РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.11.2021Справа № 910/4848/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., секретар судового засідання Мамонтова О.О., дослідивши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Софітра»

до державного підприємства «Сетам»

приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича

товариства з обмеженою відповідальністю «Юрфактор Сервіс»

треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,

приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорнєй Віта Володимирівна

товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «АВТ Баварія»

про визнання недійсними електронних торгів, свідоцтва та акту,

Представники:

від позивача Лук`янчук А.В., Безсмертний А.В.

від відповідача-1 Якимчук Н.М.

від відповідача-2 не прибув

від відповідача-3 Прокопчук О.В.

від приватного нотаріуса не прибули

від ТОВ «АВТ Баварія» Федоренко О.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Софітра» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до державного підприємства «Сетам» про визнання недійсними електронних торгів, які були проведені 06.04.2020, з продажу об`єкта нерухомого майна двокімнатної квартири, загальною площею 43,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, номер лоту 375118.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що проведені відповідачем електронні торги (аукціон) з продажу об`єкта нерухомого майна (квартири) вчинені з порушенням норм чинного законодавства України, зокрема під час дії заборони, а отже є такими, що підлягають визнанню недійсними.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.08.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 у справі №910/4848/20, позов задоволено, визнано недійсними проведені 06.04.2020 електронні торги з продажу об`єкта нерухомого майна - двокімнатної квартири, загальною площею 43.4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, номер лоту 375118.

25 лютого 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду скасував постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2020, справу передав на новий розгляд.

Скасовуючи судові рішення Верховний Суд зазначив, що суди попередніх інстанцій залишили поза увагою особливості суб`єктного складу учасників у спорах, які виникають при проведенні та виконанні результатів аукціонів з реалізації майна боржника, а саме: включення до належного суб`єктного складу учасників у цих спорах, як сторін цих спорів, продавця, переможця аукціону та організатора аукціону.

Крім того суди не перевірили чим позивач обґрунтував порушення своїх прав та чи мало місце порушення його прав та законних інтересів при проведенні електронних торгів.

Система автоматизованого розподілу визначила суддю Ковтуна С.А. для розгляду справи № 910/4848/20.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ляпін Дмитро Валентинович відхилив позовні вимоги у своєму відзиві (том 4 справа № 910/4848/20 а. с. 20-33), посилаючись на те, що права позивача не порушені.

Також приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ляпін Дмитро Валентинович подав клопотання про залучення до участі у справі як відповідачів приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича, товариства з обмеженою відповідальністю «Юрфактор сервіс», товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «АВТ Баварія», та як зацікавлену особу ОСОБА_2.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Софітра» подало клопотання про об`єднання справ №910/4848/20 та 910/2117/21 в одне провадження.

Клопотання про об`єднання справ в одне провадження обґрунтовано тим, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебувають справи № 910/4848/20 (суддя Ковтун С.А.) та № 910/2117/21 (суддя Чинчин О.В.) за позовом одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача, а позовні вимоги у справі № 910/2117/21 є похідними від позовних вимог у справі № 910/4884/20.

Так, предметом у справі № 910/2117/21 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Софітра» до державного підприємства «Сетам», товариства з обмеженою відповідальністю «Юрфактор сервіс», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича є визнання недійсним свідоцтва про право власності, зареєстрованого в реєстрі за № 463 від 10.04.2020, яке було видане товариству з обмеженою відповідальністю «Юрфактор Сервіс» за результатами проведення електронних торгів 06.04.2020 з продажу об`єкта нерухомого майна - двокімнатної квартири, загальною площею 43,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, номер лоту 375118; визнання недійсним акту від 07.04.2020, складеного приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лапіним Дмитром Валентиновичем про проведені електронні торги, які були проведені 06.04.2020, з продажу об`єкта нерухомого майна - двокімнатної квартири, загальною площею 43,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , номер лоту 375118.

