ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року

м. Київ

Справа № 916/1577/19

Верховний Суд у складі суддів Касаційного господарського суду:

Огородніка К.М.- головуючого, Банаська О.О., Жукова С.В.,

за участю секретаря судового засідання - Ксензової Г.Є.;

за участю представників сторін:

АТ "Одеський припортовий завод" - Мастістий І.А. (ордер серія ОД №652717),

АТ "Укртрансгаз" - Євтіхієва К.Л. (дов. №1-2524 від 10.12.2020),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" та Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.09.2021

та рішення Господарського суду Одеської області від 10.03.2021

у справі № 916/1577/19

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Акціонерного товариства "Одесагаз",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ГК "Укргаз",

про зобов`язання повернути безпідставно набуте майно та стягнення.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі - АТ "Укртрансгаз") звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" (далі - ПАТ "Одеський припортовий завод") про повернення безпідставно набутого майна у вигляді природного газу та стягнення 437 879 530,57 грн.

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на те, що відповідачем було безпідставно відібрано з газотранспортної системи в червні 2016 року природний газ в обсязі 53253,949 тис.куб.м., тобто більше, ніж було погоджено поданою відповідачем номінацією від 19.05.2016 № 7, про що позивачу стало відомо в межах здійснення процедури алокації.

Також позивач зазначав, що укладений між сторонами договір транспортування природного газу від 17.12.2015 № , який визначав порядок врегулювання такого відбору природного газу шляхом надання позивачем послуг балансування, не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки був визнаний судом неукладеним в межах розгляду господарської справи №916/2090/16.

Обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанції

24.12.2014 між ПАТ "Укртрансгаз" (газотранспортне підприємство) та ПАТ "Одеський припортовий завод" (замовник) укладено договір №, відповідно до умов якого газотранспортне підприємство зобов`язалось надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а замовник зобов`язався внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбаченими умовами договору.

Згідно з пунктом 1.2 договору річний плановий обсяг транспортування природного газу замовника складає до 1281000 тис.куб.м. на суму 380918160грн.

Згідно з пунктами 2.3, 2.4 договору при отриманні газу від замовника на пунктах приймання-передачі в магістральні трубопроводи газотранспортне підприємство не набуває права власності на отриманий для транспортування газ. Газотранспортне підприємство приймає газ від замовника на пунктах приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи та здійснює його транспортування по території України до ГРС, де передає газ замовнику в загальному потоці в газорозподільні мережі.

Відповідно до пункту 2.8 договору обсяг відбору газу замовником та його споживачами протягом місяця не повинен перевищувати обсяг газу, що передається замовником у магістральні трубопроводи газотранспортного підприємства в цьому місяці.

За умовами підпункту 6.3.9 пункту 6.3 договору замовник, який замовляє послугу для транспортування газу власним споживачам, зобов`язується, зокрема, здійснювати балансування надходження і розподілу газу з метою уникнення дисбалансу газу. У разі відбору споживачами замовника в поточному місяці обсягів газу більше, ніж обсяг надходження газу замовника до магістральних трубопроводів, останній до дванадцятого числа місяця, наступного за звітним, зобов`язаний провести закупівлю газу та документально оформити таку закупівлю або здійснити відбір газу з ПСГ, який йому належить, у тому числі страхового запасу, та документально оформити такий відбір на умовах договору зберігання газу в обсязі, достатньому для покриття різниці між обсягом надходження газу замовника і обсягом газу, поставленого споживачам.

Згідно з пунктом 8.1 договору газотранспортне підприємство має право обмежити або припинити транспортування газу замовнику або його споживачам згідно з договором та визначеним законодавством порядком пооб`єктового припинення (обмеження) газопостачання споживачам, крім населення, у випадках, зокрема, недотримання замовником та/або його споживачами договору, у тому числі перевищення обсягу споживання природного газу понад закуплений обсяг за відповідний період.

Відповідно до пункту 11.1 договору останній набрав чинності з 01.01.2015 та укладений на строк до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків за послуги - до їх повного здійснення.

