ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2021 р. м.Київ Справа№ 910/5079/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Тищенко О.В.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Салій І.О.

за участю учасників справи згідно протоколу судового засідання від 09.12.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Константа Холдинг"

на рішення Господарського суду м. Києва

від 01.09.2021 (повний текст складено та підписано 20.09.2021)

на додаткове рішення Господарського суду м. Києва

від 20.10.2021 (повний текст складено та підписано 25.10.2021)

у справі № 910/5079/21 (суддя Зеленіна Н.І.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський комбікормовий завод" про ухвалення додаткового рішення у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський комбікормовий завод"

до Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Константа Холдинг"

про стягнення 8 194 272,11 грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський комбікормовий завод" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Константа Холдинг" про стягнення заборгованості за неналежне виконання зобов`язань за договором поставки №КХ25/20 від 30.04.2020 у розмірі 6 627 527,97 грн, яка складається з 6 560 772,27 грн суми основного боргу, 12 196,64 грн 3% річних, 54 559,06 грн пені.

Короткий зміст заперечень проти позову

Відповідач в обґрунтування заперечень на позов вказував про те, що товар було поставлено не в повному обсязі, станом на 15.04.2021 загальний розмір заборгованості відповідача за поставлений позивачем товар у період з 04.01.2021 по 27.02.2021 складає 6 113 075,24 грн. Також відповідач заперечує проти вимог про стягнення пені та штрафних санкцій.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.09.2021 у справі № 910/5079/21 з урахуванням ухвали Господарського суду міста Києва від 20.09.2021, закрито провадження у частині стягнення суми основного боргу у розмірі 4 720 000,00 грн, позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Константа Холдинг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський комбікормовий завод" 3 225 274,91 грн суми основного боргу, 29 697,96 грн 3% річних, 129 576 грн пені, 48 567,01 грн інфляційних витрат та 51 496,74 грн витрат по сплаті судового збору, у задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову мотивовано тим, що доказів належної сплати вартості товару відповідачем не надано, доводів позивача відповідач не спростував, а тому оскільки відповідач не сплатив своєчасно та в повному обсязі вартість поставленого йому товару, він допустив порушення зобов`язання та у нього виникла заборгованість, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 3 225 274,91 грн підлягають задоволенню.

Крім того, суд першої інстанції закрив провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 4 720 000,00 грн. (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 20.09.2021).

Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Додатковим рішенням Господарського суду м. Києва від 20.10.2021 у справі №910/5079/21 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський комбікормовий завод" про ухвалення додаткового рішення задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Константа Холдинг" (01001, м. Київ, пров. Шевченка Тараса, буд. 13, кв. 44, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський комбікормовий завод" (49000, м. Дніпро, вул. Винокурова, буд. 22, ) 48 960 (сорок вісім тисяч дев`ятсот шістдесят) грн витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку з тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 01.09.2021 у справі №910/5079/21 позовні вимоги задоволені, на підставі ст. 129 ГПК України, судові витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги позивачу покладаються на відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Константа Холдинг" на рішення і додаткове рішення, узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Константа Холдинг" (05.10.2021 відповідно до поштового трекера на конверті, у якому апеляційну скаргу надіслано до суду апеляційної інстанції) звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду м. Києва від 01.09.2021 у справі № 910/5079/21 скасувати в частині задоволених вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Не погодившись з додатковим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Константа Холдинг" 15.11.2021 (згідно поштового трекера на конверті у якому надійшла апеляційна скарга) звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 20.10.2021 у справі №910/5079/21 та ухвалити нове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський комбікормовий завод" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Константа Холдинг" витрат на правничу допомогу задовольнити частково, у розмірі 5200, 00 грн. пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Узагальнені доводи апеляційних скарг зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення та оскаржуваного додаткового рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції ухвалені при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Зокрема, апеляційна скарга в частині оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2021 у справі № 910/5079/21 мотивована тим, що:

- судом першої інстанції всупереч вимог процесуального закону не було вирішено клопотання відповідача про повернення на стадію підготовчого провадження;

