РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.12.2021Справа № 910/17006/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С. О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СК АЛЬЯНС 2006"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІВЕРСАЛ СПЕЦТРАНС"

про стягнення 54303,00 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СК АЛЬЯНС 2006" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІВЕРСАЛ СПЕЦТРАНС" про стягнення 54303,00 грн. заборгованості, з яких:47220,00 грн - сума основного боргу, 7083,00 грн - 15% за користування коштами.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу нафтопродуктів №15/03/2019-1 від 15.03.2019.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 23.10.2021 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/17006/21, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2021 виправлено описку, допущену в ухвалі Господарського суду міста Києва від 23.10.2021 по справі №910/17006/21 в найменуванні відповідача.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи ухвала суду від 23.10.2021 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно із ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі отримана відповідачем 29.10.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №803.

Отже, за змістом пункту 3 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, вказана ухвала вручена відповідачу та відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічні положення містяться у ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України.

Судом враховано, що частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на вказані приписи Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до приписів ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.03.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СК АЛЬЯНС 2006" (далі продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УНІВЕРСАЛ СПЕЦТРАНС"(далі покупець) укладено договір купівлі-продажу нафтопродуктів №15/03/2019-1 (далі договір) відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором, продати та передати у власність, а покупець прийняти і своєчасно оплатити нафтопродукти (далі товар), найменування, кількість, ціна яких вказується в розрахункових та накладних документах, які оформлюються на кожну окрему партію товару.

Згідно з п. 2.1 договору поставка товару підтверджується накладними документами на товар (видатковими накладними, товарно-транспортними накладними та/або актами приймання-передачі) які підписані представниками обох сторін.

У п. 3.2 договору сторони погодили, що товар оплачується покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування відповідної суми грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на розрахунковий рахунок продавця.

Розрахунки між сторонами можуть здійснюватися на наступних умовах оплати кожної партії товару:

- 100% попередня оплата товару;

- оплата у момент прибуття товару до пункту зливу (по факту доставки товару);

- відстрочка платежу (п. 3.3. договору).

Згідно з п. 4.2 договору у разі не оплати або несвоєчасної оплати вартості отриманого товару у строк, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі 0,5% за кожний день прострочення від суми вартості неоплаченого або несвоєчасно оплаченого товару. Оплата пені не звільняє покупця від оплати вартості товару та відшкодування збитків. Також у випадку не оплати або несвоєчасної оплати вартості отриманого товару у строк, покупець сплачує постачальнику ще додатково до зазначеної п. 4.2 пені, 15 % від суми за поставлений і неоплачений товар за користування чужими грошовими коштами відповідно до ч. 3 ст. 692 ЦК України.

Відповідно до п. 8.1, 8.2 договору договір набирає чинності з дати його укладення та діє до 15 березня 2020. Якщо за 15 (п`ятнадцять) днів до закінчення строку дії цього договору жодні зі сторін не повідомить іншу сторону про припинення дії цього договору, він вважається пролонгованим на наступний рік на тих же умовах.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконання взятих на себе зобов`язань за договором №15/03/2019-1 від 15.03.2019 поставив відповідачу товар на загальну суму 47 220,00 грн, на підтвердження чого надав видаткові накладні: № РН-0001637 від 15.02.2021 на суму 23244,00 грн та № РН-0001842 від 18.02.2021 на суму 23976,00 грн.

Оскільки відповідач оплату поставленого позивачем товару не здійснив, 05.08.2021 позивач звернувся до відповідача із вимогою, в якій вимагав у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги сплатити заборгованість у розмірі 47 220,00 грн.

Відповідач коштів за вимогою не сплатив, відповіді на вимогу не надав.

Посилаючись на порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати поставленого товару, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 47 220,00 грн. Також у зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання позивач просить стягнути 7083,00 грн. - 15% за користування коштами.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору купівлі-продажу нафтопродуктів №15/03/2019-1 від 15.03.2019.

