ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2021 року м.Дніпро Справа № 904/3716/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В.,

судді: Кощеєв І.М., Подобєд І.М.

секретар судового засідання Григоренко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Універсал Банк" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2021 (повне рішення складено 24.09.2021, (суддя Кеся Н.Б.) у справі №904/3716/21

за позовом Акціонерного товариства "Універсал Банк", м.Київ

до Нікопольської міської ради, м.Нікополь Дніпропетровська область

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на боці Відповідача ОСОБА_1 , м. Нікополь

про стягнення

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.

Акціонерне товариство "Універсал Банк" (далі-Позивач) 02.04.2021 звернулося з позовом до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради (далі-Відповідач), в якому просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить територіальній громаді м. Нікополь в особі Нікопольської міської ради Дніпропетровської області на праві власності на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.07.2013 р. по справі № 182/400/13-ц, на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (вул. Автозаводська, буд. 54/19, м. Київ, 04114, п/р № НОМЕР_1 в АТ «Універсал Банк» у м. Києві, МФО 322001, ) в рахунок погашення заборгованість за кредитним договором № 73/07В від 21 серпня 2007 року у розмірі 22 091,16 доларів США (двадцять дві тисячі дев`яносто доларів США)

Встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В обґрунтування позову Позивач посилається на Договір уступки права вимоги та те, що Відповідач є новим іпотекодавцем, оскільки предмет іпотеки перейшов у власність територіальної громади м.Нікополь в особі Відповідача як відумерла спадщина.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2021 року у справі №904/3716/21 позов Акціонерного товариства "Універсал Банк" до Нікопольської міської ради задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка є відумерлою спадщиною ОСОБА_2 та передано у власність територіальної громади м. Нікополь в особі Нікопольської міської ради Дніпропетровської області за рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.07.2013 по справі №182/400/13-ц, на користь Акціонерного товариства Універсал Банк (вул. Автозаводська, буд. 54/19, м.Київ, 04114, п/р № НОМЕР_1 в АТ Універсал Банк у м. Києві, МФО 322001, ) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №73/07В від 21 серпня 2007 року у розмірі 106493,96 грн (що еквівалентно за курсом НБУ станом на 30.12.2010 - 13379,31 долар США), заборгованості по сплаті відсотків в розмірі 30817,10 грн (що еквівалентно за курсом НБУ станом на 30.12.2010 - 3871,69 долар США) та пеню за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 12132,10 грн. Встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України Про іпотеку за початковою ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В решті позову відмовлено.

При прийнятті даного рішення господарський суд виходив с того, що оскільки наявність прав Позивача на предмет іпотеки, наявність боргу, виконання якого забезпечено спірною іпотекою, а також, те, що Відповідач є особою, якій передані речові права на предмет спірної нерухомості, доводиться матеріалами справи, позовні вимоги підлягають задоволенню із врахуванням того, що право власності на спірну нерухомість досі зареєстровано за померлим заставодавцем, а обсяг заборгованості суд визнає підтвердженим з огляду на факти, які встановлені судом в іншій справі, які не є тотожніми даним Позивача, який детальних розрахунків іншої суми не надав.

Доводи та вимоги апеляційної скарги.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Акціонерне товариство "Універсал Банк" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Дніпропетровської області від 15.09.2021 у справі № 904/3716/21 скасувати в частині відмови в задоволені позову, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства "Універсал Банк" повністю.

Скаржник вважає рішення Господарського суду Дніпропетровської області незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального права, неповного з`ясування обставин справи та неправильного застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення №904/3716/21 від 15.09.2021 в частині часткового задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована наступними доводами.

По-перше, під час розгляду справи, Банком разом з відповіддю на відзив були надані виписки по всім аналітичним рахункам Клієнта ОСОБА_3 , які в свою чергу підтверджують як сам факт видачі кредиту, так і рух коштів на рахунку. Банком було здійснено всі необхідні дії та надано всі належні та допустимі докази для підтвердження того, що сума заборгованості становить 22 091,16 доларів США, проте саме суд в даному випадку не дослідив подані позивачем докази та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог.