- суд першої інстанції безпідставно прийняв до розгляду заяву про збільшення позовних вимог протокольною ухвалою від 26.05.2021, в якій позивачем було заявлено нові вимоги про стягнення заборгованості за товар, поставлений за накладними № 37 від 05.03.2021, № 36 від 06.03.2021, № 41 від 12.03.2021 на суму 1 782 199,67 грн., тобто по зобов`язанням, які виникли вже після відкриття провадження, і заявив нову вимогу про відповідне нарахування показників 3% річних та інфляційних втрат за визначеною ним формулою, змінивши предмет і підстави позову у справі;

- судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, оскільки строк оплати за поставлений товар не є простроченим, у зв`язку з чим відсутні підстави для нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені, оплата за товар була затримана відповідачем правомірно у відповідності до п. 5.7 договору;

- судом першої інстанції невірно обраховано суму судового збору, без врахування принципу пропорційності задоволеним позовним вимогам.

Також, апеляційна скарга в частині оскарження Господарського суду м. Києва від 20.10.2021 у справі №910/5079/21 мотивована тим, що розмір присуджених до стягнення витрат є необґрунтованим та безпідставним, оскільки відповідні витрати є неналежним чином підтверджені.

Короткий зміст заперечень Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський комбікормовий завод"

19.11.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від позивача у встановлений судом апеляційної інстанції строк надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду у відповідності до статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач вказував на законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення про стягнення суми боргу, а також відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки жодних порушень норм процесуального права та недотримання судом першої інстанції норм матеріального права не вбачається. Зокрема, позивач зазначав, що чинними приписами Господарського процесуального кодексу України не передбачено повернення суду на стадію підготовчого провадження саме за наведених скаржником обгрунтувань. Крім того, заяви позивача про зміну розміру позовних вимог були залишені без розгляду.

Також, позивач зазначав, що п. 5 специфікацій від 15.12.2020 року №23, від 12.01.2021 року №25, від 20.01.2021 року №26, від 20.01.2021 року №27, від 05.02.2021 року №28, від 11.02.2021 року №28/1, від 11.02.2021 року №29, від 17.02.2021 року №30 визначено, що покупець (відповідач) здійснює оплату протягом 10 банківських днів з дня приймання товару та з моменту підписання Сторонами видаткової накладної, але після реєстрації податкових накладних в реєстрі ЄРПН, згідно виставленого рахунку від постачальника. Отже, відповідно до умов Договору поставки виникнення у покупця обов`язку з оплати товару поставлено в залежність виключно від факту його поставки. При цьому, жодних заперечень щодо фактів поставки за вказаним Договором ТОВ «ТД «Константа Холдинг» не висловлювало.

Також, відповідачем не надано жодних доказів наявності зауважень з приводу переданих позивачем документів відповідно до п.3.2 Договору, зокрема доказів отримання сертифіката якості чи якісного посвідчення у відповідному органі/установі на партії товарів, на які за твердженням відповідача нібито не були надані сертифікати якості.

Оскільки відповідачем не надано жодних доказів відмови покупця від приймання товару, а також відсутнє листування покупця щодо виправлення будь-яких невідповідностей у супровідних документах, докази щодо відсутності супровідних документів на товар, тощо, доводи відповідача з приводу ненастання строку виконання зобов`язань покупця з оплати за поставлений товар та наявності у відповідача права затримати здійснення розрахунків за поставлений товар до моменту отримання всіх належним чином складених документів не заслуговують на увагу, як безпідставні га необгрунтовані.

Також, позивач наголошував на правильності здійснених судом першої інстанції нарахувань 3% річних та інфляційних нарахувань.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг по суті

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2021, для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Станіка С.Р., судді: Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Константа Холдинг" на рішення Господарського суду м. Києва від 01.09.2021 у справі № 910/5079/21 - залишено без руху, протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Константа Холдинг" мало право усунути недоліки, подавши до Північного апеляційного господарського суду: докази сплати судового збору у розмірі 77 245.11 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду м. Києва від 01.09.2021 у справі № 910/5079/21, яке оскаржується у повному обсязі.

