РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.12.2021Справа № 910/12277/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Видиш А.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Підприємства об`єднання громадян "Київське учбово-виробниче підприємство № 3 Українського товариства сліпих"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МК Друк"

про стягнення 58 000,00 грн. заборгованості, 10 000,00 грн. моральної шкоди та зобов`язання вчинити дії,

Представники сторін:

від позивача: Журавльов О.М. за ордером від 18.10.2021 року серії АА № 1148096;

від відповідача: не з`явився.

Вільний слухач: Вітенко В.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Підприємство об`єднання громадян "Київське учбово-виробниче підприємство № 3 Українського товариства сліпих" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МК Друк" (далі - відповідач) про стягнення 58 000,00 грн. заборгованості, 10 000,00 грн. моральної шкоди та повернення орендованого приміщення для розміщення офісу (виробництва) за адресою: місто Київ, вулиця Глибочицька, будинок 72, загальною площею 38 м2.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.08.2021 року позовну заяву Підприємства об`єднання громадян "Київське учбово-виробниче підприємство № 3 Українського товариства сліпих" залишено без руху та надано останньому строк для усунення недоліків.

18.08.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла заява Підприємства об`єднання громадян "Київське учбово-виробниче підприємство № 3 Українського товариства сліпих" про усунення недоліків.

Враховуючи наведені обставини, ухвалою господарського суду міста Києва від 19.08.2021 року відкрито провадження у справі № 910/12277/21, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21.09.2021 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.09.2021 року підготовче засідання відкладено на 19.10.2021 року.

У підготовчому засіданні 19.10.2021 року з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів сторін у даній справі, забезпечення сторонам можливості надати всі необхідні докази, заяви та клопотання на їх розсуд, судом, з урахуванням положень статей 177, 182 Господарського процесуального кодексу України, постановлено протокольну ухвалу про продовження строку проведення підготовчого провадження у справі № 910/12277/21 на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 09.11.2021 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.11.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/12277/21 до судового розгляду по суті на 07.12.2021 року.

Разом із тим, судове засідання у вказаній справі, призначене на 07.12.2021 року, не відбулося.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.12.2021 року судове засідання у справі № 910/12277/21 призначено на 28.12.2021 року.

Представник позивача у судовому засіданні 28.12.2021 року підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач про дату час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте явку свого уповноваженого представника у призначене судове засідання 28.12.2021 року не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань чи заяв, зокрема, по суті спору, на адресу суду не направив.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з частиною 4 статті 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 07.12.2021 року, а також ухвала від 13.12.2021 року про призначення судового засідання на 28.12.2021 року, були направлені судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення (штрихкодові ідентифікатори № 700 та № 626 відповідно) на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01034, місто Київ, вулиця Малопідвальна, будинок 21/8.

Проте, вищевказані відправлення не були вручені відповідачу та повернуті органом поштового зв`язку на адресу суду.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку Правил надання послуг поштового зв`язку, суд вважає, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Сам лише факт не отримання заявником кореспонденції, якою суд з додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу.

Суд також звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси учасників справи є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Отже, суд належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення відповідача про розгляд справи.

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України визначені наслідки неявки в судове засідання учасника справи.

Зокрема, згідно із частиною 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року в цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Усі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.12.2019 року між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) укладено Договір оренди нежилого приміщення № 619 (далі - Договір), за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв в тимчасове строкове платне користування приміщення під офіс (виробництво) за адресою: місто Київ, вулиця Глибочицька, 72, загальною площею 38,0 м2 (кімната № 310-с, 3-й поверх адміністративно-виробничого корпусу), що знаходиться на балансі Київського УВП № 3 УТОС.

Вказаний Договір підписний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками цих юридичних осіб.

За умовами пункту 1.2 Договору орендар використовує орендоване приміщення тільки за прямим призначенням, обумовленим Договором.

Вступ орендаря у користування приміщенням настає одночасно з підписанням сторонами акту прийому-передачі вказаних приміщень (пункт 2.1 Договору).

У пункті 2.2 цієї угоди сторони погодили, що акт прийому-передачі приміщення складається після укладення Договору протягом 3-х робочих днів з моменту здійснення орендарем попередньої оплати за перший і останній місяці оренди.

З матеріалів справи вбачається, що 12.12.2019 року між позивачем та відповідачем було складено та підписано відповідний акт передачі орендодавцем орендареві нежитлового приміщення, за яким відповідачу в тимчасове строкове платне користування передано нежиле приміщення у місті Києві на вулиці Глибочицькій, 72, загальною площею 38,0 м2 (кімната № 310-с, 3-й поверх адміністративно-виробничого корпусу).