В подальшому, 19.03.2015 між ПАТ "Укртрансгаз" (газотранспортне підприємство) та ПАТ "Одеський припортовий завод" (замовник) укладено додаткову угоду №1 до договору № від 24.12.2014, відповідно до якої сторони домовились про наступне: з 01.04.2015 тариф на послуги на транспортування природного газу по магістральних трубопроводах для споживачів України, визначений постановою НКРЕ від 03.03.2015 №503 і складає 516,84 грн, в т.ч. ПДВ 86,14 грн, за 1000 куб.м.; дана додаткова угода набирає чинності з 01.04.2015.

17.12.2015 між ПАТ "Укртрансгаз" (оператор) та ПАТ "Одеський припортовий завод" (замовник) укладено договір № транспортування природного газу, відповідно до умов якого оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг.

Згідно з розділом 2 договору за цим договором оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг. Послуги надаються на умовах, визначених у кодексі з урахуванням особливостей передбачених цим договором. Послуги, які можуть бути надані змовнику за цим договором: послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи; послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій; послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї. Обсяг послуг, що надаються за цим договором, визначається підписанням додатка 1 (розподіл потужності) та/або додатка 2 (транспортування) до цього договору. Приймання-передача газу, документальне оформлення та подання звітності оператору здійснюються відповідно до вимог кодексу. Замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у договорі. Оператор має виконувати вимоги, визначені в кодексі, приймати газ в точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів. Додатки 1, 2, 3 є невід`ємною частиною цього договору. При цьому додаток 3 укладається у випадку, коли замовником послуг є оператор газорозподільної системи, прямий споживач, газодобувне підприємство або виробник біогазу.

У відповідності до пунктів 9.1 - 9.5 договору у разі виникнення у замовника негативного місячного небалансу та не врегулювання ним негативного місячного небалансу відповідно до Кодексу в строк до дванадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, замовник зобов`язаний сплатити оператору за послуги балансування. Негативний місячний небаланс замовника визначається відповідно до Кодексу. Вартість послуг балансування за газовий місяць визначається на підставі даних про негативний місячний небаланс замовника за визначеною в договорі формулою ціна газу визначається оператором відповідно до кодексу. Оператор визначає базову ціну газу щомісяця в строк до десятого числа місяця, наступного за газовим місяцем та розміщує її на своєму веб-сайті. Оператор до чотирнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, надає замовнику на його електронну адресу розрахунок вартості послуг балансування та рахунок-фактуру. Замовник зобов`язаний здійснити оплату у строк, що не перевищує п`яти банківських днів. Розбіжності щодо вартості послуг балансування підлягають урегулюванню відповідно до умов цього договору або в суді. До прийняття рішення суду вартість послуг балансування, яку замовник зобов`язаний сплатити в строк, визначений пунктом 9.4 цього договору, визначається за даними оператора.

За змістом пунктів 17.1-17.2 договору останній набирає чинності з дня його укладення на строк до 31.12.2016, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.12.2015. Цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

19.05.2016 за вих.№2026 ПАТ "Одеський припортовий завод" подав позивачу місячну номінацію на червень 2016 року на обсяг 100 тис.куб.м. природного газу. Вказаний обсяг був фактично узгоджений. Згідно з цією номінацією обсяг природного газу у червні 2016 року відповідач придбав у віртуальній точці газотранспортної системи від постачальника - ТОВ "Еско-Північ". Вказана номінація не містить інформації про спірний об`єм природного газу.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи звіту ПАТ "Одесагаз" про фактичні обсяги розподілу газу по постачальниках за червень 2016 року, який є додатком до алокації за звітний місяць, у червні 2016 року відповідачем було фактично відібрано природний газ у обсязі 53353,949 тис.куб.м. при підтвердженому обсязі номінацій - 100,000 тис.куб.м., в тому числі з мереж ПАТ "Укртрансгаз" в особі філії УМГ "Прикарпаттрансгаз" в обсязі 53353,949 тис.куб.м.

Згідно з актом наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубами від 30.06.2016 №06-16-, відповідно до договору від 24.12.2014 № ПАТ "Укртрансгаз" в особі філії УМГ "Прикарпаттрансгаз" надало, а ПАТ "Одеський припортовий завод" отримало послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у червні 2016 року в обсязі 53353,949 тис.куб.м.