22.10.2021 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від скаржника (Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Константа Холдинг") надійшла заява про усунення недоліків до якої долучено:

- платіжне доручення №6920 від 22.10.2021, як доказ сплати судового збору у розмірі 77 245.11 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду м. Києва від 01.09.2021 у справі № 910/5079/21, яке оскаржується у повному обсязі.

Судом встановлено, що скаржником усунуто недоліки апеляційної скарги, що є підставою для відкриття апеляційного провадження згідно з ст. 262 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/5079/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Константа Холдинг" на рішення Господарського суду м. Києва від 01.09.2021, встановлено учасникам справи процесуальні строки на подання відзивів, заяв та клопотань, розгляд справи призначено на 09.12.2021.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2021 для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Константа Холдинг" на додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 20.10.2021 у справі № 910/5079/21, сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю.

У зв`язку із перебування судді з колегії суддів Шаптали Є.Ю., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) з 08.11.2021 по 19.11.2021 на лікарняному, вирішення питання стосовно апеляційної скарги здійснюється після виходу судді з лікарняного.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/5079/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Константа Холдинг" на додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 20.10.2021, об`єднано апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Константа Холдинг" на рішення Господарського суду м. Києва від 01.09.2021 та на додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 20.10.2021 у справі № 910/5079/21, в одне апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 09.12.2021.

Окрім того, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 за заявою позивача вжито заходи забезпечення позову, і на даний час вказана ухвала оскаржена до Верховного Суду та перебуває у провадженні останнього.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

У судовому засіданні 09.12.2021 представник скаржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Константа Холдинг" надав пояснення по суті справи, просив апеляційні скарги на рішення та на додаткове рішення задовольнити та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову та вимог за додатковим рішенням відмовити.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський комбікормовий завод" в судовому засіданні 09.12.2021 проти доводів апеляційних скарг на рішення Господарського суду м. Києва від 01.09.2021 та додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 20.10.2021 у справі № 910/5079/21 заперечував, просив апеляційні скарги відхилити, а оскаржувані судові акти залишити без змін, як такі, що ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, наведені відповідачем доводи не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду справи відсутні, у зв`язку з чим відхилив клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується матеріалами справи, 30.04.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський комбікормовий завод" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Константа Холдинг" (покупець) укладено договір поставки №КХ25/20, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити й передати у власність, а покупець прийняти й оплатити макуху соняшникову, ріпакову та соєву, шрот соняшниковий та соєвий, олія соєва та соняшникова, соя повножирова та рибне борошно (виробництво Україна), іменовані товаром. Найменування, асортимент, вартість за одиницю, кількість, якість, умови поставки, строк оплати товару покупцем узгоджується у специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору, та товарно-супровідних документах на кожну окрему партію товару (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 3.3, 3.4 договору, приймання по кількості (маса брутто/нетто) проводиться на вагах покупця (у пунктах прийому товару). Підписання покупцем видаткової накладної без зауважень та розбіжностей свідчить про те, що у покупця відсутні претензії по кількості товару. Приймання по якості проводиться на підставі результатів аналізів, проведених лабораторією покупця.

Згідно п. 4.1 договору, ціна по кожному найменуванню і на кожну партію товару у специфікаціях до даного договору та в накладних на кожну партію товару. Зміна ціни товару допускається за узгодженням сторін. На оплачений товар зміна ціни не допускається.

Оплата за товар проводиться покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з моменту підписання сторонами видаткової накладної, якщо інше не передбачено у специфікації до даного договору (п. 4.2 договору).

Відповідно до п. 8.1 договору, даний договір набуває сили з моменту його підписання уповноваженими на те особами й діє до 31.12.2020. Після підписання даного договору всі попередні договори вважаються недійсними.

Згідно п. 8.2 договору, якщо за один календарний місять до закінчення строку дії даного договору, сторони письмово не повідомлять одна одну про намір його розірвати або змінити, даний договір вважається продовженим (прологнованим) на тих же умовах на кожний наступний календарний рік.

