РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.12.2021Справа № 910/15264/21
Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., за участю секретаря судового засідання Цубери Ю.Ю., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Захисні технології України"

до Міністерства оборони України

про внесення змін до договору

Представники учасників справи:

від позивача: Галя Є.С. (дов. б/н від 10.04.2021);

Глухенький О.А. (ордер серія АА № 1101631 від 23.04.2021);

від відповідача: Ніколова В.М. (представник).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Захисні технології України" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (надалі по тексту - відповідач) про внесення змін до договору.

Позовні вимоги мотивовані наявністю підстав для внесення змін до укладеного між сторонами Договору на поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/20/120 від 22.06.2020 в частині строку та обсягів виконання зобов`язання з поставки продукції, враховуючи обставини, які суттєво ускладнюють виконання позивачем зобов`язання з поставки товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі № 910/15264/21 позовну заяву залишено без руху на підставі частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу строк для усунення недоліків.

29.09.2021 до суду представником позивача подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2021 відкрито провадження у справі № 910/15264/21, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 04.11.2021.

12.10.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач зазначає, що обставини, якими позивач обґрунтував свої позовні вимоги не є істотними для внесення змін до договору. За твердженням відповідача, позивач не довів належними засобами доказування одночасну наявність усіх чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, та додаткової умови, визначеної ч. 4 ст. 652 Цивільного кодексу України, необхідних для внесення змін до договору у зв`язку з істотною зміною обставин. Сертифікат № 3000-20-1825 від 18.11.2020 Київської Торгово-промислової палати є підставою для звільнення позивача від відповідальності за порушення, яке вчинено під час дії форс-мажорних обставин (звільнення від сплати штрафних санкцій), однак не може бути доказом істотної зміни обставин та підставою для перенесення строків постачання.

У судовому засіданні 04.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 09.12.2021.

07.12.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли пояснення до позовної заяви та відповідь на відзив. Позивач зазначає, що наданий відповідачем відзив на позовну заяву не містить жодних підстав та доводів на спростування фактів та обставин наведених у позові.

09.12.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У судовому засіданні 09.12.2021 розгляд справи відкладено на 23.12.2021.

У судовому засіданні 23.12.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

22.06.2020 між Міністерством оборони України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Захисні технології України» (постачальник) укладено Договір № 286/3/20/120 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1 Договору його предметом є індивідуальне обмундирування (35810000-5) (Костюм спеціальний для екіпажів бойових машин, вид 2) (Лот 1. Військова уніформа (35811300-5) (Костюм спеціальний для екіпажів бойових машин, вид 2)) (далі - товар).

Пунктом 1.2 Договору постачальником взято на себе зобов`язання поставити у 2020 році замовнику товар в асортименті, комплектності, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому Договорі, а замовник в свою чергу зобов`язується забезпечити приймання та оплату товару.

Згідно з п. 1.3 Договору номенклатура товару, передбаченого до поставки за Договором, вимоги згідно яких виготовляється товар, терміни виконання Договору, визначаються викладеною в цьому пункті Специфікацією.

Відповідно до Специфікації в п. 1.3 Договору постачальник поставляє замовнику наступні партії товару (Костюм спеціальний для екіпажів бойових машин, вид 2) в такі строки:

1 500 шт. загальною ціною 1 498 725, 00 грн. - до 30.08.2020 року;

1 750 шт. загальною ціною 1 748 512,50 грн. - до 09.10.2020 року.

Додатком № 1 До Договору (Рознарядка Міністерства оборони України за Специфікацією), визначено наступні партії товару та строки їх поставки:

1)1 500 шт. - до 30.08.2020 року;

2)1 750 шт. - до 09.10.2020 року.

Пунктом 1.5 Договору сторони погодили, що товар за кількістю постачається на об`єднані центри забезпечення (далі - одержувач товару) після приймального контролю (якості) представниками управління контролю якості, що є структурним підрозділом Міністерства оборони України (далі - представник управління).

Відповідно до п. 5.1 Договору товар постачається на об`єднані центри забезпечення замовника власними силами постачальника тощо. Термін поставки товару визначений в специфікації Договору (п.1.3).