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, на виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на суму 47220,00 грн, а відповідач, у свою чергу, прийняв вказаний товар, що підтверджується видатковими накладними № РН-0001637 від 15.02.2021 на суму 23244,00 грн та № РН-0001842 від 18.02.2021 на суму 23976,00 грн.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За змістом приписів ст.692 Цивільного кодексу України за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами, або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

Як вбачається зі змісту укладеного договору, сторони визначили можливі варіанти оплати товару, однак конкретного строку в який відповідач зобов`язаний оплатити товар сторони не визначили.

Отже, з огляду на приписи ст. 692 ЦК України, обов`язок відповідача оплатити товар виникає з моменту його прийняття.

Враховуючи вище викладене, строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару є таким, що настав.

Відповідач оплату поставленого товару не здійснив.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на те, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати поставленого товару не спростований, доказів оплати заборгованості у сумі 47220,00 грн відповідач суду не надав, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості в сумі 47220,00 грн.

Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У зв`язку із простроченням оплати поставленої продукції позивач нарахував 7083,00 грн 15% за користування коштами.

Відповідно до ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Так, відповідно до приписів ст. 536 Цивільного кодексу України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

У п. 4.2 договору сторони визначили, що у випадку не оплати або несвоєчасної оплати вартості отриманого товару у строк, покупець сплачує постачальнику ще додатково до зазначеної п. 4.2 пені, 15 % від суми за поставлений і неоплачений товар за користування чужими грошовими коштами відповідно до ч. 3 ст. 692 ЦК України.

З аналізу пункту 4.2 договору випливає, що умова договору про сплату 15% від суми неоплаченого товару свідчить про те, що вказані 15% за своєю правовою природою є штрафною санкцією за погодженням сторін.

При цьому, передбачена п. 4.2. договору санкція (15% від суми неоплаченого товару) не може вважатися процентами річних за неправомірне користування чужими грошовими коштами, оскільки порядок нарахування визначений саме у річних процентах, а не будь-яким іншим способом, передбаченим договором. Отже, проценти за користування чужими грошовими коштами, які за умовами договору вираховуються від суми неоплаченого товару, ураховуючи спосіб їх обчислення, підпадають під визначення штрафу.

Враховуючи наявність прострочення з оплати товару, суд дійшов висновку, що обґрунтованим розміром 15% штрафної санкції за неналежне виконання обов`язку з оплати товару є 7083,00 грн, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Приписами ст.76,77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вище наведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "СК АЛЬЯНС 2006".

Щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано у матеріали справи копії: договору про надання професійної правничої допомоги № 12/2021 від 29.07.2021, укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням "Право та Справедливість"; акту приймання-передачі наданих послуг від 29.09.2021 на суму 4500,00 грн; платіжних доручень № 1154 ВІД 02.08.2021 суму 500,00 грн, № 1225 від 18.08.2021 на суму 4000,00 грн; ордеру серії КС №887918 виданого 18.10.2021; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 5648/10.

Дослідивши подані позивачем докази, суд дійшов висновку, що позивачем належними та достатніми доказами доведено розмір витрат на правничу допомогу по справі №910/17006/21.

Ураховуючи надані адвокатом послуги, ціну позову, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд дійшов висновку про обґрунтованість понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 4500,00 грн.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129-130, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІВЕРСАЛ СПЕЦТРАНС" (02230, місто Київ, ВУЛИЦЯ ГОРЬКОГО, будинок 32, ідентифікаційний код 40393850) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СК АЛЬЯНС 2006" (11501, Житомирська обл., Коростенський р-н, місто Коростень, вул. Шевченка, будинок 27/1, офіс 48, ідентифікаційний код 39142102) 47220,00 грн основного боргу, 7083,00 грн штрафної санкції, витрати на правову допомогу у сумі 4500,00 грн та судовий збір у сумі 2270,00грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 24.12.2021.

Суддя С.О. Турчин