Також. між сторонами договору були узгоджені специфікації договору, згідно п. 5 специфікацій від 15.12.2020 року №23, від 12.01.2021 року №25, від 20.01.2021 року №26, від 20.01.2021 року №27, від 05.02.2021 року №28, від 11.02.2021 року №28/1, від 11.02.2021 року №29, від 17.02.2021 року №30 визначено, що покупець (відповідач) здійснює оплату протягом 10 банківських днів з дня приймання товару та з моменту підписання Сторонами видаткової накладної, але після реєстрації податкових накладних в реєстрі ЄРПН, згідно виставленого рахунку від постачальника.

На виконання умов договору, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 8 342 971,94 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями специфікацій.

Відповідачем не було здійснено оплату поставленого товару у повному обсязі, у зв`язку із чим у останнього утворилася заборгованість.

23.03.2021 позивач звернувся до відповідача із вимого про виконання грошового зобов`язання, у якій просив здійснити оплату отриманого товару.

Відповіді на зазначену вимогу матеріали справи не містять.

Спір виник внаслідок того, що позивач здійснив поставку товару, а відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо повної оплати товару, з огляду на що позивач просив стягнути заборгованість за договором у розмірі у розмірі 6 627 527,97 грн, яка складається з 6 560 772,27 грн суми основного боргу, 12 196,64 грн 3% річних, 54 559,06 грн пені.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем було здійснено поставку товару на загальну суму 8 342 971,94 грн за наступними видатковими накладними: №1 від 04.01.2021 на загальну суму 754 629,84 грн; №2 від 11.01.2021 на загальну суму 738 417,85 грн; №3 від 14.01.2021 на загальну суму 727 740,00 грн; №6 від 22.01.2021 на загальну суму 611 725,87 грн; №20 від 22.01.2021 на загальну суму 779 000,09 грн; №15 від 06.02.2021 на загальну суму 683 361,00 грн; №21 від 14.02.2021 на загальну суму 563 965,92 грн; №25 від 19.02.2021 на загальну суму 335 199,97 грн; №28 від 20.02.2021 на загальну суму 626 849,88 грн; №32 від 27.02.2021 на загальну суму 739 881,85 грн; №37 від 05.03.2021 на загальну суму 783 661,85 грн; №41 від 12.03.2021 на загальну суму 688 937,86 грн; №36 від 06.03.2021 на загальну суму 309 599,96 грн. Вказані видаткові накладні підписані та скріплені печатками контрагентів, що свідчить про прийняття товару відповідачем по кількості.

Крім того, до матеріалів справи додані відповідні специфікації до договору, рахунки на оплату, товаро-транспортні накладні та податкові накладні до зазначених видаткових накладних.

На дату звернення позивача до суду першої інстанції з відповідним позовом. відповідач здійснив часткову оплату поставленого товару на загальну суму 397 697,03 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №5035 від 17.03.2021 на суму 147 697,03 грн, №5061 від 18.03.2021 на суму 150 000,00 грн; №5096 від 23.03.2021 на суму 50 000,00 грн; №5121 від 24.03.2021 на суму 50 000,00 грн.