Також позивач подав клопотання про залучення до участі у справі № 910/4848/20 співвідповідачами приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича, товариства з обмеженою відповідальністю «Юрфактор сервіс».

Суд своїми ухвалами від 24.05.2021 задовольнив клопотання товариства з обмеженою відповідальністю «Софітра», об`єднав в одне провадження справи №910/4848/20 та 910/2117/21, присвоїв об`єднаній справі № 910/4848/20, залучив до участі у справі співвідповідачами приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича, товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Юрфактор сервіс».

Державне підприємство (ДП) «Сетам» відхилило позовні вимоги у повному обсязі, зазначивши, що права позивача не були порушені, оскільки позивач не був учасником електронних торгів, а також не був учасником виконавчого провадження (справа № 910/2117/21 а.с. 118-131, том 4 справа № 910/4848/20 а. с.34-52).

З аналогічних підстав відхилили позовні вимоги приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ляпін Дмитро Валентинович та товариство з обмеженою відповідальністю «Юрфактор сервіс» .

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ляпін Дмитро Валентинович подав заяву про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Заявник клопотання вважає, що сторонами спору про визнання недійсними електронних торгів є продавець ( Ляпін Дмитро Валентинович ), переможець торгів (ТОВ «Юрфактор сервіс») та організатор електронних торів (ДП «Сетам»). Враховуючи, що приватний виконавець є фізичною особою (самозайнятою особою), його залучення як співвідповідача порушує правила юрисдикції щодо розгляду справ в порядку господарського судочинства.

Суд залишив без задоволення вказану заяву (протокольна ухвала від 26.07.2021) з огляду на таке.

Стаття 20 ГПК України передбачає перелік справ, що підвідомчі господарським судам, до якого в контексті позовних вимог відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті відносяться справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, зокрема, при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів за певними виключеннями.

За змістом положень Цивільного процесуального кодексу України - статті 2 та 19, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Юрисдикційність справ про оскарження електронних торгів визначається з огляду на склад сторін правочину (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 725/3212/16-ц (провадження № 14-3цс18).

Виходячи із суб`єктного складу сторін спірних правовідносин, ця справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

У наданих суду поясненнях щодо наявності порушених прав позивача у спорі (том 4 а.с. 228-229) позивач зазначив, що позиція відповідачів про залишення в силі результатів торгів, проведених 06.04.2020 суперечить принципу правової визначеності, оскільки ТОВ «Софітра» очікувало на те, що відповідачі виконуватимуть рішення суду до завершення розгляду справи № 910/14370/19 і вступу у законну силу прийнятого в цій справі рішення по суті спору. І, навіть у випадку відмови в задоволенні відповідного позову, що згодом дійсно сталося, ТОВ «Софітра» не було б позбавлено юридичної можливості взяти участь у нових торгах, проведених у законні спосіб та процедурі.

Постановлення судом ухвали про заборону проведення спірних торгів за клопотанням ТОВ «Софітра» свідчить про можливість порушення прав та інтересів останнього у разі проведення таких торгів. Саме про можливість порушення інтересів позивача у разі якщо такі торги відбудуться зазначив і Верховний Суд у складі Касаційною господарського суду залишаючи без змін ухвалу від 04.10.2019 про заборону проведення згаданих торгів.

Отже, наявність ухвали суду про заборону проведення торгів надавало само по собі можливість позивачеві зробити обґрунтоване припущення, що подібні торги не відбудуться, оскільки їх проведення суперечило б рішенню суду. У протилежному випадку, позивач, як особа зацікавлена у придбанні об`єкту торгів беззаперечно прийняв би участь у спірних торгах.

Тому проводячи торги всупереч забороні суду відповідачі порушили інтереси позивача, позбавивши його права прийняти участь у торгах, проведених відповідно до чинного законодавства України.