По-друге, зауважує на тому, що кредит було надано в іноземній валюті. У відповідності до п. 8.2. Кредитного договору, погашення кредиту та процентів за користуванням кредиту здійснюється Позичальником щомісячно ануїтентним платежем в сумі не менше, ніж 308,00 дол. США в строк з 25 числа по останній робочий день поточного місяця, починаючи з вересня 2007 року згідно Додатку №1 до цього Договору, який є невід`ємною частиною цього Договору (копія кредитного договору міститься в матеріалах справи), тобто умовами кредитного договору чітко передбачено, що сплата по кредиту має відбуватись у валюті кредиту, а саме в доларах США, тому AT «Універсал Банк» просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості саме в іноземній валюті.

Скаржник зауважує, що гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, а тому, суд має дійти висновку про задоволення позовних вимог та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором саме в іноземній валюті.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить суд скасувати рішення Господарського суду повністю. На думку позивача, скаржник не навів жодних належних доводів, які б спростували висновки суду та стали б достатньою підставою для скасування оскаржуваного рішення. Таким чином, рішення є правомірним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає на тому що, позивач не надав до суду доказів на підтвердження обставин реєстрації Територіальною громадою м. Нікополя в особі Нікопольської міської ради за собою права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Щодо посилання Позивача на норми ст. 1 Закону України «Про іпотеку», а саме іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Норми ст. 23 цього ж Закону визначають, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою, Нікопольська міська рада вважає неправомірним застосування норми цього Закону, в даному випадку, оскільки, Нікопольська міська рада не набула право власності на нерухоме майно та не має права володіння, користування та розпорядження цим майном, а тому не може бути Відповідачем в даній справі.

Таким чином вважає, що позовні вимоги подані до неналежного Відповідача, не мають правового обґрунтування та не підтверджені належними доказами того, що саме Нікопольська міська рада має бути Відповідачем в даній справі.

Нікопольська міська рада також зауважує на тому, що Позивач не довів належними та допустимими доказами факт наявності у ОСОБА_3 перед позивачем заборгованості.

Водночас, Позивач на підтвердження факту видачі кредитних коштів та розміру заборгованості за кредитом подав лише розрахунок заборгованості, який не містить самого розрахунку. В силу вищенаведених норм закону не є належними та допустимими доказами, які б могли підтвердити факт видачі кредитних коштів та дійсний розмір заборгованості.

Звертає увагу суду на той факт, що станом на сьогоднішній день, Позичальником по кредитному договору №73/07В є ОСОБА_3 , якого залучено згідно ухвали суду до участі у справі в якості Третьої особи, який не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на боці Відповідача - ОСОБА_1 .

Місцем проживання ОСОБА_3 . Позивач зазначає предмет іпотеки: АДРЕСА_2 , цей факт ще раз доводить про те, що власником квартири не є Нікопольська міська рада, вона не може розпоряджатись предметом іпотеки.

Таким чином, вважає, що Позивачем не доведено в позові підстав для звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, при наявності виконавчого напису нотаріусу, подано позов до неналежного Відповідача та відсутні належні та допустимі докази наявності заборгованості Позичальника.

Нікопольська міська рада зазначає ше на тому, що судом першої інстанції не прийнято до уваги судова практика (яку надав Відповідач) по аналогічній справі № 920/531/20: рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2020; постанова Північного апеляційного господарського суду віл 03.02.2021; ухвала Верховного суду від 25.03.2021. Справа пройшла всі стадії оскарження, Банку відмовлено в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.10.2021р. поновлено строк на подання апеляційної скарги. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Універсал Банк" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2021 у справі №904/3716/21. Розгляд справи призначено на 02.12.2021р.

02.12.2021 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

21.08.2007 року між Відкритим акціонерним товариством ВТБ Банк (далі-Банк) та ОСОБА_3 (далі-Позичальник) підписано Кредитний договір №73/07В (арк.с. 35-38 Т.1) (далі-Договір №73/07В).

Відповідно до умов Договору №73/07В:

1.1. Предметом Кредитного договору є надання Банком Позичальникові грошових коштів (кредит) на таких умовах:

- сума кредиту - 15300 (п`ятнадцять тисяч триста доларів США 00 центів) доларів США;

- строк кредитування - 6 (шість) років до 20.08.2013 року;

- проценти за користування кредитом - 13 (тринадцять) відсотків річних.