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Договору орендар за користування об`єктом оренди вносить плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Розмір орендної плати встановлюється Договором і може бути змінений орендодавцем у разі коливань індексу інфляції, росту ринкової вартості оренди, інших змін, що безпосередньо впливають на вартість оренди, що орендодавець обґрунтовує в письмові формі. Розмір орендної плати за 1 м2 приміщення в місяць складає 125,00 грн., а також ПДВ 20 % - 25,00 грн.; всього вартість 1 м2 площі складає 150,00 грн. Загальна вартість користування приміщення становить 5 700,00 грн. в місяць, у т.ч. ПДВ 20 % - 950,00 грн., у т.ч. оплата земельного податку.

Орендар відшкодовує витрати, фактично понесені орендодавцем в зв`язку із забезпеченням орендованого приміщення електроенергією (включаючи активну та реактивну) згідно рахунків, які є невід`ємною частиною цього Договору (пункт 3.3 Договору).

Зі змісту пункту 3.5 Договору вбачається, що орендна плата сплачується щомісячно до 10 числа поточного місяця авансом на розрахунковий рахунок орендодавця.

Згідно з пунктом 3.6 Договору орендна плата сплачується орендарем за кожен місяць користування приміщенням, включаючи і день фактичного звільнення приміщення.

На випадок закінчення дії даного договору, орендна плата сплачується орендарем по день фактичного повернення приміщення згідно з актом прийому-передачі (пункт 3.8 Договору).

Пунктом 3.9 Договору унормовано, що несплата орендної плати більш ніж за два місяці є підставою для розірвання Договору на вимогу орендодавця, про що орендодавець має письмово повідомити орендаря протягом 10 діб.

Відповідно до пункту 4.3 Договору орендодавець має право виступати з ініціативою щодо внесення змін до даного Договору або його розірвання у разі погіршення стану орендованого приміщення, внаслідок неналежного використання або невиконання умов Договору.

У той же час пунктом 4.6 Договору на орендодавця покладено обов`язок попередити орендаря у письмовій формі про припинення або зміну умов Договору оренди в 10-ти денний термін у випадку невиконання умов Договору.

Пунктом 5.5 Договору передбачено обов`язок орендаря, зокрема, вносити орендну плату своєчасно і в повному обсязі.

Відповідно до пункту 6.2 Договору після закінчення оренди за даним Договором орендар зобов`язаний протягом 3-х днів повернути приміщення та майно орендодавцю за актом прийому-передачі у стані не гіршому, ніж той, в якому воно було прийняте.

У пункті 9.1 Договору передбачено, що останній діє з 12.12.2019 року по 31.12.2020 року.

Судом встановлено, що 01.06.2020 року позивач та відповідач в особі уповноважених представників підписали Додаткову угоду № 1 до Договору, якою погодили зменшення вартості орендної плати з 01.06.2020 року по 30.06.2020 року та виклали другий абзац пункту 3.2 розділу 3 "Орендна плата" в новій редакції, а саме: "Розмір орендної плати з 1 м2 приміщення в місяць складає 105,00 грн., а також ПДВ 20 % - 21,00 грн., всього вартість 1 м2 площі складає 126,00 грн. Загальна вартість користування приміщенням становить 4 788,00 грн. в місяць, у т.ч. ПДВ - 798,00 грн., в т.ч. оплата земельного податку". В частині інших умов Договір залишено без змін.

Відповідно до пункту 2 Додаткової угоди від 01.06.2020 року № 1 до Договору остання вступає в силу з 01.06.2020 року по 30.06.2020 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, орендодавець посилався на те, що з квітня 2020 року відповідач несвоєчасно сплачував позивачу орендну плату за користування приміщенням, внаслідок чого за орендарем станом на 01.06.2021 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 58 000,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору Підприємство об`єднання громадян "Київське учбово-виробниче підприємство № 3 Українського товариства сліпих" 20.05.2021 року звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "МК Друк" з претензією від 20.05.2021 року № 62, в якій вимагало у відповідача погасити заборгованість зі сплати орендної плати в сумі 58 000,00 грн. у добровільному порядку. Проте, означена претензія позивача залишена орендарем без задоволення, заборгованість у вказаному розмірі відповідачем у добровільному порядку не погашена.

Крім того, в обґрунтування позовних вимог про повернення відповідачем орендованого приміщення, позивач посилався на те, що Договір діяв до 31.12.2020 року, автоматичне продовження строку його дії умовами договору не передбачено. Враховуючи наведене, відповідач зобов`язаний був не пізніше 03.01.2021 року повернути позивачу орендоване приміщення за актом приймання-передачі. Разом із тим, Товариством з обмеженою відповідальністю "МК Друк" орендоване приміщення позивачу за актом приймання-передачі не повернуто, а в орендованому приміщення продовжує залишатись обладнання відповідача.