У будь-якому випадку задоволення цього позову ніяким чином не порушить прав та інтересів відповідачів, а навпаки надасть їм правову можливість провести повторні торги за участю усіх зацікавлених осіб без порушення їх законних прав та інтересів та чинного законодавства України.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників відповідачів та третьої особи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позовних вимог, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17.03.2016 у справі № 753/23907-15-ц, залишеним без змін постановою Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 12.12.2018 задоволені позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «АВТ Баварія» до ОСОБА_2 про відшкодування збитків.

06 лютого 2019 року на виконання заочного рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17.03.2016 у справі № 753/23907-15-ц видано виконавчий лист.

15 лютого 2019 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ляпін Д.В. виніс постанову про відкриття провадження № 58393746 з примусового виконання виконавчого листа Дарницького районного суду міста Києва від 06.02.2019 у справі № 753/23907-15-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АВТ Баварія» в рахунок відшкодування збитків - 999817,37 грн.

01 березня 2019 року приватний виконавець виніс постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження № 58521983.

11 липня 2019 року приватний виконавець звернувся до державного підприємства «Сетам» з заявкою на реалізацію арештованого майна - двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (далі - об`єкт нерухомого майна).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Софітра» було зацікавлене у придбанні зазначеного об`єкта нерухомого майна.

Оскільки, на думку товариства з обмеженою відповідальністю «Софітра», були порушення під час проведення 27.08.2019 торгів з продажу об`єкта нерухомого майна, товариство з обмеженою відповідальністю «Софітра» звернулося до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Господарський суд міста Києва своєю ухвалою від 04.10.2019 у справі № 910/13787/19 частково задовольнив заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Софітра» та заборонив державному підприємству «Сетам», його філії у місті Києві та Київській області; приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Ляпіну Дмитру Валентиновичу вчиняти будь-які дії щодо двокімнатної квартири загальною площею 43,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 00, яка належить ОСОБА_2 , в тому числі її продажу (реалізації) на аукціоні 07.10.2019, номер лоту 375118.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2019 залишено без змін ухвалу суду першої інстанції від 04.10.2019

Постановою Верховного Суду від 20.03.2020 постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2019 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.10.2019 у справі №910/13787/19 залишено без змін.

У зв`язку з постановленням ухвали Господарського суду міста Києва від 04.10.2019 у справі № 910/13787/19 державне підприємство «Сетам» зупинило проведення аукціону 07.10.2019.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Софітра» подано у встановлений законом строк відповідний позов до Господарського суду міста Києва (про визнання торгів, з продажу об`єкта нерухомого майна - двокімнатної квартири загальною площею 43.4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 00, номер лота 367965, які відбулися 27.08.2019 такими, що відбулися, а його переможцем - товариство з обмеженою відповідальністю «Софітра»; зобов`язати державне підприємство «Сетам» скласти та розмістити протокол електронних торгів за лотом з повною інформацією про переможця електронних торгів - товариство з обмеженою відповідальністю «Софітра», в його особистому кабінеті переможця торгів з продажу об`єкта нерухомого майна - двокімнатної квартири загальною площею 43.4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 00, номер лота 367965, які відбулися 27.08.2019).

27 лютого 2020 року Господарський суд міста Києва ухвалив рішення у справі № 910/14370/19 про відмову в задоволенні позову. Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2019 року у справі № 910/13787/19 скасовано.

27 березня 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Софітра» подало апеляційну скаргу на рішення першої інстанції (поштове повідомлення з трек-номером 850).

Відповідно до частини другої статті 241, частини першої статті 256 ГПК України рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2020 по справі № 910/14370/19 не набрало законної сили.

Згідно з частинами 9 та 10 ст. 145 Господарського процесуального кодексу України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. В такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

З огляду на викладене ухвала про вжиття заходів забезпечення позову від 04.10.2019 була чинною до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За нормами статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 129 Конституції України, як однією з основних засад здійснення судочинства, закріплено принцип обов`язковості судового рішення.

Цей принцип також знайшов своє відображення у відповідних положеннях статей 2 та 18 Господарського процесуального кодексу України.