На підтвердження здійснення оплати наданих позивачем послуг транспортування природного газу в червні 2016 року відповідачем долучено до матеріалів справи відповідні платіжні доручення про здійснення оплати на загальну суму 25238552,04грн.

Також з наявного у справі акту наданих послуг з розподілу природного газу від 30.06.2016 до договору №009136 вбачається, що відповідачем було прийнято у ПАТ "Одесагаз" послуги з розподілу природного газу у червні 2016 року в обсязі 53353,949 тис.куб.м., що також підтверджується актом від 30.06.2016, складеним між відповідачем та ПАТ "Одесагаз".

Відповідачем обставина щодо здійснення відбору природного газу у червні 2016 року в обсязі 53353,949 тис.куб.м. не заперечується, водночас, при первісному розгляді справи відповідач наполягав на тому, що природний газ в обсязі 52353,949 тис.куб.м., який не був підтверджений номінацією, був набутий відповідачем на підставі укладеного договору з ТОВ ГК "Укргаз", на підтвердження чого відповідачем було долучено до матеріалів справи:

- договори купівлі-продажу природного газу від 30.06.2016 № 20/СН-248 та від 30.06.2016 № 20/СН-249, укладені між ТОВ ГК "Укргаз" (продавець) та ПАТ "Одеський припортовий завод" (покупець), п.1.1. яких передбачає, що продавець зобов`язується передати у власність покупця природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ, в порядку та на умовах, визначених в договорі; додаткові угоди до цих договорів;

- договір доручення про надання брокерських послуг від 24.06.2016 № 20/СН-242, укладений між ПП "Укрбізнесконсалтінг" (брокер) та ПАТ "Одеський припортовий завод" (клієнт) з додатками; довіреність від 04.05.2016; договір оренди біржового місця від 27.01.2016 №601271; протоколи проведення біржових торгів у формі електронного аукціону на Українській універсальній біржі від 30.06.2016; біржові свідоцтва.

Відповідачем до матеріалів справи було долучено копії актів приймання-передачі природного газу від 30.06.2016 №163 та №173, підписані між ТОВ ГК "Укргаз" та ПАТ "Одеський припортовий завод", в яких значиться, що ТОВ ГК "Укргаз" передало, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 22000,000 тис.куб.м. та 31253,949 тис.куб.м. на підставі вказаних договорів купівлі-продажу природного газу.

Крім цього відповідачем було долучено до матеріалів справи копії тристоронніх актів прийому-передачі природного газу від 30.06.2016 №1, які містять підписи і печатки від ТОВ ГК "Укргаз" та ПАТ "Одеський припортовий завод" і в яких зазначено, що ТОВ ГК "Укргаз" передало, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 22000,000 тис.куб.м. та 31253,949 тис.куб.м.; прийом-передача природного газу в газотранспортній системі здійснювалось у віртуальній точці, в якій відбувається передача природного газу. Водночас вказані акти не були узгоджені позивачем, про що свідчить відсутність підпису уповноваженого представника позивача та печатки, а також визнається сторонами.

В матеріалах справи наявний звіт замовника послуг транспортування - ТОВ ГК "Укргаз" про надходження та розподіл природного газу замовника послуг транспортування від 30.06.2016 №1, з якого вбачається, що у період з 01.06.2016 по 30.06.2016 обсяг природного газу, який був переданий ТОВ ГК "Укргаз згідно підтверджених номінацій для відповідача у віртуальній точці, в якій відбувається передача природного газу, становить 0,000 тис.куб.м.

На підтвердження обставини щодо набуття позивачем права власності на спірний природний газ, останнім надано суду, зокрема, договір про закупівлю природного газу від 30.05.2016 №-ВТВ, укладений між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та ПАТ "Укртрансгаз" (покупець).

Згідно з пунктами 1.1, 1.2 договору продавець зобов`язався передати у власність покупцеві у травні-грудні 2016 року природний газ, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити газ на умовах договору. Газ, що передається за договором, використовується покупцем виключно для забезпечення виробничо-технологічних потреб, власних потреб та для забезпечення балансування.

Відповідно до пункту 3.1 договору продавець передає покупцю у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, газ ввезений на митну територію України Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відповідно до його зовнішньоекономічних контрактів) у віртуальній точці виходу, в якій відбувається передача природного газу або в ПСГ. Газ, що передається продавцем покупцю за договором, пройшов митний контроль і випущений у вільне використання на митній території України. Право власності на газ переходить від продавця до покупця у віртуальній точці виходу, в якій відбувається передача природного газу або в ПСГ, після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ.