Також, позивач зазначав про те, що порушення відповідачем умов Договору та неможливість використання позивачем орендованого приміщення у своїй господарській діяльності завдало позивачу моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

З урахуванням вищенаведених підстав, позивач, з метою захисту своїх прав та законних інтересів, звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 58 000,00 грн. заборгованості з орендної плати, 10 000,00 грн. моральної шкоди та повернення орендованого приміщення для розміщення офісу (виробництва) за адресою: місто Київ, вулиця Глибочицька, 72, загальною площею 38,0 м2.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з частиною 6 статті 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на момент укладення Договору) за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Положеннями частин 1 та 2 статті 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (частина 5 статті 762 Цивільного кодексу України).

Аналогічні за змістом положення щодо обов`язків орендаря з внесення плати за найм (оренду) майна закріплені у статтях 759, 762 Цивільного кодексу України у чинній редакції.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Оскільки сума заборгованості відповідача перед позивачем по сплаті орендної плати за Договором, яка станом на 01.06.2021 року становить 58 000,00 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач не надав документів, які свідчать про погашення наведеного боргу перед позивачем, який існує на момент розгляду справи в суді, суд дійшов висновку, що означена заборгованість підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку. Відтак, позов Підприємства об`єднання громадян "Київське учбово-виробниче підприємство № 3 Українського товариства сліпих" частині вказаних вимог підлягає задоволенню.

Як було зазначено вище, у позовній заяві позивач зазначив, що порушення відповідачем своїх зобов`язань за Договором призвело до неможливості використання Підприємством об`єднання громадян "Київське учбово-виробниче підприємство № 3 Українського товариства сліпих" у власній господарській діяльності орендованого приміщення, погіршення ділової репутації позивача у суспільстві та формування негативної оцінки останнього, як суб`єкта цивільних та господарський відносин. З урахуванням наведеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 10 000,00 грн. моральної шкоди.

Приписами частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Положеннями частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Суд звертає увагу на те, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Відтак, при вирішенні відповідних спорів з`ясуванню підлягає коло доказів, якими підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, обставини та дії (бездіяльність), за яких чи якими вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При цьому, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

У той же час, звертаючись з вимогою про відшкодування моральної шкоди, позивач не надав суду жодних доказів, які б свідчили про те, що погіршення його ділової репутації у суспільстві, формування негативної оцінки щодо останнього, як суб`єкта цивільних та господарський відносин, та неможливості використання позивачем орендованого відповідачем приміщення у своїй господарській діяльності, є наслідками порушення відповідачем умов Договору.

Враховуючи викладене, позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн. є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги Підприємства об`єднання громадян "Київське учбово-виробниче підприємство № 3 Українського товариства сліпих" до Товариства з обмеженою відповідальністю "МК Друк" про повернення орендованого приміщення для розміщення офісу (виробництва) за адресою: місто Київ, вулиця Глибочицька, будинок 72, загальною площею 38 м2, суд зазначає наступне.

Як зазначалось судом вище, у пункті 9.1 Договору передбачено, що останній діє з 12.12.2019 року по 31.12.2020 року.

Зміна або розірвання даного Договору можуть мати місце за погодженням сторін. Зміни та доповнення, що вносяться, розглядаються сторонами протягом 20 днів і оформлюються додатковою угодою. Одностороння відмова від виконання договору та внесення змін не допускається (пункт 9.2 Договору).

За змістом пунктів 9.4-9.5 Договору строк його дії може бути продовжено за згодою сторін. Орендар має право пріоритету на продовження Договору перед іншими бажаючими. Заява орендаря на продовження Договору повинна бути надана орендодавцю за місяць до закінчення строку Договору.

Відповідно до пункту 9.7 Договору його дія припиняється внаслідок закінчення строку, на який він був укладений; загибелі об`єкта оренди; достроково за згодою сторін або рішення господарського суду; банкрутства орендаря.

У позовній заяві (з урахуванням заяви про обґрунтування позовної вимоги про повернення приміщення) позивач вказував, що Договір припинив свою дію 31.12.2020 року, у зв`язку з чим у відповідача на підставі пункту 6.2. Договору виник обов`язок з повернення орендованого приміщення позивачу шляхом передачі його за актом прийому-передачі у строк до 03.01.2021 року.

Проте вищенаведені посилання позивача оцінюються судом критично з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Правові наслідки продовження користування (та володіння) майном після закінчення строку договору оренди передбачені у статті 764 Цивільного кодексу України, якою (у редакції, чинній протягом 11.12.2019-31.12.2020 року) визначено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Наведена норма визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах. При цьому, для такого продовження договору оренди передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї зі сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії.