Окрім того, як вбачається із матеріалів справи, після відкриття провадження у справі (07.04.2021), відповідачем було сплачено заборгованість за договором поставки у загальному розмірі 4 720 000,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень: №107 від 15.04.2021 на суму 50 000,00 грн; №247 від 06.05.2021 на суму 100 000,00 грн; №307 від 13.05.2021 на суму 30 000,00 грн; №347 від 17.05.2021 на суму 50 000,00 грн; №5645 від 02.06.2021 на суму 2 000 000,00 грн; №677 від 18.06.2021 на суму 75 000,00 грн; №651 від 17.06.2021 на суму 100 000,00 грн; №626 від 16.06.2021 на суму 50 000,00 грн; №570 від 14.06.2021 на суму 50 000,00 грн; №553 від 11.06.2021 на суму 200 000,00 грн; №523 від 10.06.2021 на суму 200 000,00 грн; №508 від 09.06.2021 на суму 150 000,00 грн; №493 від 08.06.2021 на суму 200 000,00 грн; №460 від 07.06.2021 на суму 200 000,00 грн; №420 від 04.06.2021 на суму 200 000,00 грн; №389 від 02.06.2021 на суму 240 000,00 грн; №379 від 02.06.2021 на суму 70 000,00 грн; №374 від 01.06.2021 на суму 230 000,00 грн; №762 від 25.06.2021 на суму 50 000,00 грн; №727 від 24.06.2021 на суму 30 000,00 грн; №1370 від 09.08.2021 на суму 25 000,00 грн; №1324 від 06.08.2021 на суму 10 000,00 грн; №1304 від 05.08.2021 на суму 20 000,00 грн; №1294 від 04.08.2021 на суму 25 000,00 грн; №1241 від 30.07.2021 на суму 10 000,00 грн; №1217 від 19.07.2021 на суму 10 000,00 грн; №1181 від 27.07.2021 на суму 30 000,00 грн; №1169 від 26.07.2021 на суму 50 000,00 грн; №1000 від 14.07.2021 на суму 30 000,00 грн; №988 від 13.07.2021 на суму 30 000,00 грн; №900 від 06.07.2021 на суму 30 000,00 грн; №871 від 02.07.2021 на суму 20 000,00 грн; №853 від 01.07.2021 на суму 50 000,00 грн; №1294 від 04.08.2021 на суму 25 000,00 грн; №1304 від 05.08.2021 на суму 20 000,00 грн; №1324 від 06.08.2021 на суму 10 000,00 грн; №1370 від 09.08.2021 на суму 25 000,00 грн; №1416 від 12.08.2021 на суму 25 000,00 грн; №1480 від 16.08.2021 на суму 20 000,00 грн; №1547 від 20.08.2021 на суму 15 000,00 грн; №6002 від 25.08.2021 на суму 20 000,00 грн; №6025 від 26.08.2021 на суму 15 000,00 грн; №6045 від 27.08.2021 на суму 10 000,00 грн.

Таким чином, суд першої інстанції закрив провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 4 720 000,00 грн. (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 20.09.2021), і в цій частині рішення суд першої інстанції учасниками спору не оскаржується.

Також, оскаржуваним рішенням з відповідача на користь позивача було присуджено до стягнення 3 225 274,91 грн суми основного боргу, 29 697,96 грн 3% річних, 129 576 грн пені, 48 567,01 грн інфляційних витрат.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Так, відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Згідно із ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об`єктів інтелектуальної власності та інших дій суб`єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

За приписом ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Положеннями ст. 14 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Виходячи зі змісту ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, і що підтверджується наявними матеріалами справи, на виконання умов договору позивачем було здійснено поставку товару на загальну суму 8 342 971,94 грн., відповідач здійснив часткову оплату поставленого товару на загальну суму 397 697,03 грн, і після відкриття провадження у справі (07.04.2021) відповідачем було сплачено заборгованість за договором поставки у загальному розмірі 4 720 000,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень, у зв`язку з чим суд першої інстанції закрив провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 4 720 000,00 грн. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 225 274,91 грн суми основного боргу (8 342 971,94 грн. - 397 697,03 грн - 4 720 000,00 грн).

Доводи скаржника про те, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до розгляду заяву про збільшення позовних вимог протокольною ухвалою від 26.05.2021, в якій позивачем було заявлено нові вимоги про стягнення заборгованості за товар, поставлений за накладними № 37 від 05.03.2021, № 36 від 06.03.2021, № 41 від 12.03.2021 на суму 1 782 199,67 грн., тобто по зобов`язанням, які виникли вже після відкриття провадження судом апеляційної інстанції визнаються необґрунтованими, оскільки жодної зміни предмету та підстав позову у розумінні ст. 46 Господарського процесуального кодексу України не відбулось, оскільки позивачем фактично змінено грошовий розмір позовних вимог.

В свою чергу, відповідачем не подано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження факту оплати вказаної заборгованості у розмірі 3 225 274,91 грн., строк оплати якої настав як в розумінні умов договору, так і в силу приписів ст. 526, 692 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим відповідачем допущено невиконання своїх зобов`язань у спірній частині суми основного боргу.

Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, оскільки строк оплати за поставлений товар не є простроченим, у зв`язку з чим відсутні підстави для нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені, оплата за товар була затримана відповідачем правомірно у відповідності до п. 5.7 договору судом апеляційної інстанції відхиляються як необгрунтовані з огляду на наступне.