Процедура продажу арештованого майна врегульована Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.09.2016 № 2831/5 (далі - Порядок).

За приписами даного Порядку реалізація майна здійснюється шляхом проведення організатором електронних торгів або торгів з фіксованою ціною (п. 2 розділу І Порядку).

Електронні торги, в розумінні Порядку, це продаж майна за принципом аукціону засобами електронних торгів через Веб-сайт, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Продаж майна здійснюється за певною процедурою, яка складається з підготовки до проведення торгів, проведення торгів, визначення переможця та оформлення результатів торгів. Кожний з етапів цієї процедури повинен здійснюватись за певними правилами.

Протокол електронних торгів з повною інформацією про переможця торгів є підставою для складання виконавцем акту про проведені електронні торги, який є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, а у випадку придбання нерухомого майна документом, на підставі якого нотаріусом видається свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Отже, акт про проведення, який складений за результатами торгів, стосується оформлення правового результату торгів, наслідком яких є виникнення цивільних прав та обов`язків, у зв`язку з чим торги є правочином у розумінні ст. 202 ЦК України.

З огляду на це, порушення встановлених Порядком правил проведення торгів є підставою недійсності прилюдних торгів.

Відповідно п. 2 розділу XI Порядку підставою для зупинення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) в цілому або за окремим лотом є, зокрема, рішення суду щодо зупинення реалізації арештованого майна.

Таким рішенням, як зазначено вище, є ухвала Господарського суду міста Києва від 04.10.2019 по справі № 910/13787/19.

За змістом частини другої п. 3 розділу XI Порядку умовою відновлення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) у цілому або за окремим лотом із збереженням попередніх умов їх проведення та без уцінки майна є усунення підстав для зупинення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною), визначених у пункті 2 цього розділу - в цьому випадку скасування (втрата чинності) ухвали Господарського суду міста Києва від 04.10.2019 по справі № 910/13787/19.

31 березня 2020 року на вимогу приватного виконавця державне підприємство «Сетам» поновило електронні торги по лоту № 375118.

06 квітня 2020 року державне підприємство «Сетам» провело аукціон з продажу об`єкта нерухомого майна - двокімнатної квартири, загальною площею 43,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в рамках об`єднаного виконавчого провадження.

Переможцем цих торгів стало товариство з обмеженою відповідальністю «Юрфактор Сервіс».

Приватний виконавець отримав оригінал протоколу про проведення електронних торгів № 473199 та 07.04.2020 склав акт про проведені електронні торги.

10 квітня 2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорнєй Віта Володимирівна посвідчила, що товариству з обмеженою відповідальністю «Юрфактор Сервіс» належить на праві власності квартира АДРЕСА_1, що складається з двох житлових кімнат, загальною площею 43,4 кв.м. (свідоцтво про право власності, зареєстроване в реєстрі за № 463).

Водночас, наявні матеріали свідчать про те, що станом на 06.04.2020 були відсутні відомості про усунення підстав для зупинення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) - скасування (втрата чинності) ухвали Господарського суду міста Києва від 04.10.2019 по справі № 910/13787/19.

За таких обставин електронні торги проведені з порушенням встановлених Порядком правил проведення торгів, що є підставою недійсності прилюдних торгів, які буди проведені 06 квітня 2020 року, з продажу об`єкта нерухомого майна - двокімнатної квартири, загальною площею 43.4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, номер лоту 375118.

Торги - це спосіб продажу майна, за яким його власником стає покупець, що в ході торгів запропонував за нього найвищу ціну. З огляду на це до торгів застосовуються загальні положення про купівлі-продаж (ст. 656 ЦК України), порушення цієї процедури свідчить про недійсність самих торгів з підстав, недодержання яких є підставою недійсності правочину (статті 203, 215 ЦК України).