Місцем поставки товару, відповідно до п. 5.2 Договору є об`єднані центри забезпечення Збройних Сил України згідно з рознарядкою та ростовкою Міністерства оборони України.

Пунктом 5.3 Договору визначено, що датою поставки товару вважається дата, вказана одержувачем товару у посвідченні, що оформлене та підписане відповідно до Додатку № 1 до порядку здійснення контролю за якістю речового майна, що постачається для потреб Збройних Сил України (пункт 1 розділу ІІ), що затверджений наказом Міністерства оборони України від 19.07.2017 року № 375.

Дати поставки, якість товару та факт прийняття виконання замовником підтверджується наступними документами: видатковою накладною № 79 МО від 05.11.2020 року на 1 500 шт., актом приймального контролю товару за якістю №1 від 03.11.2020 року.

Загальна кількість товару, поставленого позивачем та прийнятого відповідачем без зауважень, становить 1 500 шт.

Відповідно до постанови Кабінету міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19» з 12 березня 2020 року на всій території України запроваджено карантин, продовжений, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) №343 від 04.05.2020, постановою КМУ від 20.05.2020 року № 392 (із змінами та доповненнями), постановою КМУ від 22.07.2020 року № 641 на період з 01.08.2020 року по 31.12.2020 року (зі змінами та доповненнями), постановою КМУ від 26.08.2020 року № 760.

Позивач зазначає, що у зв`язку з коронавірусом, більше 65 % його працівників не змогли продовжити роботу, виробництво було зупинено. Постачальник був змушений оголосити простій з 05.08.2020 року на виробництві, про що було прийнято Наказ від 05.08.2020 року № 12/1-А.

Наказом від 01.09.2020 року № 14-А продовжено дію Наказу від 05.08.2020 року № 12/1-А та зупинення роботи швейного цеху до 30.09.2020 року. Наказом від 30.09.2020 року № 17-А продовжено дію Наказу від 05.08.2020 року № 12/1-А та зупинення роботи швейного цеху до 31.10.2020 року.

За твердженням позивача, вищевказані обставини знаходяться поза межами волі, бажань і дій сторін, звільняючи цим їх від відповідальності за Договором. Отже, обставини, якими сторони керувалися при укладенні Договору, істотно змінилися.

З метою встановлення істотної зміни обставин, що спричинили неможливість виконання договірних зобов`язань у встановлені Договором поставки строки, позивач звернувся до Торгово-промислової палати України з питанням щодо проведення аналізу фактичних обставин справи, що склалися в його господарській діяльності щодо унеможливлення виконання зобов`язання за Договором.

Київською Торгово-промисловою палатою на підставі ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 року № 44(5) із змінами та доповненнями видано позивачу Сертифікат № 3000-20-1825 ( вих. від 18.11.2020 року за № 1703-4/625) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Даним сертифікатом засвідчено Товариству з обмеженою відповідальністю «Захисні технології України» наступні форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): установлення карантину на усій території України відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 20.05.2020 року № 392 (із змінами та доповненнями), Постанови КМУ від 22.07.2020 року № 641 на період з 01.08.2020 року по 31.12.2020 року (зі змінами та доповненнями), Постанови КМУ від 26.08.2020 року № 760 (із змінами та доповненнями) та призупинення (простій) на підприємстві щодо обов`язку постачання Індивідуального обмундирування (35810000-5) (Костюм спеціальний для екіпажів бойових машин, вид 2) (Лот 1. Військова уніформа (35811300-5) (Костюм спеціальний для екіпажів бойових машин, вид 2)) для партії у кількості 1500 шт. у строк до 30.08.2020 року, для партії у кількості 1 750 шт. - у строк до 09.10.2020 року за Договором про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/20/120 від 22.06.2020 року.

В сертифікаті засвідчується, що вказані обставини непереборної сили тривали з 05.08.2020 року по 31.10.2020 року включно та унеможливили виконання позивачем зобов`язань за Договором протягом зазначеного терміну.

Обставини непереборної сили тривали 86 днів.

При цьому, після закінчення дії обставин непереборної сили постачальником було відновлено виконання своїх зобов`язань за Договором та поставлено товар у строк з урахуванням терміну дії обставин непереборної сили.

