідно до листа-пояснення компанії-виробника товару «Sichuan Petroleum Perforating Materials Co. LTD» від 10.06.2020 (а.с.199-203, т.1), який був адресований компанії «Hongkong Rigid International Group Limited» (контрагенту відповідача):

- виробник вибухової речовини у січні 2020 припинив виробництво внаслідок епідемії COVID-19, а після відновлення виробництва через накопичення замовлень запланована дата доставки з 15.04.2020 була перенесена на 30.06.2020, а з 30.06.2020 - на жовтень 2020 року відповідно;

- форс-мажорні обставини, пов`язані з COVID-19, призвели до неможливості вчасного виконання контракту №, а документи в підтвердження вказаних форс-мажорних обставин від уповноваженого органу Китайської Народної Республіки будуть направлені одразу після їх отримання.

У сертифікаті Муніципального бюро з економічних та інформаційних технологій Лонгчан від 18.06.2020 (а.с.146-152, т.1) зазначено наступне:

- відповідно до Загальнодержавного плану невідкладних масових заходів на випадок надзвичайної ситуації, ухваленого Державною радою у 2005 році, у випадку запровадження I та II рівнів надзвичайної ситуації, всі роботи та виробництва у провінції закриваються;

- з 24.01.2020 по 25.02.2020 в провінції Сичуань був встановлений I рівень надзвичайної ситуації у зв`язку з COVID-19, з 22.02.2020 по 24.03.2020 - II рівень, а з 25.03.2020 - ІІІ рівень, у зв`язку з чим виробництво повністю відновлено;

- після відновлення виробництва, замовлення, які планувалось доставити 15.04.2020, були відкладені на 30.06.2020, а через вплив COVID-19 на міжнародні рейси авіасполучення, дата доставки перенесена на жовтень 2020 року. Через відтермінування доставки вибухових речовин, компанія «Sichuan Petroleum Perforating Materials Co. LTD» не змогла доставити товар компанії «Hongkong Rigid International Group Limited», який експортується в Україну для ПрАТ «Карпатське управління геофізичних робіт» за контрактом № від 09.03.2020.

Відповідач звернувся до Івано-Франківської торгово-промислової палати з заявою №281 від 15.06.2020 (а.с.141-144, т.1) про засвідчення форс-мажорних обставин. Листом №90/1 від 17.06.2020 (а.с.145, т.1) Івано-Франківська торгово-промислова палата залишила звернення ПрАТ «Карпатське управління геофізичних робіт» без розгляду через подання неповного пакету документів.

На повторне звернення відповідача №287 від 19.06.2020 (а.с.152, т.1) Івано-Франківською торгово-промисловою палатою складено експертний висновок №474/06 від 30.06.2020 (а.с.153-154, т.1), у якому встановлено факт ускладнення виконання договору №УГПГФ 737/10-20 від 12.03.2020 щодо поставки товару у строк до 30.06.2020 через обставини непереборної сили, що виникли у виробників «Sichuan Petroleum Perforating Materials Co. LTD» та «Hongkong Rigid International Group Limited» (Китай) в Україні та у світі через оголошену пандемію (епідемію) COVID-19, у зв`язку з чим рекомендовано ініціювати внесення змін до договору щодо обсягів та строків поставки товару.

На неодноразові письмові пропозиції відповідача №325 від 11.06.2020, №303 від 08.07.2020 (а.с.139, 155, т.1) про внесення змін до договору в частині продовження строку поставки товару до кінця жовтня 2020, позивач відповідної згоди не надав.

Натомість, у листах №1171 від 16.06.2020, №1905 від 22.10.2020, №1952 від 25.11.2020 (а.с.35-48, т.1) позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами про сплату штрафних санкцій за порушення строку поставки товару.

У листах №315 від 13.07.2020 та №322 від 17.07.2020 (а.с. 160-162, 163-165, т.1) відповідач повідомив позивача про готовність до передачі частини товару, а також про те, що інша частина товару (кумулятивні заряди глибокого пробиття для корпусних перфораційних систем) виготовлена китайським заводом-виробником та проходить процедуру оформлення дозвільних документів в Україну (орієнтовна дата поставки 15.08.2020).

Підписаними між сторонами накладною №1 від 23.07.2020 та товарно-транспортною накладною №1 від 23.07.2020 (а.с.28-30, т.1) засвідчується факт передачі постачальником та прийняття покупцем частини товару згідно рознарядки від 23.03.2020, а саме, труб перфораційних, верхніх перевідників, міжтрубних перевідників, нижніх заглушок, кілець ущільнюючих (на загальну суму 2937960,00 грн).