Пунктом 3.3. договору погоджено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно з актами приймання-передачі від 30.06.2016 до вказаного договору, НАК "Нафтогаз України" передав, а ПАТ "Укртрансгаз" прийняв у червні 2016 року імпортований природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" для забезпечення балансування, в обсязі 75266,749 тис.куб.м. та 72206,799 тис.куб.м. В актах зазначено, що передача-приймання природного газу здійснюється в підземних сховищах газу ПАТ "Укртрансгаз". Під час розгляду справи з пояснень позивача судом було встановлено, що вказані акти були датовані 30.06.2016, оскільки складені щодо поставленого природного газу протягом всього місяця постачання. Обставину придбання позивачем вказаного природного газу у НАК "Нафтогаз України" відповідач не заперечив.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на підставі договору транспортування природного газу від 17.12.2015 № здійснив розрахунок вартості послуг балансування природного газу, наданих відповідачу в червні 2016 року на підставі даних про негативний місячний небаланс - 53253,949 тис.куб.м., згідно з яким вартість послуг балансування за червень 2016 року позивачем була визначена у розмірі 434040985,93 грн. Вказаний розрахунок разом з одностороннім актом надання послуг балансування обсягів природного газу від 30.06.2016 №06-16--Баланс та рахунком позивачем було направлено на адресу відповідача супровідним листом від 15.07.2016 №10085/12.

Відповідач, визначену позивачем вартість наданих у червні 2016 року послуг балансування обсягів природного газу за договором від 17.12.2015 № в розмірі 434040985,93 грн не сплатив, що стало підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом, який розглядався в межах справи № 916/2090/16. Водночас, в межах справи №916/2090/16 відповідачем було заявлено зустрічний позов про визнання недійсним договору транспортування природного газу від 17.12.2015 №.

Так, за результатом розгляду справи № 916/2090/16 рішенням Господарського суду Одеської області від 22.10.2018 позов ПАТ "Укртрансгаз" було задоволено частково, у задоволенні зустрічного позову ПАТ "Одеський припортовий завод" було відмовлено. Водночас, постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 у справі №916/2090/16, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 25.06.2019, рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позову ПАТ "Укртрансгаз" було скасовано та відмовлено у задоволенні первісного позову. В межах справи № 916/2090/16 апеляційною інстанцією було встановлено обставину неукладення сторонами договору транспортування природного газу від 17.12.2015 №, оскільки останні не погодили предмет договору транспортування.

Оскільки в межах справи № 916/2090/16 договір транспортування природного газу від 17.12.2015 № визнано неукладеним позивач вважає, що правові підстави для врегулювання небалансу, внаслідок відбору відповідачем з газотранспортної системи спірного газу у червні 2016 року, відсутні, а тому відібраний відповідачем природний газ у більшому обсязі, ніж було підтверджено номінацією, є таким, що безпідставно отриманий відповідачем з обсягів природного газу позивача та підлягає поверненню.

Як було встановлено судом при новому розгляді справи з пояснень представника відповідача та визнано сторонами, що природний газ у обсязі 53253,949 тис.куб.м. у відповідача фактично відсутній та відсутня наразі фактична можливість повернути позивачу спірний природний газ в натурі. На підтвердження іншого матеріали справи жодного доказу не містять.

Неповернення відповідачем позивачу спірного обсягу газу у розмірі 53253,949 тис.куб.м., відібраного відповідачем з газотранспортної системи у червні 2016 року, та некомпенсація відповідачем позивачу вартості відібраного газу у спірному обсязі при наявності обставини неукладення сторонами договору від 17.12.2015 № та відсутності у позивача обов`язку надати відповідачу послуги з балансування за договором від 24.12.2014 №, стали підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням Господарського суду Одеської області від 08.10.2019 позовні вимоги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" було задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 266392761,62 грн вартості природного газу та 204528,87 грн судового збору.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.02.2020 рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2019 було скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 23.07.2020 рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.02.2020 у справі №916/1577/19 було скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд виходив з того, що судом апеляційної інстанції не враховано, що у справі № 916/2090/16 визнано неукладеним договір № від 17.12.2015, розділом 2 якого було передбачено, що оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг. Послуги надаються на умовах, визначених у кодексі з урахуванням особливостей передбачених цим договором. Послуги, які можуть бути надані замовнику за цим договором: послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи; послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій; послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї, з тих підстав, що сторонами не погоджено предмету договору транспортування (потужностей та обсягу транспортування газу), і тому, такий договір не створює юридичних наслідків для його сторін.