П. 5 специфікацій від 15.12.2020 року №23, від 12.01.2021 року №25, від 20.01.2021 року №26, від 20.01.2021 року №27, від 05.02.2021 року №28, від 11.02.2021 року №28/1, від 11.02.2021 року №29, від 17.02.2021 року №30 визначено, що покупець (відповідач) здійснює оплату протягом 10 банківських днів з дня приймання товару та з моменту підписання Сторонами видаткової накладної, але після реєстрації податкових накладних в реєстрі ЄРПН, згідно виставленого рахунку від постачальника.

Таким чином, з огляду на умови узгоджені сторонами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ідповідно до умов Договору поставки виникнення у покупця обов`язку з оплати товару поставлено в залежність виключно від факту його поставки. При цьому, жодних заперечень щодо фактів поставки за вказаним Договором ТОВ «ТД «Константа Холдинг» - у встановленому законом порядку не висловлювало і докази таких заперечень у матеріалах справи відсутні. не висловлювало.

Також, відповідачем не надано до матеріалів справи жодних доказів наявності зауважень з приводу переданих позивачем документів відповідно до п.3.2 Договору, зокрема доказів отримання сертифіката якості чи якісного посвідчення у відповідному органі/установі на партії товарів, на які за твердженням відповідача нібито не були надані сертифікати якості.

З огляду на викладене, оскільки відповідачем не надано жодних доказів відмови покупця від приймання товару, а також відсутні докази в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України стосовно виправлення будь-яких невідповідностей у супровідних документах, докази щодо відсутності супровідних документів на товар, тощо, доводи відповідача з приводу ненастання строку виконання зобов`язань покупця з оплати за поставлений товар та наявності у відповідача права затримати здійснення розрахунків за поставлений товар до моменту отримання всіх належним чином складених документів є такими, що не узгоджуються як з приписами ст. ст. 526, 612, 666, 692 Цивільного кодекус України, так і умовами договору.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у відповідача перед позивачем наявна заборгованість (з урахуванням здійснених відповідачем проплат до 31.08.2021) у розмірі 3 225 274,91 грн., у зв`язку з чим вимоги позивача в частині стягнення вказаної суми боргу є законними, обгрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, оскільки відповідачем не подано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження факту оплати вказаної заборгованості у розмірі 3 225 274,91 грн., строк оплати якої настав як в розумінні умов договору, так і в силу приписів ст. 526, 692 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим відповідачем допущено невиконання своїх зобов`язань у спірній частині суми основного боргу, що згідно з вимогами ст. 230 Господарського кодексу України є підставою для застосування штрафної санкції у вигляді пені та застосування до відповідача відповідальності за порушене грошове зобов`язання, передбачену ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Так, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 130 732,23 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Господарського кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 5.2 договору встановлено, що у випадку порушення строків оплати, за поставлений товар покупець виплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який нараховується пеня, від суми боргу за кожний день прострочення оплати.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення показників пені, з урахуванням сум, строків та ставок нарахувань, дійшов висновку, що вимоги позивача цій частині підлягають задоволенню в сумі 129 576,00 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 29 697,96 грн та інфляційні витрати у розмірі 48 567,01 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом апеляційної інстанції перевірено розрахунок 3 % річних та інфляційних витрат, та встановлено, що наданий розрахунок є арифметично правильним, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення 3% річних у розмірі 29 697,96 грн та інфляційні витрати у розмірі 48 567,01 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а доводи скаржника стосовно неправильності їх обрахування є безпідставними.

Окрім того, суд апеляційної інстанції враховує, що оскаржуваним рішенням не встановлювалось будь-яких формул щодо подальшого розрахунку вказаних показників. А отже, доводи скаржника в цій частині не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції всупереч вимог процесуального закону не було вирішено клопотання відповідача про повернення на стадію підготовчого провадження, подане суду першої інстанції 11.08.2021 , судом апеляційної інстанції відхиляється як підстава для скасування оскаржуваного рішення, оскільки вимогами Господарського процесуального кодексу України не передбачено права суду повернутися на попередню стадію судового розгляду за доводів, наведених відповідачем у вказаній заяві. Окрім того, підготовче провадження було закрито протокольною ухвалою суду першої інстанції 28.07.2021.