Партія товару в кількості 1 500 шт., яку необхідно було поставити в строк до 30.08.2020 року, як визначено Додатком № 1 до Договору (Рознарядка Міністерства оборони України за Специфікацією) (далі - Рознарядка), поставлена 05.11.2020 року (підтверджується видатковою накладною № 79 МО від 05.11.2020 року, актом приймального контролю товару за якістю №1 від 03.11.2020 року).

За твердженням позивача, затримка поставки відбулась внаслідок дії обставин непереборної сили на кінцеву дату, зазначену в Рознарядці.

Позивач зазначає, що строк затримки поставки частини товару не перевищував періоду дії обставин непереборної сили, визначений в сертифікаті Київської Торгово-промислової палати, а був набагато коротшим за вказаний період. Товар був прийнятий замовником та оплачений в повному обсязі.

Партія товару в кількості 1 750 шт. не була поставлена у 2020 році.

Відповідно до п. 10.1 Договору, Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2020 року (включно).

Згідно з п. 10.2 Договору, після закінчення терміну дії Договору, товар визначений в п.1.3 не підлягає постачанню замовнику з цим Договором.

Як погоджено сторонами у п. 8.1 Договору, сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання Договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, епідемія, епізоотія, війна тощо).

Відповідно до п. 8.2 Договору, сторона, що не може виконувати зобов`язання за Договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом п`яти календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.

Згідно з п. 8.3. Договору доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідний документ - сертифікат, який видається Торгово-промисловою палатою України або регіональними Торгово-промисловими палатами.

Пунктом 8.4 Договору сторони погодили, що у разі, коли строк дії обставин непереборної сили продовжується більше ніж 30 календарних днів, кожна із сторін в установленому порядку має право розірвати Договір. Якщо обставини, зазначені в п. 8.1 Договору, будуть продовжуватись більше 30 календарних днів, то кожна із сторін буде вправі розірвати Договір повністю чи частково і в такому випадку, жодна із сторін не буде мати права вимагати від іншої відшкодування можливих збитків.

Позивачем направлено на адресу Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України повідомлення про настання форс-мажорних обставин вих. № 92 від 14.08.2020 року.

На адресу Міністерства оборони України також направлене відповідне повідомлення про настання форс-мажорних обставин вих. № 94 від 14.08.2020 року.

З урахуванням п. 8.1 - 8.3 Договору, вихідним листом № 151 від 01.12.2020 року постачальник повідомив замовника про те, що виконання Договору було ускладнене виникненням на підприємстві форс-мажорних обставин, що підтверджується Сертифікатом № 3000-20-1825 (вих. від 18.11.2020 року за № 1703-4/625) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Постачальник просив погодити внесення відповідних змін до Договору, викликаних обставинами непереборної сили, в частині продовження термінів поставки товару у кількості 1 500 шт. - до 10.11.2020 року, а також частково розірвати Договір в частині поставки 1 750 одиниць товару.

Однак дане звернення залишено замовником без розгляду та відповіді.

У подальшому, 17.12.2020 року позивач вдруге звернувся до відповідача листом вих. № 168, в якому повторно повідомив, що виконання Договору було ускладнено виникненням та дією на підприємстві форс-мажорних обставин, які тривали 86 діб та підтверджуються вищезгаданим Сертифікатом про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

У зазначеному листі № 168 від 17.12.2020 року постачальник повідомив про часткове розірвання Договору, а саме - в частині поставки товару в кількості 1 750 штук.

Вказане повідомлення також залишено замовником без відповіді.

Листом № 171 від 21.12.2020 року постачальник повідомив відповідача про форс-мажорні обставини та про часткове розірвання Договору на підставі п. 8.4, в частині поставки товару в кількості 1 750 штук і, враховуючи зазначене у листах від 01.12.2020 № 151, від 11.12.2020 № 163 та від 17.12.2020 № 168 повторно просив внести відповідні зміни у Договір щодо термінів та обсягів поставки продукції.