22.09.2020 позивач направив відповідачу рознарядку №1839 від 16.09.2020 (а.с.26-27, т.1) на поставку частини товару, у якій зазначив позиції для поставки, аналогічні до тих, що були зазначені у рознарядці від 23.03.2020. З огляду на положення договору та специфікації №1, поставка товару згідно вказаної рознарядки мала відбутись не пізніше 21.11.2020. В матеріалах справи відсутні докази, які би підтверджували виконання вказаної рознарядки.

Листом №525 від 17.11.2020 (а.с. 167, т.1) відповідач повідомив позивача про те, що кумулятивні заряди глибокого пробиття для корпусних перфораційних систем у кількості 10000 шт. прибули в Україну та знаходяться на зберіганні в митному складі на території аеропорту «Бориспіль», у зв`язку з чим просив повідомити дату та адресу їх поставки.

Листом №1954 від 25.11.2020 (а.с.51-52, т.1) позивач повідомив відповідача про відмову від договору №УГПГФ 737/10-20 від 12.03.2020 на підставі пунктів 11.3 та 11.4 вказаного договору у зв`язку з переданням відповідачем меншої кількості товару, ніж встановлено договором та загальним простроченням, яке склало більш, ніж 6 місяців.

У відповідь на повторне повідомлення відповідача №07 від 04.01.2021 (а.с.171, т.1) про готовність до передачі зарядів кумулятивних глибокого пробиття для корпусних перфораційних систем 3 3/8 в кількості 10000 шт, позивач відмовився від отримання товару, вказуючи при цьому, що договір №УГПГФ 737/10-20 від 12.03.2020 є розірваним (лист №27 від 19.01.2021, а.с. 172).

На заяву відповідача №307 від 25.05.2021 (а.с.173-177, т.1) Івано-Франківською торгово-промисловою палатою видано сертифікат №103-05/21 від 27.05.2021 (а.с.178, т.1), яким засвідчено, що карантинні обмеження введені Кабінетом Міністрів України, урядами іноземних держав з метою запобігання поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19 унеможливили здійснення поставки товару у строк та в повному обсязі відповідно до специфікації №1 від 12.03.2020 до договору №УГПГФ 737/10-20 від 12.03.2020, рознарядок №546 від 23.03.2020 та №1839 від 16.09.2020. При цьому, у вказаному сертифікаті визначено, що період дії форс-мажорних обставин становить з 23.03.2020 по 24.11.2020.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як було зазначено вище, сторони не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову у даній справі. У зв`язку з наведеним, при розгляді апеляційної скарги у даній справі, суд апеляційної інстанції перевіряє оскаржуване рішення в частині вирішення первісного позову. Водночас, колегія суддів зазначає, що правову оцінку, надану судом першої інстанції в контексті правовідносин сторін при припиненні договору поставки, буде перевірено з огляду на положення ч.4 ст. 269 ГПК України.

Предметом первісного позову у даній справі є вимога про застосування до відповідача відповідальності, обумовленої пунктом 7.10 договору, за порушення строків поставки товару, у вигляді пені в розмірі 1126335,60 грн та штрафу в розмірі 556894,80 грн.

З розрахунку позивача, наведеного у позовній заяві, випливає, що вказані суми були розраховані у зв`язку із невиконанням відповідачем умов рознарядок від 23.03.2020 та від 16.09.2020. При цьому, розрахунок вказаних сум був проведений, виходячи з наступного:

- сума пені (0,1% від вартості непоставленого чи несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення) розрахована: за період з 23.05.2020 по 22.07.2020 від суми невиконаного зобов`язання 7955640,00 грн - в розмірі 485294,04 грн; за період з 23.07.2020 по 22.11.2020 від суми невиконаного зобов`язання 5017680 грн - в розмірі 617174,64 грн (згідно рознарядки від 23.03.2020); за період з 22.11.2020 по 24.11.2020 від суми невиконаного зобов`язання 7955640 грн - в розмірі 23866,92 грн (згідно рознарядки від 16.09.2020);

- сума штрафу (7% від вартості непоставленого або недопоставленого товару за прострочення понад 30 днів) визначена від суми невиконаного зобов`язання 7955640 грн - в розмірі 556894,80 грн (згідно рознарядки від 23.03.2020).