Наслідком недійсності торгів є неспроможність набуття переможцем торів прав на майно і, відповідно, недійсність документів, що посвідчують ці права: свідоцтва про право власності, зареєстроване в реєстрі за № 463 від 10.04.2020, яке було видане товариству з обмеженою відповідальністю «Юрфактор Сервіс» за результатами проведення електронних торгів 06.04.2020 з продажу об`єкта нерухомого майна - двокімнатної квартири, загальною площею 43,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, номер лоту 375118; акту від 07.04.2020, складеного приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лапіним Дмитром Валентиновичем про проведені електронні торги, які були проведені 06.04.2020, з продажу об`єкта нерухомого майна - двокімнатної квартири, загальною площею 43,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, номер лоту 375118.

Вирішуючи питання порушення прав позивача суд виходить з такого.

Поняття законного (охоронюваного законом) інтересу міститься в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004, згідно з яким поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Ознаки, притаманні законному інтересу, визначені у вже згадуваному рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004. Поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який:

а) виходить за межі змісту суб`єктивного права;

б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони;

в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб;

г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права;

д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом;

е) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Розмежовуючи суб`єктивне право, і пов`язаний з ним інтерес, Конституційний Суд України зазначає, що перше є особливим дозволом, тобто дозволом, що відображається у відомій формулі: «Дозволено все, що передбачено у законі», а друге - простим дозволом, тобто дозволом, до якого можна застосовувати не менш відоме правило: «Дозволено все, що не забороняється законом».

Інтерес, навіть перебуваючи під охороною закону чи права, на відміну від суб`єктивного права, не має такої правової можливості, як останнє, оскільки не забезпечується юридичним обов`язком іншої сторони. Законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже - й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість.

Це прагнення у межах сфери правового регулювання до користування якимось конкретним матеріальним або нематеріальним благом. Відмінність такого блага від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону, а до якого має законний інтерес - без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частина 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. У цьому висновку Суд спирається на подібні висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14 та постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/23369/17).

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити з його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Зі змісту наведених правових норм випливає, що судовому захисту підлягає законний інтерес, який має такі ознаки:

(а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання;

(б) пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом;

(в) є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає;

(г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово «її»);

(д) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.

Обставинами, що свідчать про очевидну відсутність у позивача законного інтересу (а отже і матеріально-правової заінтересованості), є:

(а) незаконність інтересу - його суперечність Конституції, законам України, принципам права;

(б) не правовий характер вимог - вимоги не породжують правових наслідків для позивача. Це виключає можливість віднесення спору до «юридичного» відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України;

(в) встановлена законом заборона пред`явлення позову на захист певного інтересу (наприклад, заборона оскаржувати рішення дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя особою, яка подала скаргу на суддю);

(г) коло осіб, які можуть бути позивачами, прямо визначено законом, і позивач до їх числа не належить (це свідчить про відсутність матеріальної правоздатності);

(д) позивач звернувся за захистом інтересів інших осіб - держави, громади, фізичної або юридичної особи без відповідних правових підстав або в інтересах невизначеного кола осіб.

Законний інтерес може бути захищено судом, якщо позивач вважає, що його законний інтерес, за захистом якого він звернувся до суду:

а) порушено (щодо протиправних діянь, які мали місце і припинилися) або

б) порушується (щодо протиправних діянь, які тривають); або

в) створюються перешкоди для його реалізації (щодо протиправних діянь, які тривають і є перешкодами для реалізації права в теперішньому або в майбутньому часі) або

г) мають місце інші ущемлення законних інтересів.

З наведеного слідує необхідність з`ясування судом обставин, що свідчать про порушення інтересу. Позивач повинен довести, що він має законний інтерес і є потерпілим від порушення цього інтересу з боку суб`єкта владних повноважень.

При з`ясуванні статусу позивача як «потерпілого», Суд керується практикою, напрацьованою Європейським судом з прав людини. Поняття «потерпілий» має автономне значення (не залежить від національного законодавства) і має значення лише для цілей застосування Конвенції. Водночас, підходи ЄСПЛ мають важливе методологічне значення для розвитку практики національних судів.