З огляду на викладене, Договір в частині поставки Індивідуального обмундирування (35810000-5) (Костюм спеціальний для екіпажів бойових машин, вид 2) (Лот 1. Військова уніформа (35811300-5) (Костюм спеціальний для екіпажів бойових машин, вид 2)) для партії у кількості 1 750 шт. є розірваним.

Оскільки відповідачем не було погоджено внесення змін до Договору в частині строку та обсягів виконання зобов`язання з поставки продукції, позивач звернувся з позовом до суду з метою внесення змін до Договору у судовому порядку.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Проаналізувавши умови Договору, суд дійшов висновку, що цей Договір за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України та глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом вище, відповідно до умов Договору позивач зобов`язався поставити у 2020 році замовнику товар в асортименті, комплектності, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому Договорі, а замовник в свою чергу зобов`язується забезпечити приймання та оплату товару.

На виконання умов Договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар у кількості 1 500 шт.

Згідно з ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до п. 8.1 Договору, сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання Договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, епідемія, епізоотія, війна тощо).

Згідно з п. 8.3. Договору доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідний документ - сертифікат, який видається Торгово-промисловою палатою України або регіональними Торгово-промисловими палатами.

Пунктом 8.4 Договору сторони погодили, що у разі, коли строк дії обставин непереборної сили продовжується більше ніж 30 календарних днів, кожна із сторін в установленому порядку має право розірвати Договір. Якщо обставини, зазначені в п. 8.1 Договору, будуть продовжуватись більше 30 календарних днів, то кожна із сторін буде вправі розірвати Договір повністю чи частково.

Згідно з п. 11.5 Договору зміни і доповнення до цього Договору вносяться тільки у письмовій формі шляхом укладання відповідних додаткових угод (крім випадків передбачених п. 6.2.4 Договору), які будуть додаватися до тексту цього договору як невід`ємні його частини.

Відповідно до ч. 2-4 ст. 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Правила, передбачені ст. 188 Господарського кодексу України, є матеріально-правовими, а не процесуальними. Процедура, передбачена ними, не відноситься до випадків обов`язкового досудового врегулювання спору в розумінні частини третьої статті 124 Конституції України та не спричиняє наслідків у вигляді повернення позовної заяви відповідно до приписів пункту 6 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

У разі якщо сторона спору не скористалася процедурою його позасудового врегулювання, не позбавляє її права реалізувати своє суб`єктивне право на зміну чи припинення договору та вирішити існуючий конфлікт у суді в силу прямої вказівки, що міститься у ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України.

Підставами для виникнення юридичного спору про внесення змін у договір чи про його розірвання, який підлягає вирішенню судом, є обставини, наведені у ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, і ці обставини виникають в силу прямо наведених у цій нормі фактів та подій, що зумовлюють правову невизначеність у суб`єктивних правах чи інтересах. Такі підстави та умови виникнення юридичного спору у правовідносинах є однаковими незалежно від їх суб`єктного складу (за участі фізичних чи юридичних осіб) та змісту правовідносин (цивільні чи господарські).

Право особи на звернення до суду для внесення змін у договір (чи його розірвання) у передбаченому законом випадку відповідає ст. 16 Цивільного кодексу України, способам, передбаченим нею (зміна чи припинення правовідношення) та не може ставитися в залежність від поінформованості про позицію іншої сторони чи волевиявлення іншої сторони.

Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 12.02.2019 по справі №914/2649/17.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що укладаючи договір сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей.

Проте під час виконання договору можуть виявлятись обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін.

При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватись будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте, лише істотна зміна обставин визнається підставою для вимоги про зміну чи розірвання договору.

Можливість внесення змін до договору відповідно до положень ст. 652 Цивільного кодексу України пов`язується не лише з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю при цьому усіх чотирьох умов, визначених ч. 2 цієї норми.

У силу вимог ст. 652 Цивільного кодексу України події, що викликали ускладнення у виконанні договору, які можна назвати "істотною зміною обставин", повинні мати місце або стати відомими сторонам (заінтересованій стороні) після укладення договору. Наявна умова є відсутньою, якщо буде встановлено, що заінтересована у зміні договору сторона знала про ці події і могла прийняти їх до уваги в момент укладення договору, а не легковажно їх ігнорувати. Іноді зміна обставин відбувається повільно, але кінцевий результат цих повільних змін може привести до ситуації ускладнення у виконанні договору. Зменшення цінності отриманого стороною за договором відбувається у випадку, коли суттєво змінюється договірна рівновага у силу істотного підвищення вартості виконуваного або у силу зменшення отримуваного стороною за договором.