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України обумовлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і оплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (стаття 656 Цивільного кодексу України).

Як вказують приписи статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Нормою статті 664 ЦК України встановлено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (стаття 689 ЦК України).

Згідно з статтями 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (стаття 549 ЦК України).

У пункті 7.10 договору поставки сторони передбачили, що у разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у договорі, останній сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується самим відповідачем, він, отримавши від покупця рознарядку №546 від 23.03.2020, здійснив часткову поставку товару 23.07.2020, пропустивши 60 денний строк визначений пунктом 3 специфікації №1 від 12.03.2020 до договору. При цьому доказів поставки товару по рознарядці від 16.09.2020, матеріали справи не містять.

Водночас, статтею 614 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Аналогічні положення викладені у ч. 2 ст. 218 ГК України, яка вказує на те, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні встановлено, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Згідно з пунктом 8.1 договору, сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладення договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо).

Відповідно до п. 8.2 договору, сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 7 днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі. Наслідком неповідомлення чи порушення строку повідомлення про обставини непереборної сили є втрата права такої сторони посилатися на дії обставини непереборної сили, як на причину невиконання чи порушення строків виконання зобов`язань.

Пунктом 8.3 встановлено, що доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, що видаються Торгово-промисловою палатою України або іншим уповноваженим на це органом України та/або країни, у якій виникли такі обставини.

Таким чином, сертифікати торгово-промислових палат, в розумінні норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору, є доказами, що підтверджують існування форс-мажорних обставин. При цьому, відповідно до умов договору поставки, сторони також визнали, що відповідні форс-мажорні обставини можуть підтверджуватись також уповноваженим органом країни, у якій виникли такі обставини.

Водночас, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що такі обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 17.12.2020 у справі №913/785/17, від 20.04.2021 у справі №922/2453/20.

Як було зазначено вище, сертифікатом Івано-Франківської торгово-промислової палати №103-05/21 від 27.05.2021 засвідчено, що в період з 23.03.2020 по 24.11.2020 карантинні обмеження введені Кабінетом Міністрів України, урядами іноземних держав з метою запобігання поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19 унеможливили здійснення поставки товару у строк та в повному обсязі відповідно до специфікації №1 від 12.03.2020 до договору №УГПГФ 737/10-20 від 12.03.2020, рознарядок №546 від 23.03.2020, №1839 від 16.09.2020, які слід вважати форс-мажорними обставинами.

В матеріалах справи наявний сертифікат Муніципального бюро з економічних та інформаційних технологій Лонгчан від 18.06.2020, яким підтверджено, що в період з 24.01.2020 по 24.03.2020 всі виробництва провінції Сичуань було закрито, а з 25.03.2020 - повністю відновлено. Через запроваджені обмеження, пов`язані із COVID-19, компанія «Sichuan Petroleum Perforating Materials Co. LTD» не змогла вчасно доставити товар компанії «Hongkong Rigid International Group Limited», який експортується в Україну ПрАТ «Карпатське управління геофізичних робіт» за контрактом № від 09.03.2020, а через вплив COVID-19 на міжнародні рейси авіасполучення дата доставки перенесена на жовтень 2020.

З матеріалів справи випливає, що відповідач, отримавши 23.03.2020 рознарядку на поставку товару, листом від 30.03.2020, відразу повідомив позивача про об`єктивну неможливість поставки товару в 60-денний термін через затримку виготовлення замовленої продукції, отримання дозвільних документів на ввезення вибухових речовин, що пов`язані з всесвітньою пандемією гострої респіраторної хвороби COVID-19 та запровадженням карантинних заходів як в Україні, так і в Китайській Народній Республіці.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника про те, що при направленні листа від 30.03.2020, відповідач порушив встановлений п.8.2 договору строк на письмове повідомлення про виникнення обставин непереборної сили (не пізніше ніж протягом 7 днів з моменту їх виникнення).

Вказана обставина не доведена скаржником (позивачем) жодними доказами (зокрема, копією поштового конверта з ідентифікатором поштового відправлення, з якого можна було би встановити відповідну інформацію; довідкою оператора поштового зв`язку із інформацією про конкретне поштове відправлення; інформацією з електронної поштової скриньки, оформленою належним чином).