Також зазначив, що суд першої інстанції роблячи висновок, що у червні 2016 року відповідач відібрав з газотранспортної системи 53253,949 тис.куб.м. природного газу без наявності для цього правових підстав, не з?ясував питання обізнаності позивача щодо дій відповідача з відбору у червні 2016 року газу понад узгоджені номінації та відсутність згоди позивача на такий відбір, враховуючи наявні в матеріалах справи (т.1 а.с. 176-180, 187, 188) акт приймання передачі наданих послуг з транспортування у червні 2016 року природного газу в загальному обсязі 53253,949 тис.куб.м. №06-16- від 30.06.2016, підписаний між сторонами на виконання договору № від 24.12.2014, акт наданих послуг з розподілу у червні 2016 року природного газу в загальному обсязі 53253,949 тис.куб.м., платіжні доручення, які свідчать, що оплата послуг транспортування природного газу в обсягах, які значно перевищують наявну у відповідача місячну номінацію, здійснювалась відповідачем протягом усього червня 2016 року. Місцевим господарським судом не з?ясовано як такі дії позивача узгоджуються з пунктом 8.1. договору № від 24.12.2014, за яким АТ "Укртрансгаз" надане право обмежити або припинити транспортування газу ПАТ "Одеський припортовий завод" або його споживачам згідно з договором та визначеним законодавством порядком пооб`єктового припинення (обмеження) газопостачання споживачам, крім населення у випадках, зокрема, недотримання ПАТ "Одеський припортовий завод" та/або його споживачами, у тому числі, перевищення обсягу споживання природного газу понад закуплений обсяг за відповідний період: припинення або розірвання договору.

Крім того, суд першої інстанції, не зазначив як співвідносяться заявлені позивачем вимоги щодо одночасного повернення безпідставно набутого майна та здійснення компенсації його вартості.

При цьому місцевий господарський суд не навів мотивів з яких дійшов висновку про відмову позивачу в задоволенні позову про зобов?язання Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" повернути Акціонерному товариству "Укртрансгаз" в натурі безпідставно набуте майно, а саме природний газ в обсязі 53253,949 тис.куб.м.

Також за висновками суду першої інстанції право власності позивача на спірний обсяг газу підтверджено договором від 30.05.2016 про закупівлю природного газу №-ВТВ, який укладений між ним та Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та складеними на його виконання актами приймання-передачі, підписаними уповноваженими представниками сторін, підписи яких скріплено печатками.

Однак перехід права власності на газ від Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до позивача, зокрема встановлення дати підписання відповідних актів, та наявності у позивача права власності на спірний обсяг газу на момент його відбору відповідачем, судом не встановлювалось.

За результатами нового розгляду рішенням Господарського суду Одеської області від 10.03.2021 у даній справі позов задоволено частково, стягнуто з ПАТ "Одеський припортовий завод" на користь АТ "Укртрансгаз" 266392761,62 грн вартості безпідставно збереженого майна та 204528,87 грн судового збору, в іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевим господарським судом зазначено, що у червні 2016 року відповідач відібрав з газотранспортної системи 53253,949 тис.куб.м. природного газу без наявності для цього правових підстав.

Відповідачем не спростований факт відібрання у червні 2016 року спірного обсягу газу у розмірі 53253,949 тис.куб.м., та не спростований факт відсутності у нього правових підстав для відібрання з ГТС спірного обсягу природного газу.