Суттєва зміна цінності або повна втрата цінності отримуваного стороною за договором може відбутися в результаті серйозних змін у ринковій ситуації або марності цілі, для якої вимагалося виконання. Випадки ускладнення у виконанні договору не можуть мати місця, якщо потерпіла сторона прийняла на себе ризик змін обставин.

Спеціальними нормами, які закріплено у п. 4. ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» передбачено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Тобто, вказаною нормою передбачена можливість внесення змін до умов договору про закупівлю в частині строку виконання зобов`язання щодо передання товару.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Згідно з ч. 3 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Як встановлено судом вище, Київською Торгово-промисловою палатою на підставі ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 року № 44(5) із змінами та доповненнями видано позивачу Сертифікат № 3000-20-1825 ( вих. від 18.11.2020 року за № 1703-4/625) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Даним сертифікатом засвідчено Товариству з обмеженою відповідальністю «Захисні технології України» наступні форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): установлення карантину на усій території України відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 20.05.2020 року № 392 (із змінами та доповненнями), Постанови КМУ від 22.07.2020 року № 641 на період з 01.08.2020 року по 31.12.2020 року (зі змінами та доповненнями), Постанови КМУ від 26.08.2020 року № 760 (із змінами та доповненнями) та призупинення (простій) на підприємстві щодо обов`язку постачання Індивідуального обмундирування (35810000-5) (Костюм спеціальний для екіпажів бойових машин, вид 2) (Лот 1. Військова уніформа (35811300-5) (Костюм спеціальний для екіпажів бойових машин, вид 2)) для партії у кількості 1500 шт. у строк до 30.08.2020 року, для партії у кількості 1 750 шт. - у строк до 09.10.2020 року за Договором про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/20/120 від 22.06.2020 року.

В сертифікаті засвідчується, що вказані обставини непереборної сили тривали з 05.08.2020 року по 31.10.2020 року включно та унеможливили виконання позивачем зобов`язань Договором протягом зазначеного терміну.

Обставини непереборної сили тривали 86 днів.

Отже, встановивши на підставі аналізу сукупності поданих до матеріалів справи доказів наявність документально підтверджених об`єктивних обставин, які унеможливили належне (своєчасне) виконання позивачем договірних зобов`язань з поставки товару, суд дійшов висновку, що запропоновані позивачем зміни до Договору в частині строків та обсягів поставки товару є обґрунтованими та відповідають вимогам чинного законодавства і такі зміни не призводять до збільшення суми, визначеної в договорі.

Під час розгляду справи судом встановлено, а позивачем доведено належними доказами, як сам факт виникнення та існування форс-мажорних обставин, так і те, що ці обставини були обставинами непереборної сили (форс-мажором) по відношенню саме для даного випадку виконання господарських зобов`язань безпосередньо за цим спірним Договором поставки.

Посилання відповідача, як на підставу для відмови у позові, на те, що Сертифікат № 3000-20-1825 ( вих. від 18.11.2020 року за № 1703-4/625) Київської Торгово-промислової палати не є підставою для зміни умов Договору є необґрунтованим, з огляду на те, що сертифікат Торгово-промислової палати є доказом того, що визначені в ньому форс-мажорні обставини мали безпосередній вплив на строки поставки позивачем товару за укладеним Договором, і що існування форс-мажорних обставин призвело до затримки виготовлення та відповідно поставки товару на користь відповідача.

При цьому, отримання сертифікату позивачем після поставки товару не виключає настання форс-мажорних обставин та їх вплив на строки поставки товару.

