ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року

м. Київ

Справа № 922/1775/19

Верховний Суд у складі суддів Касаційного господарського суду:

Огородніка К.М.- головуючого, Пєскова В.Г., Погребняка В.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Ксензової Г.Є.;

за участю представників сторін:

АТ "Універсалбанк" - Фіногєєва В.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.07.2021

та ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.03.2021 в частині відхилення грошових вимог ОСОБА_1

у справі № 922/1775/19

про неплатоспроможність Фізичної особи-підприємця Корнач Олени Іларіонівни.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.07.2019 відкрито провадження у справі про банкрутство Фізичної особи-підприємця Корнач Олени Іларіонівни (далі - ФОП Корнач О.І., боржник), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 01.10.2020, зокрема, введено процедуру реструктуризації боргів боржника - ФОП Корнач О.І.; призначено керуючим реструктуризацією боржника арбітражного керуючого Шубу В.І.

02.10.2020 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника.

27.10.2020 від ОСОБА_1 (кредитор) надійшла заява з грошовими вимогами до боржника у розмірі 34 373 656,41 грн.

Вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані невиконанням боржником зобов`язань за договором позики від 05.10.2007, укладений між ним та боржником, що підтверджується розпискою до договору та рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25.05.2020 у справі №644/1597/19, а також невиконанням зобов`язань за інвестиційним договором (змішаний, з елементами майнової позики) від 01.03.2007.

У відзиві на заяву ОСОБА_1 боржник ФОП Корнач О.І. визнає загальну суму заборгованості перед ОСОБА_1 у розмірі 34 373 656,41 грн.

Від керуючого реструктуризацією надійшло повідомлення про результати розгляду заяви ОСОБА_1 , в якому арбітражний керуючий Шуба В.І., зазначив, що вимоги ОСОБА_1 визнаються боржником у повному обсязі.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.03.2021 у справі №922/1775/19 заяву ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника задоволено частково. Визнано грошові вимоги ОСОБА_1 до боржника в розмірі основного боргу на суму 9 917 320,00 грн та в розмірі 4204,00 грн витрат зі сплати судового збору. Решту грошових вимог ОСОБА_1 за заявою з грошовими вимогами до боржника відхилено. Зобов`язано керуючого реструктуризацією включити визнані вимоги ОСОБА_1 до реєстру вимог кредиторів відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства; включити витрати кредитора зі сплати судового збору за подання заяви з грошовими вимогами о боржника відповідно до частини 2 статті 133 Кодексу України з процедур банкрутства.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 20.07.2021 ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.03.2021 залишено без змін.

Судовими рішеннями заявлені ОСОБА_1 вимоги в частині за договором позики від 05.10.2007, укладеним між заявником та боржником, визнані обґрунтованими та підтвердженими заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 25.05.2020 у справі №644/1597/19. За наслідками проведеного розрахунку заборгованості в цій частині вимог, за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання ОСОБА_1 заяви з грошовими вимогами судами визначено, що сума боргу в розмірі 350000 доларів США станом на 27.10.2020 складала 9917320,00 грн, що підлягає визнанню.

Заявлені ОСОБА_1 вимоги на підставі інвестиційного договору (змішаного, з елементами майнової позики) від 01.03.2007 судами визнані такими, що не підтверджені жодними належними, допустимими та достовірними доказами, оскільки зміст інвестиційного договору від 01.03.2007 та акт приймання-передачі об`єктів від 05.04.2007 не дозволяє ідентифікувати ОСОБА_1 саме як інвестора за цим договором; мета укладання інвестиційного договору (змішаного, з елементами майнової позики) від 01.03.2007 та реальність інвестування майна, обумовленого умовами договору, викликає сумнів.

Короткий зміст касаційної скарги

ОСОБА_1 (скаржник) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.07.2021 скасувати, ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.03.2021 змінити, а саме: в частині відхилення частини грошових вимог ОСОБА_1 до боржника в розмірі основного боргу на суму 861 590 доларів США, що складає за курсом 28,3352 грн, застосованим судом, суму 24 413 324,97 грн, ухвалу скасувати, визнати в цій частині грошові вимоги ОСОБА_1 до ФОП Корнач О.І. на суму 861590 доларів США, що за курсом 28,3352 грн за 1 долар становить суму 24 413 324,97 грн; в іншій частині ухвалу від 18.03.2021 залишити без змін.

В обґрунтування вимог касаційної скарги ОСОБА_1 посилається на порушення судами норм матеріального права, а саме частини 7 статті 180 ГК України, частини 1 статті 241, статті 213, статті 204, частини 1 статті 638, частини 1 статті 1046 ЦК України; не врахування висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 та в постанові Верховного Суду від 09.01.2019 у справі № 759/2328/16-ц.