Заперечення відповідача щодо того, що в даному випадку відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень статей 1212 - 1214 Цивільного кодексу України через те, що позивач не є власником спірного майна, на думку суду першої інстанції, спростовуються матеріалами справи, зокрема, положеннями укладеного між ПАТ НАК "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз" договору від 30.05.2016 про закупівлю природного газу з урахуванням змін та доповнень до нього, та підписаними в рамках цього договору актами приймання-передачі.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що, оскільки з пояснень відповідача не вбачається можливості повернути позивачу безпідставно набуте майно в натурі, в даному випадку права позивача мають бути захищені за рахунок відшкодування відповідачем вартості цього майна, визначеної на момент розгляду судом цієї справи.

При цьому місцевий господарський суд, встановлюючи вартість спірного природного газу, визначеного на момент розгляду судом справи про повернення майна, послався на висновок судового експерта, який визначає вартість спірного майна - природного газу в обсязі 53253,949 тис.куб.м., станом на 30.08.2019 (тобто на момент розгляду справи), в розмірі 266392761,62 грн.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.09.2021 у справі №916/1577/19 рішення Господарського суду Одеської області від 10.03.2021 залишено без змін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

АТ "Укртрансгаз" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 10.03.2021 в частині стягнення з ПАТ "Одеський припортовий завод" 266392761,62 грн вартості безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 53253,949 тис.куб.м. та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.09.2021, ухвалити нове рішення в цій частині про стягнення 514548708,41 грн за ціною, що визначена станом на дату прийняття судового рішення.

В обґрунтування доводів з посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини другої статті 1213 ЦК України у подібних правовідносинах щодо визначення вартості безпідставно набутого обсягу природного газу, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Скаржник вважає, що посилання апеляційного суду на необхідність збільшення позивачем позовних вимог в порядку статті 46 ГПК України суперечить фактичним обставинам справи, адже позовні вимоги про зобов`язання повернути в натурі природний газ в обсязі 53 253,949 тис.куб.м. не змінювались протягом розгляду справи, а вимога про повернення вартості безпідставно набутого природного газу є похідною і, відповідно до ст. 1213 ЦК України, має бути визначена на момент розгляду справи (тобто, на час винесення рішення).

При цьому звертає увагу суду на висновки щодо визначення вартості набутого майна на момент розгляду справи про його повернення, а не на час його набуття боржником, наведені Верховним Судом, викладену в постанові від 14.08.2019 у справі №313/1572/15-ц.

Також посилається на порушення норм процесуального права, а саме статей 2, 7, 11, 73, 74, 76-79, 86, 91, 210, 236, 237 ГПК України.

АТ "Одеський припортовий завод" також звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 10.03.2021 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.09.2021, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Касаційну скаргу АТ "Одеський припортовий завод" обґрунтував тим, що суди першої та апеляційної інстанцій невірно застосували положення статті 1212 ЦК України у поєднані з положеннями Кодексу газотранспортної системи, які визначають поняття несанкціонованого відбору газу, а також положення пункту 1 глави 3 розділу 12 Кодексу. Суди помилково кваліфікували спірні правовідносини як правовідносини з набуття та збереження майна без достатньої правової підстави, оскільки правовідносини сторін в даному випадку регулюються нормами Кодексу ГТС, які визначать порядок надання послуг з балансування газу.

Також скаржник зазначає про невірне застосування судами положень пункту 10 глави 3 розділу 12, пунктів 4 та 5 глави 4 розділу 14 Кодексу газотранспортної системи та пункту 4 глави 5 розділу 5 Кодексу газорозподільних мереж в частині визначення належного позивача та визначення того чи були порушені права позивача.

Крім того, в якості підстави оскарження зазначає порушення судами положень частини першої статті 334 Цивільного кодексу України у взаємозв`язку зі статтею 1212 Цивільного кодексу України щодо визначенні моменту виникнення права власності позивача на спірний газ.

Скаржник також зазначає, що суд невірно застосував норми матеріального права, які регулюють строк позовної давності.

Позиції інших учасників справи

До Верховного Суду надійшов відзив АТ "Укртрансгаз" на касаційну скаргу АТ "Одеський припортовий завод", в якому викладено заперечення проти доводів та вимог касаційної скарги.

Обґрунтовуючи свої заперечення проти доводів та вимог касаційної скарги АТ "Одеський припортовий завод", позивач зазначив, що суди попередніх інстанцій вірно визначили характер спірних правовідносин та правильно застосували положення статті 1213 ЦК, а доводи касаційної скарги є безпідставними та необґрунтованими.