При цьому, суд звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Підсумовуючи наведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Захисні технології України" до Міністерства оборони України про внесення змін до договору підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 37 800,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Положеннями ст. 123 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини 1-4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

До стягнення позивачем за рахунок відповідача заявлені витрати на професійну правничу допомогу на підставі Договору про надання правничої (правової) допомоги № 16 від 02.04.2021, Додатку № 4 від 14.05.2021 до Договору про надання правничої (правової) допомоги № 16 від 02.04.2021, рахунку № 1705 від 17.05.2021 на суму 25 000,00 грн., рахунку № 1406 від 14.06.2021 на суму 2 800,00 грн., Акту № 4 від 04.10.2021 виконаних робіт до Додатку № 4 від 14.05.2021 до Договору про надання правничої (правової) допомоги № 16 від 02.04.2021 на суму 25 000,00 грн., Акту № 4/1 від 04.11.2021 виконаних робіт до Додатку № 4 від 14.05.2021 до Договору про надання правничої (правової) допомоги № 16 від 02.04.2021 на суму 2 800,00 грн., платіжного доручення № 620 від 28.07.2021 на суму 55 600,00 грн.

Суд відзначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі № 910/21570/17, від 14.11.2018 у справі № 921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18, від 10.10.2019 у справі № 909/116/19, від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19, постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Слід зазначити, що згідно приписів ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п.34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п.88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року в справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) Європейський суд з прав людини вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". Європейський суд з прав людини указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

За наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", Європейський суд з прав людини керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97), незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6 672,9 Євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

Судом враховано, що кожна справа має свою специфіку, а тому враховуючи всі аспекти даної справи, суд вважає, що для належного представлення інтересів позивача у цій справі заявлені витрати не відповідають критеріям реальності та розумності, не є неминучими.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин та складності справи, кількості судових засідань, виходячи з характеру спірних правовідносин, обсягу матеріалів справи, тривалості судових засідань, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає за необхідне зменшити заявлену суму витрат за надану позивачеві правничу допомогу у справі до 10 000,00 грн.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Захисні технології України" до Міністерства оборони України про внесення змін до договору - задовольнити.

2.Внести зміни в Договір про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/20/120 від 22.06.2020 року, укладений між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю «Захисні технології України», а саме:

- В пункт 1.3. Договору про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/20/120 від 22.06.2020 року внести зміни та викласти його в наступній редакції:

« 1.3. Номенклатура товару, передбаченого до поставки за Договором, вимоги згідно яких виготовляється товар, строки (терміни) виконання Договору, визначаються нижчевикладеною Специфікацією:

№ з/пНайменування товаруНормативно- технічні документи (Технічний опис), що встановлюють основні вимоги до товару та зразок-еталон (за його наявності)Строки (терміни) постачанняЗагальна кількість, яку необхідно постачити (шт.)Ціна за одиницю товару в грн. з врахув. марк., тари (упак.), вант. робіт у місцях завантаження та трансп. витрат (без ПДВ)Ціна товару в грн. з врахув. марк., тари (упак) вант. робіт у місцях завантаження та трансп. витрат (без ПДВ)
1Військова уніформа (35811300-5) (Костюм спеціальний для екіпажів бойових машин, вид 2)Технічний опис (інв. № 169) та відповідність зразку-еталону156 календарних днів з дати укладення договору (в термін до 25.11.2020 (включно)1 500999,151 498 725,00
Усього за рік1500999,151 498 725,00
Ціна товару без ПДВ1 498 725,00
крім того, ПДВ299 745,00
Ціна товару з ПДВ1 798 470,00
-Рознарядку Міністерства оборони України за Специфікацією (Додаток 1 до Договору про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/20/120 від 22.06.2020 року) викласти в наступній редакції:

Об`єднані центри забезпечення речовим майномПоштова адреса УсьогоУ тому числі:
156 календарних днів з дати укладення договору (в термін до 25.11.2020 (включно)
в/ч А2788 (229ОЦЗ) Код 126, Київська область, м.Київ, вул. Качалова, 3, Тел. 497-33-98, 497-52-00 1 500 1 500
Разом:1 5001 500
3.Стягнути з Міністерства оборони України (03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6, ідентифікаційний код 00034022) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Захисні технології України" (09700, Київська обл., Богуславський р-н, місто Богуслав, вулиця Шевченка, будинок 85, ідентифікаційний код 33604605) 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 грн. судового збору, 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 29.12.2021.

Суддя С. В. Стасюк