2.1. Банк надає Позичальнику кредит на ремонт квартири (будинку) за адресою: АДРЕСА_2 .

2.2. Для обліку заборгованості за кредитом Банк відкриває позичковий рахунок № НОМЕР_2 .

2.3. Грошові кошти перераховуються Банком з позичкового рахунку на рахунок, вказаний Позичальником в заяві про перерахування коштів, або надаються готівкою після підписання з Банком договору щодо забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором та на підставі письмової заяви Позичальника про перерахування грошових коштів у 5 (п`яти) денний строк з дня отримання Банком заяви.

3.1. Банк зобов`язаний надати Позичальнику грошові кошти (кредит) у розмірі та на строк, що встановлені в п.1.1 Кредитного договору та в порядку і на умовах, встановлених Кредитним договором.

3.2. Банк зобов`язаний прийняти виконання зобов`язань, запропоноване за Позичальника будь-якою іншою особою.

4.1. Позичальник зобов`язаний повернути Банку отриманий кредит та сплатити Банку проценти за користування кредитом у валюті кредиту до 20 серпня 2013 року у розмірі та порядку, встановленому п.8.1. Кредитного договору. Валютні ризики, які пов`язані зі зміною курсу долара США до гривні під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе Позичальник.

4.2. Позичальник зобов`язаний надавати Банку документи: довідку про власні доходи (в т.ч. доходи сім`ї), довідки про заборгованість в інших банках, інші довідки та документи за вимогою Банку (протягом 3-х днів з дня отримання запиту).

4.3. За управління кредитом Позичальник зобов`язаний сплатити Банку грошові кошти в розмірі 1(один) відсоток від суми кредиту в гривнях по курсу Національного банку України, що діє в день сплати комісії на рахунок №0 вдень підписання Кредитного договору.

21.08.2007 року між Відкритим акціонерним товариством ВТБ Банк (далі-Іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (далі-Іпотекодавець) підписано Іпотечний договір №73/07В-І (арк.с. 27-29 Т.1).

Відповідно до умов Договору №73/07В-І:

1.1. Предметом цього договору є передача Іпотекодавцем Іпотекодержателю в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п.1.3; цього договору, надалі - Предмет іпотеки, для забезпечення виконання зобов`язань в повному обсязі щодо повернення кредиту, сплати плати за користування кредитом, комісій, пені, інших платежів, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються кредитним договором №73/07В від 21 серпня 2007 та будь якими додатковими угодами до нього (у т.ч. які збільшують основне зобов`язання), надалі все разом - кредитний договір.

1.2. Згідно з кредитним договором Іпотекодержатель надав Іпотекодавцю (Позичальнику) кредит у сумі 15,300 (П`ятнадцять тисяч триста дол. США 00 центів) доларів США 00 центів зі строком повернення до 20 серпня 2013 та зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13 (тринадцять) відсотків річних. Сплата Іпотекодержателю процентів за користування кредитом та погашення кредиту здійснюються щомісячно в порядку встановленому кредитним договором.

1.3. Іпотекодавець передає Іпотекодержателю в іпотеку квартиру АДРЕСА_3 , яка складається з трьох жилих кімнат, загальною площею 62,6 кв.м., жилою - 45,3 кв.м, та складається: коридор 1 = 6,2 кв.м., вбиральня 2 = 1,0 кв.м., ванна 3 = 2,1 ;кв.м., кухня 4 = 5;8 кв.м., житлова кімната 5 жилою площею 17,4 кв.м., житлова кімната 6 жилою площею 17;4 кв.м., житлова кімната 7 жилою площею 10,5 кв.м., шафа 8 = 1,2 кв.м., балкон = 1,0 кв.м., надалі - Предмет іпотеки.

Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно (серія НОМЕР_3 ), виданого 19 червня 2007. Виконкомом Нікопольської міської ради на підставі рішення №405 від 13 червня 2007р. Право власності зареєстроване КП «Нікопольським міжміським бюро технічної інвентаризації» 19 червня 2007 в книзі №14 за номером запису 264 за реєстраційним номером 19263421, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14950702.

Згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» №15369211 від 26 липня 2007 вартість Предмету іпотеки становить 20319 (двадцять тисяч триста дев`ятнадцять) грн. 00 коп.

1.4. Предмет іпотеки сторони оцінили в 110 772 (сто десять тисяч сімсот сімдесят дві гривні 00 копійок) грн. 00 коп., що за курсом НБУ на день підписання договору становить 21 935 (двадцять одна тисяча дев`ятсот тридцять п`ять дол. США) доларів США 00 центів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, в зв`язку з чим в день її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_3 .

04.10.2011 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області прийнято заочне рішення по справі №2-2116/11 (арк.с. 121-123 Т.2), яким стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства „ВТБ Банк" в особі відділення „Дніпропетровська регіональна дирекція Публічного акціонерного товариства „ВТБ Банк" заборгованість за кредитним договором №73/07В від 21.08.2007 року у розмірі 106493,96 гривень (що еквівалентно за курсом НБУ станом на 30.12.2010 13379,31 дол. США), заборгованість по сплаті відсотків у розмірі 30817,10 грн (що еквівалентно за курсом НБУ станом на 30.12.2010 3871,69 дол. США), пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 12132,10 грн, судовий збір у розмірі 1494,44 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 120 грн., а всього до стягнення 151057,61 грн.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.07.2013 (арк.с. 100 Т.1) заяву Нікопольської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах Нікопольської міської ради, зацікавлені особи - КП «Нікопольське бюро технічної інвентаризації» та Перша Нікопольська державна нотаріальна контора, про визнання спадщини відумерлою задоволено. Визнано відумерлою спадщиною - №25 у буд. АДРЕСА_4 , яка належала померлій ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Передано квартиру АДРЕСА_3 , як відумерлу спадщину у власність територіальної громади міста Нікополь в особі Нікопольської міської ради Дніпропетровської області.

Рішенням державного реєстратора на нерухоме майно Малиновським Олександром Вікторовичем Реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області №15559463 від 04.09.2014 року відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за суб`єктом Територіальна громада міста Нікополя в особі Нікопольської міської ради, податковий номер 37338501 (арк.с. 101 Т.1).

Підставою для відмови було те, що згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстровано іпотеку (від 21.08.2007) та обтяження (08.07.2009).

Відповідно до виконавчого напису від 17.06.2009 року (арк.с. 31 Т.1), вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про звернення стягнення на нерухоме майно - квартир) АДРЕСА_3 , загальна сума заборгованості становила 14 521,31 доларів США, з яких: основний борг - 13379,31 доларів США: заборгованість по сплаті відсотків 1142,00 доларів США: штрафні санкції - 2 777,37 доларів США.

20.07.2020 Державним виконавцем Нікопольського місьрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Барабашем Андрієм Ігоровичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№62607680 (арк.с. 124-125 Т.2), якою зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попередити боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 15105,76 грн.

21.10.2020 року між Акціонерним товариством "ВТБ Банк" (далі-Банк) та Акціонерним товариством "Універсал Банк" (далі-Новий кредитор) підписано Договір №75-РБ про відступлення права вимоги з Додатками №1-№3 до цього Договору (арк.с. 58-72 Т.1), відповідно до умов якого за цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у Додатку №1, Додатку № 2, Додатку № 3 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимога до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту) та/або договорами поруки та/або договорами іпотекі (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1, додатку №2, Додатку №3 до цього Договору (далі-Основні договори, Права вимоги). Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором.

Відповідно до додатку 3 до договору №75-РБ про відступлення прав вимоги від 21.10.2020 року реєстр договорів поруки та поручителів за такими договорами п.175 по Боржнику ОСОБА_3 наявний фінансовий поручитель, а саме ОСОБА_4 згідно з договором поруки №73/07В-11 від 21.08.2007.

Відповідно до наданого Позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 01.03.2021 року всього заборгованість по кредитному договору ОСОБА_3 складає 22 091,16 доларів США, в тому числі: 12790,07 доларів США - прострочена заборгованість по сумі кредиту; 9301,09 доларів США - відсотки (арк.с. 26 Т.1).

Застосоване законодавство та висновки апеляційного суду.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду.