Відповідно до статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає:

a) що ця заява несумісна з положеннями Конвенції або протоколів до неї, явно необґрунтована або є зловживанням правом на подання заяви;

або

b) що заявник не зазнав суттєвої шкоди, якщо тільки повага до прав людини, гарантованих Конвенцією і протоколами до неї, не вимагає розгляду заяви по суті, а також за умови, що на цій підставі не може бути відхилена жодна справа, яку національний суд не розглянув належним чином.

Таким чином, право особи на звернення до ЄСПЛ пов`язане з наявністю у неї статусу жертви (потерпілого). Слово «жертва» в контексті статті 34 Конвенції означає особу або осіб, яких прямо або опосередковано торкнулося стверджуване порушення. Отже, стаття 34 стосується не тільки безпосередньої жертви або жертви стверджуваного порушення, але також непрямих жертв, яким порушення заподіяло б шкоду або які б мали дійсну і особисту зацікавленість в тому, щоб воно припинилося (Валліанатос та інші проти Греції [ВП], №№ 29381/09 та 32684/09, п. 47, від 7 листопада 2011)

Щоб мати можливість подати скаргу відповідно до статті 34, заявник повинен бути здатним довести, що оскаржуваний захід «зачіпає його безпосередньо» (Тенасє проти Молдови [ВП], № 7/08, п. 104, від 27 квітня 2010, Берден проти Сполученого Королівства[ВП], №. 13378/05, п. 33, від 29 квітня 2008)

Щодо скарг, які стосуються компаній, варто зазначити, що фізична особа не може скаржитися на порушення своїх прав під час судового розгляду, стороною якого він або вона не є, навіть якщо він або вона був акціонером і (або) директором компанії, яка є стороною судового розгляду. Незважаючи на те, що в певних обставинах єдиний власник компанії може вимагати визнання його / її «жертвою» в значенні статті 34 Конвенції у випадках, коли щодо його або її компанії були вжиті оспорювані заходи, в інших випадках ігнорування правоздатності компанії може бути виправдано тільки у виняткових обставинах, зокрема, коли явно встановлено, що компанія не має можливості звернутися до Суду через органи, засновані на підставі її статуту, або (в разі ліквідації) через своїх арбітражних керуючих (Centro Europa 7 S.r.l. та Ді Стефано проти Італії [ВП], № 38433/09, п. 92, від 7 червня 2012).

Стаття 34 Конвенції не дозволяє скаржитися абстрактно на порушення Конвенції (Центр правових ресурсів імені Валентин Кампеану проти Румунії, № 47848/08, п. 101, від 7 липня 2014).

Заявник може вимагати статус жертви порушення Конвенції, якщо він чи вона знаходяться під дією (охоплені) законодавства, яке дозволяє вживати таємні заходи спостереження, а також, якщо відсутні засоби правового захисту (Роман Захаров проти Росії [ВП], № 47143/06, пп. 173-178, від 4 грудня 2015). Проте для того, щоб мати можливість претендувати на статус жертви в такій ситуації, заявник повинен надати обґрунтовані і переконливі докази вірогідності того, що порушення, що впливає на нього або неї особисто, буде мати місце; одних підозр або припущень недостатньо (Сенатор Лайнс GmbH проти Австрії, Бельгії, Данії, Фінляндії, Франції, Греції, Ірландії, Італії, Люксембургу, Нідерландів, Португалії, Іспанії, Швеції та Великої Британії [ВП] (ухв.), №56672/00, від 10 березня 2004).

Заявник не може вважатися жертвою, якщо він сам особисто частково винен в стверджуваному порушенні (Паша та Еркан Ероль проти Туреччини, № 51358/99, від 12 грудня 2006).