АТ "Одеський припортовий завод" проти вимог касаційної скарги АТ "Укртрансгаз" заперечує, та зазначає про відсутність необхідності застосування до спірних правовідносин частини другої статті 1213 ЦК України.

Позиція Верховного Суду

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 300 ГПК України визначено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій у оскаржених судових рішеннях норм матеріального та процесуального права в межах вимог та доводів скаржника, та дослідивши зміст постанов Верховного Суду, на висновки в яких посилається скаржник, колегія суддів касаційної інстанції зазначає про таке.

Спір у справі стосується питання наявності правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статей 1212, 1213 ЦК України.

Щодо касаційної скарги ПАТ "Одеський припортовий завод"

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно із частиною першою, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України.

Застосування положень статті 1212 ЦК України передбачає встановлення наявності у позивача права власності на безпідставно набуте відповідачем майно.

Відповідач заперечував наявність у позивача права власності на відібраний ним у червні 2016 року обсяг природного газу.

Направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд у постанові вказав, що судом не встановлювалось перехід права власності на газ від ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до позивача, зокрема встановлення дати підписання відповідних актів, та наявності у позивача права власності на спірний обсяг газу на момент його відбору відповідачем.

За результатами нового розгляду місцевий господарський суд, зазначаючи, що спірний природний газ, який безпідставно був відібраний відповідачем, належить позивачу, виходячи із договору про закупівлю природного газу від 30.05.2016 №-ВТВ, укладеним між позивачем та ПАТ "НАК "Нафтогаз України", а також актів приймання-передачі природного газу, які підписані на підставі зазначеного договору 30.06.2016.

Відповідно до частини першої статті 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Однак, всупереч наведених висновків Верховного Суду, суди першої та апеляційної інстанцій, обмежившись лише встановленням дати підписання актів приймання-передачі природного газу відповідно до договору від 30.05.2016 № -ВТВ, не встановили обставин переходу та набуття права власності позивача на спірний обсяг природного газу.

Згідно з актами приймання-передачі від 30.06.2016, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" передав, а ПАТ "Укртрансгаз" прийняв в червні 2016 року імпортований природний газ ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" для забезпечення балансування, в обсязі 75266,746 тис.куб.м. та 72206,799 тис.куб.м. В актах зазначено, що передачі-приймання природного газу здійснюється в підземних газосховищах газу ПАТ "Укртрансгаз".

Відповідно до пункту 3.1. розділу 3 договору про закупівлю природного газу від 30.05.2016 № -ВТВ право власності на газ переходить від продавця до покупця у віртуальній точці виходу, в якій відбувається передача природного газу або ПСГ, після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ.

Натомість, судами обох інстанцій зазначеному належної правової оцінки надано не було.

Тобто, місцевий та апеляційний господарські суди не в повному обсязі врахував вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 23.07.2020 у цій справі, що є порушенням положень частини п`ятої статті 310 та частини першої статті 316 ГПК України та частково підтверджує доводи скаржників.

Щодо касаційної скарги АТ "Укртрансгаз"

Відповідно до статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Розмір відшкодування вартості майна визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Тобто береться до уваги ринкова вартість майна на момент подання позову, яка далі може бути переглянута на момент прийняття судом рішення.

Місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшовши висновку, що права позивача мають бути захищені за рахунок відшкодування відповідачем вартості цього майна визначеної на момент розгляду судом справи, взяв за основу висновок експерта, який визначає вартість спірного майна - природного газу в обсязі 53253,949 тис.куб.м. станом на 30.08.2019 в розмірі 266392761,62 грн, не надавши належної правової оцінки доводам позивача стосовно того, що рішення місцевим судом ухвалено 10.03.2021 і висновки, до яких прийшов експерт станом на 30.08.2019 є неактуальними.

Однак такі висновки судів є передчасними, зробленими без належного з`ясування всіх обставин у їх сукупності, що мають значення для розгляду заявлених вимог.

Частиною 2 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічний принцип закріплено у частині другій статті 2, частині першій статті 13 ГПК України.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарт доказування - спеціальні норми, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Тобто, в цьому разі мається на увазі достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування під час розгляду справи категорій стандартів доказування - правил, які дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

Суд звертає увагу, що 17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким були, зокрема внесені зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів" на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Визначення поняття доказів, вимоги щодо доказів, властивостей доказів та порядку їх оцінки урегульовано у главі 5 "Докази та доказування" ГПК України.