При цьому, сторін в судовому засіданні 26.05.2021 було повідомлено про що клопотання та заяви у справі можуть бути подані у строк до 23.06.2021, про що зокрема, відповідачу було надіслано відповідна ухвала від 26.05.2021, а до матеріалів заяви про збільшення позовних вимог, поданої до суду першої інстанції 11.05.2021, позивачем також було додано зокрема докази направлення примірника вказаної заяви на адресу юридичного місцезнаходження відповідача, що підтверджується описом вкладеного у цінний лист та фіскальним чеком поштової установи від 06.05.2021 ПН 55, у зв`язку з чим посилання відповідача про необхідність здійснення повернення на стадію підготовчого провадження є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вищенаведених висновків як суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні, так і суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду справи.

Отже, усі доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, проте, є такими, що не спростовують висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, яким задоволено позовні вимоги частково, а саме: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Константа Холдинг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський комбікормовий завод" 3 225 274,91 грн суми основного боргу, 29 697,96 грн 3% річних, 129 576 грн пені, 48 567,01 грн інфляційних витрат, і закрито провадження у частині стягнення суми основного боргу у розмірі 4 720 000,00 грн., з відмовою у задоволені решти позовних вимог, з висновками якого погоджується і суд апеляційної інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі.

Стосовно доводів скаржника про невірний розподіл сум судового збору за наслідками розгляду справи, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Так, рішенням суду першої інстанції задоволено позовні вимоги частково, а саме: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Константа Холдинг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський комбікормовий завод" 3 225 274,91 грн суми основного боргу, 29 697,96 грн 3% річних, 129 576 грн пені, 48 567,01 грн інфляційних витрат, і закрито провадження у частині стягнення суми основного боргу у розмірі 4 720 000,00 грн., з відмовою у задоволені решти позовних вимог, у зв`язку з чим з огляду на приписи ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за розгляд справи судом першої інстанції складає 51 496,74 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що сума судового збору в розмірі 51 496,74 грн. обрахована судом першої інстанції вірно, виходячи з ставок судового збору, визначених Законом України «Про судовий збір» (1,5% розміру загальної суми позовних вимог (без вирахування суми основного боргу у розмірі 4 720 000,00 грн.), з вирахуванням пропорційно розміру задоволених позовних вимог ( враховуючи суму основного боргу у розмірі 4 720 000,00 грн.) згідно з приписами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням того, що часткове погашення відповідачем суми боргу відбулось вже після відкриття провадження у справі, у зв`язку з чим судом першої інстанції обгрунтовано розраховано судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, з урахуванням, як зазначалось, часткової сплати суми боргу вже під час судового розгляду.

Також, розглянувши доводи скаржника в частині оскарження додаткового рішення Господарського суду м. Києва від 20.10.2021 у справі №910/5079/21, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.09.2021, з урахуванням ухвали Господарського суду міста Києва від 20.09.2021, закрито провадження у частині стягнення суми основного боргу у розмірі 4 720 000,00 грн, позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Константа Холдинг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський комбікормовий завод" 3 225 274,91 грн суми основного боргу, 29 697,96 грн 3% річних, 129 576 грн пені, 48 567,01 грн інфляційних витрат та 51 496,74 грн витрат по сплаті судового збору, у задоволенні іншої частини позову відмовлено.

09.09.2021 та 14.09.2021 через відділ діловодства суду першої інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський комбікормовий завод" надійшли заяви про ухвалення додаткового рішення, у який позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 48 960,00 грн., які за наслідками розгляду задоволені судом першої інстанції у повному обсязі.

Частиною 2 ст. 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 цього Кодексу зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №910/906/18, від 04.06.2020 у справі №906/598/19, від 15.04.2021 у справі №905/717/20.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.11.2018 по справі №910/23210/17 та від 24.01.2019 у справі №910/15944/17.