Водночас, колегія суддів бере до уваги низку інших обставин, які, на думку суду, свідчать про те, що відповідач вживав усіх можливих заходів задля належного виконання договірного зобов`язання, а також про те, що він не допустив порушень розділу 8 договору:

- договір поставки між позивачем та відповідачем був підписаний 12.03.2020, тобто, в день запровадження в Україні карантинних обмежень на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року за № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (оприлюднення в газеті «Урядовий кур`єр» відбулось 12.03.2020);

- з умов контракту, укладеного з компанією «Hongkong Rigid International Group Limited» випливає, що ПрАТ «Карпатське управління геофізичних робіт» розраховувало на отримання відповідного товару до 09.05.2020. При цьому, з огляду на положення договору поставки, укладеного із позивачем, випливає, що поставка товару для позивача мала відбутись не пізніше 22.05.2020. Вказане підтверджує ту обставину, що відповідач у правовідносинах із позивачем не мав наміру допускати порушення строків поставки. Крім того, з 25.03.2020 виробництво у Китайській Народній Республіці було повністю відновлено (сертифікат Муніципального бюро з економічних та інформаційних технологій Лонгчан від 18.06.2020);

- станом на момент запровадження в Україні карантинних обмежень (12.03.2020), такі стосувалися лише заборони відвідування закладів освіти її здобувачами та проведення масових заходів, у яких бере участь понад 200 осіб. Усі наступні обмеження, які безпосередньо впливали на здійснення підприємницької діяльності, запроваджувались пізнішими постановами Кабінету Міністрів України. Вказана ситуація, при цьому, була характерна не лише для України. Так, перша резолюція Генеральної асамблеї ООН, пов`язана із поширенням коронавірусної хвороби COVID-19, за №74/270 «Глобальна солідарність у боротьбі з коронавірусним захворюванням 2019 року (COVID 19)», була прийнята лише 2 квітня 2020 року;

- вказане в сукупності свідчить про правильність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що відповідач, при всій турботливості та обачності, станом на момент укладення договору (12.03.2020) не міг передбачити масштабність та наслідки до яких призведе всесвітня пандемія, спричинена коронавірусною хворобою COVID-19. З огляду на наведене, колегія суддів відхиляє твердження скаржника про те, що підписуючи спірний договір, відповідач усвідомлював, що в країні та світі вже встановлено карантинні обмеження та повинен був враховувати такі наслідки. Вказане також свідчить про безпідставність тверджень скаржника, що спірна ситуація має характер звичайних ризиків підприємницької діяльності, оскільки станом на березень 2020 року як ступінь поширення коронавірусної хвороби COVID-19, так і дії органів державної влади, спрямовані на обмеження її поширення, були непрогнозовані;

- відповідач під час дії договору поставки постійно повідомляв позивача про хід виконання договору, наводив фрагменти його листування із китайськими заводами-виробниками товару, вчиняв дії, спрямовані на отримання належних документів, що підтверджують настання форс-мажорних обставин як від українських, так і від китайських уповноважених органів, а також здійснив часткову поставку товару, який був прийнятий позивачем. Більше того, матеріали справи свідчать, що станом на кінець листопада 2020 року (дату, зазначену в рознарядці №1839 від 16.09.2020 - 21.11.2020) відповідач був готовий передати позивачу залишок товару згідно рознарядки від 23.03.2020, однак, не зробив цього через відмову позивача від договору;

- у своєму листі-відповіді від 06.04.2020 позивач покликається на реквізити листа відповідача, зокрема, на його дату - 30.03.2020 - і жодним чином не згадує про неналежність цієї дати чи дати відправки вказаного листа відповідача, що свідчило би про порушення умов п.8.2 договору.

Доводи скаржника про безпідставність дати настання форс-мажорних обставин (23.03.2020), яка наведена у сертифікаті Івано-Франківської торгово-промислової палати №103-05/21 від 27.05.2021, колегією суддів відхиляються. Як випливає зі змісту цього сертифікату, дати початку та закінчення дії форс-мажорних обставин визначалась торгово-промисловою палатою із врахуванням договірних відносин, які існували між сторонами. Як зазначалось вище, обов`язок відповідача із поставки товару на підставі договору поставки від 12.03.2020 виник 23.03.2020 - в момент отримання відповідної рознарядки від позивача. Таким чином, відповідний сертифікат торгово-промислової палати свідчить про те, що станом на момент виникнення відповідного обов`язку відповідача вже існували форс-мажорні обставини, пов`язані із поширенням коронавірусної хвороби COVID-19.