За змістом статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, який, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") звернув увагу, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосований ЄСПЛ у рішенні від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

ЄСПЛ у рішенні від 21.10.2011 у справі "Дія-97" проти України" зазначив, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів.

Верховний Суд зауважує, що саме суд має забезпечити право особи на справедливий суд (справедливу судову процедуру).

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Суд зауважує, що принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі "DOMBO BEHEERB.V. v. THE NETHERLANDS").

Разом з тим наведеного суди попередніх інстанцій не врахували та не здійснили належного дослідження у сукупності наявних в матеріалах справи доводів та заперечень сторін, а також доказів, наданих на їх підтвердження з урахуванням правил та критеріїв оцінки доказів визначених ГПК України.

Висновок суду першої інстанції, який підтримано апеляційним судом, про наявність в матеріалах справи лише одного доказу, з якого можливо встановити вартість спірного природного газу, визначеного на момент розгляду судом справи про повернення майна, а саме висновку судового експерта станом на 30.08.2019, зроблено за неналежного дослідження інших наявних у матеріалах справи доказів.

Суди не надали належної правової оцінки письмовим поясненням позивача, в яких у відповідності до положень частини 2 статті 1213 ЦК України зазначались актуальні ціни за природний газ, з метою визначення вартості спірних обсягів природного газу саме на момент вирішення спору по суті, Інформації щодо ціни придбання природного газу станом на 11.01.2021, оприлюдненої на сайті ТОВ "Оператор ГТС України", відхиливши їх без наведення мотивів їх відхилення, без обґрунтування їх неналежності та недопустимості, що свідчить про вибіркову оцінку доказів, та не відповідає приписам процесуального законодавства.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Суд касаційної інстанції позбавлений можливості самостійно встановити вказані обставини з огляду на обмеження, передбачені статтею 300 ГПК України. До повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

Разом з тим, без дослідження і з`ясування наведених вище обставин ухвалені у справі судові рішення не можна вважати правомірними та обґрунтованим.

З урахування наведеного у своїй сукупності суд констатує, що судами попередніх інстанцій в межах наданих їм повноважень (стаття 86, 269 ГПК України) не забезпечено дотримання принципу змагальності та найбільш відповідного цьому принципу стандарту доказування - "вірогідності доказів", який на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають сторони у справі, тобто стандарту переваги більш вагомих доказів, без врахування того, що оцінка обставин справи здійснюється з урахування усієї сукупності наявних в ній доказів та правил й критеріїв визначених ГПК України.

Відтак, оскаржувані рішення та постанова не можуть вважатися такими, що відповідають критеріям справедливого судового розгляду відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За змістом пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Згідно із частиною третьою статті 310 цього Кодексу підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

За таких обставин, беручи до уваги, що судами першої та апеляційної інстанції порушено принцип повноти оцінки доказів та їх відображення у судовому рішенні, яким вирішувався спір по суті, а Верховний Суд, діючи в межах повноважень, встановлених статтею 300 ГПК України, не може встановлювати обставини, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку, тому враховуючи допущені порушення норм процесуального права, прийняті у справі постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.09.2021 та рішення Господарського суду Одеської області від 10.03.2021 у справі №916/1577/19 підлягають скасуванню, а справа - направленню у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду першої інстанції слід врахувати вище викладене, повно та всебічно перевірити фактичні обставини справи, дати належну оцінку наявним у справі доказам, доводам та запереченням сторін, і в залежності від встановленого та вимог закону, з урахуванням зауважень викладених в цій постанові, постановити законне та обґрунтоване рішення.

Розподіл судових витрат

Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України).

Керуючись статтями 240, 300, 301, 304, 308, 310, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" та Акціонерного товариства "Укртрансгаз" задовольнити частково.

2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.09.2021 та рішення Господарського суду Одеської області від 10.03.2021 у справі №916/1577/19 скасувати.

3. Справу № 916/1577/19 в скасованій частині передати на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Судді Банасько О.О.

Жуков С.В.