Виходячи зі змісту наведених статей Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством). Відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Підстава позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 02.10.2018 у справі № 910/1733/18, від 19.03.2019 у справі № 904/2530/18 критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017, яким чинні Господарський процесуальний кодекс України та Цивільний процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України, пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України передбачено, що Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

У вказаних вище постановах Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з аналізу наведеного вище пункту вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05.05.2020 у справі № 161/6253/15 звернула увагу на те, що з 15.12.2017 - дати набрання чинності Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, належить до юрисдикції господарського суду лише тоді, якщо сторонами основного зобов`язання є тільки юридичні особи та (або) ФОП. Іншими словами, до юрисдикції господарського суду не належить, зокрема, спір щодо виконання договору, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо хоча би однією стороною основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем.

З указаної дати, якщо хоча б однією зі сторін основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем, спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, розглядається за правилами цивільного судочинства незалежно від того, чи заявляє позивач одночасно вимоги до фізичної особи - сторони основного зобов`язання та до сторони (сторін) акцесорного зобов`язання, зокрема, незалежно від того, чи об`єднані позовні вимоги щодо виконання кредитного договору з вимогами щодо виконання договорів іпотеки, поруки тощо, укладених для забезпечення основного зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 906/277/18.

На наведені висновки також послався Верховний Суд у постанові від 17.06.2020 у справі № 296/10616/18, закриваючи провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України.

У постанові від 31.10.2018 у справі № 753/12916/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що з 15.12.2017 господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Натомість, за правилами цивільного судочинства повинні розглядатися спори стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо хоча би однією стороною цього основного зобов`язання є фізична особа, яка, вступаючи у це зобов`язання, не діяла як фізична особа-підприємець. Тому для визначення юрисдикції суду щодо розгляду відповідної справи суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, значення не має. Вид судочинства (цивільне чи господарське) визначається, враховуючи суб`єктний склад сторін основного зобов`язання.

Також, у постанові від 13.03.2019 у справі № 906/277/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що пункт 1 частини першої статті 20 ГПК України виключив з-під юрисдикції господарського суду спори щодо всіх правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, сторонами якого не є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. А частина перша статті 19 ЦПК України у системному зв`язку з частиною першою статті 2, частиною першою статті 5, статтею 46, частиною першою статті 47, частиною другою статті 48 цього кодексу не встановлюють обмежень щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами акцесорного зобов`язання є винятково юридичні особи та (або фізичні особи-підприємці).

У постанові від 20.11.2019 у справі № 910/9362/19 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

У справі, що розглядається, предметом розгляду є заявлені позовні вимоги про звернення стягнення на заставлене майно за Кредитним та Іпотечним договорами, укладеними між Банком та фізичними особами. Участь у справі виконавчого комітету Нікопольської міської ради, який набув статусу іпотекодавця у даних відносинах, не змінює підстави за якими мала б розглядатися вказана справа.

З огляду на викладене, враховуючи, що спір у цій справі стосується питання виконання зобов`язань за Іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи - ОСОБА_3 відповідно до умов Кредитного договору, а позов подано після набрання чинності законом, яким внесено зміни у ГПК України, зокрема, щодо юрисдикції господарських судів, ця справа не підлягала розгляду за правилами господарського судочинства, а мала розглядатися відповідного до положень цивільного процесуального закону.

Відповідно до другої першої статті 278 ГПК України, порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20 - 23 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеційної скарги.

Поряд з цим, частиною першою цієї статті передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Разом з цим, згідно з частиною другою статті 231 ГПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

З огляду на викладене, враховуючи наявність передбачених пунктом 1 частини першої статті 231 ГПК України підстав для закриття провадження у справі, апеляційний суд відповідно до положень наведеної норми роз`яснює Позивачу його право протягом десяти днів з дня отримання ними цієї постанови звернутися до Суду із заявою про направлення справи до відповідного суду цивільної юрисдикції.

Враховуючи наведене, прийняті у справі рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282-284 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Універсал Банк" у справі № 904/3716/21 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2021 у справі № 904/3716/21 скасувати.

Провадження у справі № 904/3716/21 закрити на підставі пункту 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 24.12.2021року.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя І.М. Подобєд