Також, на переконання суду апеляційної інстанції, безпідставними є твердження скаржника про те, що, нібито, факт часткової поставки відповідачем товару, яка відбулась 23.07.2020, спростовує відомості, засвідчені в сертифікаті №103-05/21 від 27.05.2021. Вказане, навпаки, свідчить про спроби відповідача виконати умови договору, попри ситуацію, що склалась у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19.

Таким чином, доказами, які містяться у даній справі, доведено існування у період з 23.03.2020 по 24.11.2020 обставини непереборної сили, які вплинули на спірні правовідносини та пов`язані із запровадженням жорстких санітарно-епідеміологічних заходів (заборона виробничої, трудової діяльності, обмеження виїзду/виїзду до країн), як в Україні, так і в Китайській Народній Республіці з метою запобігання розповсюдженню гострої респіраторної хвороби COVID-19, які в свою чергу призвели до серйозних глобальних соціально-економічних наслідків у світі, виникли з незалежних від відповідача причин та унеможливили вчасне виконання останнім договірних зобов`язань. При цьому, як було зазначено вище, відповідач вживав усіх можливих заходів задля належного виконання договірних зобов`язань, зокрема, завчасно повідомив позивача про наявність обставин непереборної сили, які ставлять під загрозу поставку товару у погоджені строки; неодноразово просив позивача надати дозвіл на продовження строку поставки товару; за першої можливості невідкладно відновив виконання зобов`язання.

За таких обставин, з урахуванням правил ст. 617 ЦК України та умов розділу 8 договору, місцевий господарський дійшов обґрунтованого висновку про можливість звільнення відповідача від відповідальності за порушення строку поставки товару, обумовленої пунктом 7.10 договору, наслідком чого стала відмова в задоволенні первісного позову.

Також, відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватися перш за все на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного виконаного обов`язку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань. За певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним.

Матеріали даної справи свідчать про те, що виконання відповідачем своїх зобов`язань з поставки товару було забезпечено банківською гарантією №202355-ГР-0344 від 20.02.2020 на суму 1282870,32 грн (а.с. 179, т.1). У зв`язку із порушенням відповідачем своїх договірних зобов`язань, позивач уже отримав компенсацію можливих майнових втрат, спричинених несвоєчасним виконанням зобов`язання, шляхом відшкодування банківської гарантії у повному розмірі (платіжне доручення №162675 від 17.07.2020, а.с. 180, т.1).

Статтею 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 11.1 договору сторони погодили, що договір може бути змінений чи розірваний лише за згодою сторін, крім випадків встановлених цим договором та чинним законодавством України.

Згідно з пунктом 11.3. договору покупець має право відмовитись від договору в односторонньому порядку у випадку, зокрема, якщо постачальник передав меншу кількість товару, ніж це встановлено договором (в т. ч. покупець має право відмовитись від уже переданого товару).

У випадку прийняття покупцем рішення про відмову від договору з підстав вказаних у пункті 11.3. договору покупець письмово повідомляє постачальника про відмову від договору в односторонньому порядку з зазначенням підстав прийняття такого рішення. У цьому випадку договір припиняє дію з дати відправлення повідомлення про відмову від договору, яким вважається дата штемпеля про відправлення його постачальнику (пункт 11.4. договору).

Як було зазначено вище, листом №1954 від 25.11.2020 позивач повідомив відповідача про односторонню відмову від договору поставки з покликанням на пункти 11.3 та 11.4 договору, що відповідає приписам статті 651 Цивільного кодексу України.

Отже, суд першої інстанції, з огляду на обставини даної справи, дійшов обґрунтованого висновку про те, що з 25.11.2020 договір поставки №УГПГФ 737/10-20 від 12.03.2020 є розірваним.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 652 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

З огляду на це, оскільки зобов`язання сторін за договором поставки є припиненими, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову про визнання укладеною додаткової угоди, якою би визначались нові строки поставки згідно вищезазначеного договору поставки.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалено відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 129, 269, 271, 275, 276, 282 - 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Геофізичне управління «Укргазпромгеофізика» АТ «Укргазвидобування».

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 15.09.2021 у справі №909/427/21 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20-ти днів відповідно до ст. 287, 288 ГПК України.

Справу повернути в Господарський суд Івано-Франківської області.

Повний текст постанови складено 29.12.2021.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік