ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3929/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фірми "Інженерний центр приладобудування і комп`ютерізації" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (61071, м. Харків, вул. Кибальчича, 43; ідент. код 14082639)

до Головного управління Національної поліції в Харківській області (61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5; ідент. код 40108599)

про звільнення з-під арешту майна

за участю представників:

позивача Шелковіна Я.О., директор згідно з витягу з ЄДРПОУ № 8049331 від 10.01.2011 серії АБ № 763344

відповідача Гвоздецька О.М., самопредставництво на підставі витягу з ЄДРПОУ № 55 від 21.10.2021

ВСТАНОВИВ:

Фірма "ІЦПК" у формі ТОВ 28.09.2021 звернулася до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якій просить суд: звільнити з-під арешту рухоме і нерухоме майно Фірми "Інженерний центр приладобудування і комп`ютерізації" у формі товариства з обмеженою відповідальністю; виключити записи про арешт майна Фірми "ІЦПК" у формі ТОВ з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. В обґрунтування заявлених вимог позивач наголошує, що в провадженні структурного підрозділу ГУ НП в Харківській області - Слідчого управління ГУ МВС України в Харківській обл. (нині Слідчого управління ГУ НП в Харківській обл.) у 2011-2012 роках перебувала кримінальна справа № 56110047, яка була відкрита 09.03.2011 р. по правилам КПКУ від 1960р. за фактом підробки протоколу зборів учасників ТОВ "ІЦПК" від 20.12.2010 р. (ч. 1 ст. 358 ККУ) та в межах якої під час досудового слідства в межах кримінальної справи № 56110047 від 09.03.2011р. слідчим було накладено арешт на рухоме і нерухоме майно належним чином зареєстрованої юридичної особи ТОВ "ІЦПК". У подальшому постановою слідчого від 13.11.2012р. кримінальну справу № 56110047 від 09.03.2011р. було закрито, у зв`язку з відсутністю складу злочину, проте арешт на майно ТОВ "ІЦПК" не було скасовано, що порушує законне право позивача на розпорядження майном, яке йому належить у законному порядку.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.10.2021 прийнято позовну заяву Фірми "Інженерний центр приладобудування і комп`ютерізації" у формі ТОВ до розгляду, відкрито провадження у справі № 922/3929/21, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання на 02.11.2021 о 10:30.

26.10.2021 р. відповідачем надано до суду відзив на позов (вх. 25112), відповідно до якого відповідач вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки кримінальну справу № 56110047, в межах якої було накладено оскаржуваний арешт, і кримінальне провадження № 0002151 були об`єднані в одне провадження На даний час розслідування кримінального провадження № 0002151 від 21.08.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України здійснюється слідчим відділом відділу поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області. Та відповідно до інформації, наданої слідчим СВ ВП № 1 ХРУП № 3 встановлено, що рухоме та нерухоме майно ТОВ "ІЦПК", на яке було накладено арешт, має значення для органу досудового розслідування для проведення подальших слідчих дій та встановлення кримінального правопорушення.

У підготовчому засіданні 02.11.2021 у справі постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу підготовчого засідання, про відкладення підготовчого засідання на 23.11.2021 р. об 11:30 год., в порядку п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України.

17.11.2021 року від відповідача до суду надійшли пояснення (вх. 27150), відповідно до яких відповідач зазначає, що враховуючи те, що постанова про закриття кримінальної справи № 56110047 не скасована, то арешт рухомого та нерухомого майна, накладений на майно 13.11.2012 року в порядку КПК 1960 року, вирішується за правилами ЦПК. Крім того у наданих поясненням відповідач просить суд проводити судові засідання без участі представника ГУНП в Харківській області та прийняти законне та обґрунтоване рішення.

У підготовчому засіданні 23.11.2021 у справі було розглянуто заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог (вх. 27469), в якій фактично позивач повідомляє про свої витрати, пов`язані з розглядом справи, а відтак вказана заява не потребує вчинення окремих процесуальних дій на стадії підготовчого провадження. суд приймає подану заяву та повідомляє, що її буде враховано при прийнятті судового рішення по справі та вирішенні питання щодо розподілу судових витрат; постановлено протокольну ухвалу про задоволення клопотання позивача (вх. 27468) та залишення без розгляду клопотання позивача, поданого до суду за вх. № 25317 про залучення 3-ї особи; постановлено протокольну ухвалу про задоволення усного клопотання позивача та залишення без розгляду клопотання позивача, поданого до суду за вх. № 25318 про витребування доказів; постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання в порядку п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України на "01" грудня 2021 р. об 11:00 год.

У підготовче засідання 01.12.2021р. було постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті в порядку передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України на 08.12.2021 р. о 10:30.

У судовому засіданні 08.12.2021 р. було постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні до 13.12.2021 р. о 12:00, в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача просить суд, враховуючи надані відповідачем пояснення по суті спору, винести законне та обґрунтоване рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

В провадженні структурного підрозділу ГУ НП в Харківській області - Слідчого управління ГУ МВС України в Харківській обл. у 2011-2012 роках перебувала кримінальна справа № 56110047, яка була відкрита 09.03.2011 р. за фактом підробки документу - протоколу зборів учасників ТОВ "ІЦПК" від 20.12.2010 р. (ч. 1 ст. 358 ККУ).

Позивач посилається на порушення своїх майнових прав посилаючись на ту обставину, що згідно з інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта - за Фірмою "Інженерний центр приладобудування і комп`ютерізації" у формі ТОВ зареєстроване обтяження - арешт всього нерухомого майна (конкретний об`єкт обтяження не визначено); реєстраційний номер обтяження 11926641; дата реєстрації 05.12.2011; реєстратор: Харківська філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України.

Обтяження накладено на підставі постанови Слідчого управління ГУ МВСУ в Харківській області Кисильова В.В про накладення арешту, б/н від 05.12.2011. Власником об`єкта обтяження зазначено ТОВ "Інженерний центр приладобудування і комп`ютерізації", код 14082639 (а.с.8-9).

Постановою старшого слідчого ОВС СУ ГУМВС України в Харківській області Бочарової Л.И від 13.12.2012 року кримінальну справу № 56110047, порушену за фактом підробки документу - протоколу зборів учасників ТОВ "ІЦПК" від 20.12.2010 р. (ч. 1 ст. 358 ККУ) було закрито за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с. 11-13).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що при винесенні постанови про закриття кримінального провадження не було скасовано арешт на майно ТОВ "ІЦПК" у передбаченому чинним на той час процесуальним законодавством порядку, чим порушені майнові права позивача.

Таким чином, позивач наголошує, що з 13.11.2012р., тобто з дати припинення кримінальної справи № 56110047 від 09.03.2011 р., арешт майна з заходу забезпечення кримінального провадження перетворився на неправомірне обмеження на протязі 10-ти років права особи користуватися належним їй майном, тобто втручання у право власності ТОВ "ІЦПК" набрало незаконного характеру.

За таких підстав, позивач просить суд звільнити з-під арешту рухоме і нерухоме майно Фірми "Інженерний центр приладобудування і комп`ютерізації" у формі товариства з обмеженою відповідальністю; виключити записи про арешт майна Фірми "ІЦПК" у формі ТОВ з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги фірми "ІЦПК" у формі ТОВ підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 41 Конституції України визначено право кожного вільно володіти користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Положенням ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог ст. 9 Конституції України визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Приписами ст. 321 ЦК України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ІІК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із частинами 1, 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 20 ГК України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.ст. 15-16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт підлягав скасуванню органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Після закриття кримінальної справи (за процедурою КПК України 1960 року) відповідне втручання у право власності фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його закриття. Такі правомірні очікування ґрунтуються на закріпленому у статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції головному обов`язку держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність, утверджувати й забезпечувати права і свободи та надавати людині ефективний засіб їх юридичного захисту.

Матеріалами справи підтверджено, що підчас досудового слідства в межах кримінальної справи № 56110047 від 09.03.2011р. слідчим було накладено арешт на рухоме і нерухоме майно належним чином зареєстрованої юридичної особи ТОВ "ІЦПК" (конкретне майно не визначено), що підтверджується витягом з відповідних державних реєстрів.

Постановою старшого слідчого ОВС СУ ГУМВС України в Харківській області Бочарової Л.И від 13.12.2012 року кримінальну справу № 56110047, порушену за фактом підробки документу - протоколу зборів учасників ТОВ "ІЦПК" від 20.12.2010 р. (ч. 1 ст. 358 ККУ) було закрито за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с. 11-13).

Разом з тим, станом на час звернення з цим позовом вищезазначене обтяження є діючим.

Суд зазначає, що арешт на майно, яке на праві власності належить ТОВ "ІЦПК" (ідент. код 14082639), було накладено в межах кримінальної справи № 56110047 під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом.

Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття після закриття кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, у виниклих правовідносинах кримінальний процесуальний закон не передбачає.

Відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ "Перехідні положення" КПК України арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна позивача, поширюються норми КПК України 1960 року.

Проте положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі.

Шляхів виправлення помилки, допущеної слідчим, прокурором або судом у зв`язку з неприйняттям обов`язкового рішення про скасування арешту майна, після закриття кримінальної справи КПК України 1960 року не встановлював.

З урахуванням зазначеного, а також тривалого часу, що минув після постанови про закриття кримінальної справи, істотних організаційних і кадрових змін, що в подальшому відбулися в правоохоронних органах, вирішення питання про припинення втручання у право власності позивача шляхом звернення до слідчого або прокурора на підставі КПК України 1960 року не буде ефективним способом захисту порушеного права.

КПК України 1960 року не містив інституту судового контролю за дотриманням прав і свобод людини під час досудового розслідування. Прийняття судом рішення щодо арешту майна як засобу забезпечення цивільного позову та/або можливої конфіскації, з огляду на зміст пункту сьомого частини першої статті 253, пункту восьмого частини першої статті 324, частини тринадцятої статті 335 цього Кодексу передбачалося лише після прийняття рішення про призначення до судового розгляду та під час постановляння за результатами такого розгляду вироку у кримінальній справі, направленій до суду з обвинувальним висновком.

Згідно зі статтею 174 КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба.

Проте слідчий суддя наділений повноваженнями вирішувати такі клопотання під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження, в тому числі у закінченій кримінальній справі, даний Кодекс не передбачає.

Водночас слідчий суддя, як і інші органи державної влади та їх посадові особи, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті 7, частиною першою статті 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, вимог інших актів законодавства.

Оскільки відповідно до вимог кримінального процесуального закону вирішення питання про зняття арешту з майна можливе лише в межах кримінального провадження, розгляд відповідного клопотання позивача за правилами кримінального судочинства вимагав би повторного порушення кримінальної справи щодо останнього. Проте початок нового розслідування додатково зумовить правову невизначеність у зв`язку з повторенням ризиків офіційної констатації злочинності поведінки позивача і таким чином призведе до погіршення її правового становища. Означений спосіб розв`язання порушеного позивачем питання є недопустимим з точки зору досягнення мети захисту її прав та законних інтересів.

Суд кримінальної юрисдикції компетентний розглядати цивільний позов лише разом з кримінальною справою, яка надійшла до суду з обвинувальним висновком, і лише у разі, якщо його заявляє особа, котра зазнала матеріальної шкоди від злочину і пред`являє вимогу про її відшкодування до обвинуваченого або до осіб, які несуть матеріальну відповідальність за його дії (частина перша статті 28 КПК України 1960 року).

Позивач пред`являє позов з підстави обмеження його права власності на майно, яке належить йому на праві власності.

Разом з тим, нормативна неврегульованість порядку захисту права людини, яке очевидно безпідставно обмежується, не може виправдовувати відмову в його захисті. Зволікання з наданням ефективного засобу юридичного захисту тягне погіршення правового становища людини, яка зазнає негативних наслідків від перешкод в отриманні реальної можливості виправити помилку, та перебуває у стані невизначеності тривалий час.

Після закриття кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. При цьому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.

Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних та господарських правовідносин, можуть бути вирішені судом цивільної або господарської юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Судом кримінальної юрисдикції повинні розглядатися скарги на законність і обґрунтованість арешту майна, розв`язання яких потребує перевірки наявності підстав і дотримання процедури, встановлених кримінальним процесуальним законом, тобто вирішення по суті питань, які безпосередньо стосуються порядку здійснення кримінального провадження.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №372/2904/17-ц, від 12.06.2019 у справі № 766/21865/17, від 24.04.2019 у справі № 2-3392/11, і підстав для відступу від нього не вбачається.

Разом із тим, скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, яку закрито, не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин.

За таких обставин вирішення зазначеного питання судом у порядку господарського судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції та не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження. Відтак немає підстав для висновку про те, що суд господарської юрисдикції у справі за позовом фірми "ІЦПК" у формі товариства з обмеженою відповідальністю не є судом, установленим законом.

Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону на відчуження арештованого майна, ним порушується право власника вільно розпоряджатись своїм майном.

При цьому суд наголошує, що в межах цієї справи розглядається обтяження накладене саме на підставі постанови слідчого у кримінальній справі № 56110047 та жодним чином не стосується правовідносин та обставин щодо розслідування кримінального провадження № 0002151 від 21.08.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, що здійснюється слідчим відділом відділу поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області.

З огляду на викладене та враховуючи, що кримінальна справа № 56110047 закрита у 2012 році, а тому накладений у 2011 на майно позивача арешт, перешкоджає здійсненню ним у повному обсязі права власності на це майно.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Враховуючи вищевикладене, а також принципи справедливості, добросовісності та розумності, а також наведені норми чинного законодавства України, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги фірми "Інженерний центр приладобудування і комп`ютерізації" у формі товариства з обмеженою відповідальністю до Головного управління Національної поліції в Харківській області про звільнення з-під арешту майна з метою захисту прав законного власника такого майна є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно приписів п. 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Разом з тим, враховуючи приписи ч. 9 ст. 129 ГПК України, не надання позивачем доказів зловживання відповідачем чи його представником процесуальними правами, а також не надання доказів того, що саме з неправомірних дій відповідача виник спір, суд вважає за справедливе витрати, пов`язані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи в суді, заявлені позивачем до стягнення у розмірі 293,80 грн (поштові витрати), котрі поніс позивач, слід залишити за фірмою "Інженерний центр приладобудування і комп`ютерізації" у формі товариства з обмеженою відповідальністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129, 233, 236- 238, 240-242 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зняти арешт з рухомого та нерухомого майна Фірми "Інженерний центр приладобудування і комп`ютерізації" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (61071, м. Харків, вул. Кибальчича, 43; ідент. код 14082639), накладений постановою слідчого Слідчого управління Головного управління МВС України в Харківській області (нині Слідчого управління ГУ НП в Харківській області) від 05.12.2011р. в межах кримінальної справи № 56110047 від 09.03.2011р.

3. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області (61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5; ідент. код 40108599) на користь Фірми "Інженерний центр приладобудування і комп`ютерізації" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (61071, м. Харків, вул. Кибальчича, 43; ідент. код 14082639) судовий збір сплачений при подачі позову у розмірі 2270, 00 грн.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено "23" грудня 2021 р.

Суддя М.І. Шатерніков