Таким чином, у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відсутність такого заперечення в силу статті 764 Цивільного кодексу України може мати прояв у "мовчазній згоді", і в такому випадку орендар саме в силу закону може розраховувати, що договір оренди вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

У контексті наведених норм заява орендодавця про припинення договору оренди за закінченням строку договору є одностороннім правочином, який відображає волевиявлення орендодавця у спірних правовідносинах, що не потребує узгодження з орендарем в силу прямої норми закону, і є підставою для припинення відповідних зобов`язальних правовідносин.

Повідомлення орендодавцем орендаря про припинення договору є юридично значимою дією, яка засвідчує наявність такого волевиявлення та забезпечує своєчасну обізнаність з ним іншої сторони, є передумовою для настання обумовлених таким одностороннім правочином наслідків також для іншої особи за правилами абзацу 3 частини третьої статті 202 Цивільного кодексу України.

Правове регулювання процедури припинення орендних правовідносин, наведене у статті 764 Цивільного кодексу України, спрямовано на досягнення справедливого балансу між правом орендодавця як власника майна володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд і правом орендаря очікувати на стабільність та незмінність його майнового становища. У контексті наведених вище норм настання наслідків у вигляді припинення чи продовження договору є пов`язаним з дотриманням сторонами орендних правовідносин добросовісної та послідовної поведінки, обумовленої змістом укладеного договору, положеннями господарського законодавства, а також усталеними звичаями ділового обороту та документообігу.

Як стверджує у позовній заяві позивач, станом дату звернення останнього до суду з цим позовом у орендованому відповідачем за Договором приміщенні знаходиться належне Товариству з обмеженою відповідальністю "МК Друк" обладнання, тобто об`єкт оренди продовжує використовуватись орендарем.

Разом із тим, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що орендодавець на момент закінчення строку дії Договору (31.12.2020 року) та в місячний термін після закінчення строку дії цього правочину заперечував проти продовження правовідносин сторін за Договором та поновлення цієї угоди на строк, який був раніше нею встановлений, як того вимагають приписи статті 764 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що укладений між позивачем та відповідачем Договір фактично є поновленим з 01.01.2021 року на строк, який був раніше встановлений цим правочином.

Слід зазначити, що у пункті 4.3 Договору закріплено право орендодавця виступати з ініціативою щодо внесення змін до Договору або його розірвання у разі погіршення стану орендованого приміщення, внаслідок неналежного використання або невиконання умов договору, тоді як пунктом 4.6 цього правочину встановлено обов`язок орендодавця попередити орендаря у письмовій формі про припинення або зміну умов договору оренди в 10-ти денний термін у випадку невиконання умов Договору.

Проте, позивачем не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження звернення до позивача з ініціативою щодо розірвання Договору в порядку вищевказаних положень Договору, як і не надано доказів досягнення між сторонами згоди щодо дострокового припинення його дії.

При цьому судом враховано, що 20.05.2021 року позивач звертався до відповідача з претензією від 20.05.2021 року № 62, в якій вимагав сплати заборгованості з орендної плати, проте не зазначив про бажання змінити умови Договору або достроково його розірвати.

Із сукупності наведених норм та доказів, що наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що на момент звернення Підприємства об`єднання громадян "Київське учбово-виробниче підприємство № 3 Українського товариства сліпих" до суду з даним позовом Договір є поновленим на той самий строк, на який його було укладено, доказів досягнення між сторонами згоди щодо дострокового розірвання вказаного договору позивачем до матеріалів не надано, у зв`язку з чим підстави для примусового повернення відповідачем орендованого приміщення позивачу на час вирішення означеного спору відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За умовами частини 3 статті 13, частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вище наведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог Підприємства об`єднання громадян "Київське учбово-виробниче підприємство № 3 Українського товариства сліпих".

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Підприємства об`єднання громадян "Київське учбово-виробниче підприємство № 3 Українського товариства сліпих" до Товариства з обмеженою відповідальністю "МК Друк" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МК Друк" (01034, місто Київ, вулиця Малопідвальна, будинок 21/8; ) на користь Підприємства об`єднання громадян "Київське учбово-виробниче підприємство № 3 Українського товариства сліпих" (04050, місто Київ, вулиця Глибочицька, будинок 72; ) 58 000 (п`ятдесят вісім тисяч) грн. 00 коп. заборгованості та 1 936 (одну тисячу дев`ятсот тридцять шість) грн. 18 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 29.12.2021 року.

Суддя В.С. Ломака