За приписами ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі відмови в позові - на позивача; у разі задоволення позову - на відповідача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 5 ст. 126 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

На підтвердження понесених судових витрат позивач долучив до матеріалів справи:

- копію договору про надання послуг №2604/21 від 26.04.2021, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги з представництва інтересів ТОВ "Дніпропетровський комбікормовий завод", який є клієнтом замовника на договірних умовах та позивачем у справі №910/5079/21; та копії додаткових угод до договору;

- копії ордерів на підтвердження повноважень адвокатів;

- копії рахунків-фактури №СФ-0000016 від 16.03.2021 на суму 15 000,00 грн, №СФ-0000017 від 16.03.2021 на суму 10 000,00 грн, №СФ-0000041 від 29.06.2021 на суму 5 000,00 грн, №СФ-0000033 від 26.04.2021 на суму 4 000,00 грн, №СФ-0000036 від 18.05.2021 на суму 15 000,00 грн;

- копії платіжних доручень №978 від 24.03.2021 на суму 10 000,00 грн, №1088 від 14.04.2021 на суму 15 000,00 грн, №1275 від 24.05.2021 на суму 15 000,00 грн, №1149 від 26.04.2021 на суму 4 000,00 грн, №1456 від 30.06.2021 на суму 5 000,00 грн;

- копію акту виконаних робіт (наданих послуг) від 06.09.2021.

Із акту виконаних робіт (наданих послуг) вбачається, адвокатським об`єднанням була надана правова допомога у справі №910/5079/21 на загальну суму 48 690,00 грн, а саме: вивчення матеріалів справи та судової практики, складання позовної заяви, виготовлення та завірення копії документів, підготовка відповіді на відзив, складання заяви про збільшення розміру позовних вимог, складання письмових пояснень, складання заяви про зменшення розміру позовних вимог, участь у судових засіданнях.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом у даній справі у заявленому розмірі, судом першої інстанції обгурнтовано враховано, що розмір гонорару визначено за погодженням адвоката з клієнтом і є фіксованим, послуги адвоката було реально надані позивачеві і це підтверджується матеріалами справи, також судом взято до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору та те, що адвокатом здійснювалося представництво інтересів позивача в Господарському суді міста Києва, про що свідчать наявні у матеріалах справи протоколи судових засідань.

За приписами ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи викладене, ступінь складності справи, суд першї інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується і суд апеляційної інтанції, що позивач надав належні та допустимі докази на доведення понесених ним витрат та професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи №910/5079/21, і розмір таких витрат є обґрунтованим.

Доводи скаржника про те, що йому не надсилалась заява про ухвалення додаткового рішення, спростовується наявними матеріалами прави, зокрема долученим позивачем описом у цінний лист 041 та згрупованим відправленням про направлення примірника вказаної заяви на адресу юридичного місцезнаходження відповідача, а відповідна ухвала від 23.09.2021 про призначення вказаної заяви до розгляду не відправлена внаслідок відсутності фінансування для здійснення поштових відправлень, про що зроблено відповідну відмітку та зворотній сторінці вказаної ухвали.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вищенаведених висновків як суду першої інстанції у оскаржуваному доковому рішенні, так і суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду справи.

Отже, усі доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, проте, є такими, що не спростовують висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване додаткове рішення у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, з присудженням до стягнення 48 960,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду першої інстанції

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваних рішенні Господарського суду міста Києва від 01.09.2021 та додатковому рішенні Господарського суду м. Києва від 20.10.2021 у справі №910/5079/21, оскаржувані рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2021 та оскаржуваного додаткового рішення Господарського суду м. Києва від 20.10.2021 у справі №910/5079/21, за наведених скаржником доводів апеляційних скарг.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Константа Холдинг" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2021 у справі № 910/5079/21 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2021 у справі № 910/5079/21 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2021 у справі № 910/5079/21- залишити без змін.

3. Додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 20.10.2021 у справі № 910/5079/21 - залишити без змін.

4. Судовий збір за подачу апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Константа Холдинг" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2021 у справі № 910/5079/21 залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Константа Холдинг".

5. Матеріали справи № 910/5079/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата підписання повного тексту: 20.12.2021.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді О.В. Тищенко

Є.Ю. Шаптала