Конвенція не передбачає подання actio popularis з метою тлумачення прав, які вона містить, або дозволу фізичним особам оскаржити положення внутрішньодержавного права тільки тому, що вони вважають, не перебуваючи під прямим впливом такого положення, що воно може суперечити Конвенції (Аксу проти Туреччини [ВП], №№ 4149/04 та 41029/04, п. 50, від 15 грудня 2012, Берден проти Сполученого Королівства [ВП], №. 13378/05, п. 33, від 29 квітня 2008)

Однак особа може заявляти, що закон, навіть не застосовуючись до неї особисто, порушує її права в силу необхідності коригувати свою поведінку під страхом кримінального переслідування або в силу приналежності до категорії осіб, які ризикують безпосередньо випробувати на собі дію законодавства (Тенасє проти Молдови [ВП], № 7/08, п. 344, від 27 квітня 2010, Мішо проти Франції [ВП], № 12323/12, пп. 51-52, від 6 грудня 2012, Сердіч та Фінчі проти Боснії та Герцеговини [ВП], №№ 27996/06 та 34836/06), п. 28, від 22 грудня 2009).

З наведеного випливають такі ознаки «потерпілого» від порушення законного інтересу:

(а) безпосередньо йому належить законний інтерес, на захист якого подано позов;

(б) має місце безпосередній негативний вплив порушення на позивача або обґрунтована ймовірність негативного впливу на позивача у майбутньому. Зокрема, якщо позивач змушений змінити свою поведінку або існує ризик бути притягнутим до відповідальності;

(в) негативний вплив є суттєвим (зокрема, позивачеві завдано шкоду);

(г) існує причинно-наслідковий взаємозв`язок між законним інтересом, оскаржуваним актом та стверджуваним порушенням.

Зазначені критерії не мають застосовуватись механічно та негнучким способом. Суд повинен захищати усе розмаїття законних інтересів особи, а тому в кожній конкретній справі дослідження інтересу особи через призму наведених критеріїв буде слугувати гарантією захисту таких інтересів.

Враховуючи вищезазначене, враховуючи, що позивач є особою, за ініціативою якої були вжиті заходи забезпечення позову, участь у правомірних торгах є його легальним законним інтересом, проведення яких всупереч ініційованій ним забороні має негативний вплив на ймовірність реалізувати ним таке своє право.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов товариства з обмеженою відповідальністю «Софітра» до державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича, товариства з обмеженою відповідальністю «Юрфактор Сервіс».

Визнати недійсними електронні торги, які були проведені 06.04.2020 з продажу об`єкта нерухомого майна - двокімнатної квартири, загальною площею 43,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, номер лоту 375118,

Визнати недійсним свідоцтво про право власності, зареєстроване в реєстрі за № 463 від 10.04.2020, яке було видане товариству з обмеженою відповідальністю «Юрфактор Сервіс» за результатами проведення електронних торгів 06.04.2020 з продажу об`єкта нерухомого майна - двокімнатної квартири, загальною площею 43,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, номер лоту 375118.

Визнати недійсним акт від 07.04.2020, складений приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лапіним Дмитром Валентиновичем про проведені електронні торги, які були проведені 06.04.2020, з продажу об`єкта нерухомого майна - двокімнатної квартири, загальною площею 43,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, номер лоту 375118.

Стягнути з державного підприємства «Сетам» (вул. Стрілецька, 4-6, м. Київ, 01001, код 39958500) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Софітра» (вул. Сновська, 20, м. Київ, 02090, код 40941122) 2214,00 грн судового збору.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича (вул. Грушевського Михайла, 10, цокольний поверх, м. Київ, 01001, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Софітра» (вул. Сновська, 20, м. Київ, 02090, код 40941122) 2214,00 грн судового збору

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Юрфактор Сервіс» (вул. Ільїна, 55, м. Черкаси, 18031, код 39880444) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Софітра» (вул. Сновська, 20, м. Київ, 02090, код 40941122) 2214,00 грн судового збору.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/2117/21 від 04.03.2021.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 30.12.2021.

Суддя С.А. Ковтун