Скаржник стверджує, що судами безпідставно поставлено під сумнів дійсність вимог за інвестиційним договором від 01.03.2007, оскільки їх визнання боржником є прямим доказом належної ідентифікації заявника, як сторони інвестиційного договору; вказаний договір містить всі істотні умови та за формою і змістом повністю відповідає вимогам цивільного законодавства, що діяло у 2007 році; поведінка сторін, а саме прийняття за актом приймання-передачі об`єктів від 05.04.2007 та виконання договору повністю ідентифікує кредитора ОСОБА_1 ; жодного судового рішення про недійсність інвестиційного договору матеріали справи не містять.

ОСОБА_1 також вказує на порушення апеляційним судом порядку формування судової колегії для розгляду його апеляційної скарги, оскільки суддю-доповідача Барбашову С.В., на його думку, було штучно та протиправно визначено із прямим втручанням у автоматизований розподіл, шляхом безпідставного завищення цифрового діапазону, що припадає на Барбашову С.В .

Доводи інших учасників справи

ПАТ "Універсал Банк" надало пояснення, в яких заперечує проти вимог касаційної скарги ОСОБА_1 , просить залишити її без задоволення, ухвалу господарського суду Харківської області від 18.03.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.07.2021 - без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів попередніх інстанцій

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Об`єктом касаційного перегляду у цій справі відповідно до змісту касаційної скарги є ухвала суду першої інстанції від 18.03.2021 в частині відхилення грошових вимог ОСОБА_1 , та постанова суду апеляційної інстанції від 20.07.2021 про залишення без змін ухвали суду першої інстанції. У визнаній судом частині вимог ОСОБА_1 у розмірі 9917320,00 грн та 4204,00 грн ухвала суду не оскаржується.

Надаючи оцінку доводам скаржника, Верховний Суд, враховуючи приписи статті 300 ГПК України та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи, зазначає наступне.

В частині першій статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до преамбули КУзПБ цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Отже одним з основних завдань провадження у справі про банкрутство є задоволення вимог кредиторів.

Тому визначення підстав виникнення (природи, характеру) пред`явлених особою вимог до боржника є важливим елементом реалізації наведеної мети, оскільки від цього залежить набуття особою статусу кредитора у справі про банкрутство, який може бути набутий лише за умови пред`явлення вимог до боржника, які ґрунтуються на визначених законом вимогах та підставах.

Поняття кредитора у справі про банкрутство розкрито в абзаці одинадцятому статті 1 КУзПБ, згідно з яким кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

За приписами абзаців четвертого, тринадцятого статті 1 КУзПБ - боржником є юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав; неплатоспроможність - неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом.

Згідно з абзацом п`ятим статті 1 КУзПБ грошове зобов`язання - це зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі.

Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство (після відкриття провадження) та порядок розгляду судом відповідних заяв визначені, зокрема статтями 45, 46, 47 Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до положень частин 1, 3, 6 статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства:

- конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство;

- до заяви в обов`язковому порядку додаються, зокрема, документи, які підтверджують грошові вимоги до боржника;

- заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів.

Приписами частини першої статті 46 цього Кодексу передбачено, що господарський суд не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви конкурсного кредитора здійснює перевірку її відповідності вимогам цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 47 Кодексу України з процедур банкрутства у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

Колегія суддів суду касаційної інстанції звертає увагу на усталені правові висновки Верховного Суду стосовно порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство, ролі та обов`язків суду на цій стадії провадження у справі про банкрутство, відповідно до яких:

- заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- обов`язок здійснення правового аналізу заявлених у справі кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 05.03.2019 у справі № 910/3353/16, від 18.04.2019 у справі № 914/1126/14, від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №908/710/18, 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18).

- завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, та/або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанови Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/3353/16, від 18.04.2019 у справі №914/1126/14, від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17).

Наведені висновки не втратили своєї актуальності з введенням в дію з 21.10.2019 Кодексу України з процедур банкрутства (відповідно до пункту 4 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" якого з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство), оскільки Кодекс (статті 45-47) містить аналогічне правове регулювання порядку звернення кредиторів із заявами із вимогами до боржника у справі про банкрутство та порядку розгляду цих заяв судом.

У справі, що розглядається в оскаржуваній частині, судами попередніх інстанцій встановлено, що грошові вимоги ОСОБА_1 до боржника в розмірі основного боргу на суму 861590 доларів США гуртуються на Інвестиційному договорі (змішаному, з елементами майнової позики) від 01.03.2007, умовами якого передбачено право позикодавця у випадку неплатоспроможності ФОП Корнач О.І. або відкриття процедури банкрутства вимагати від позичальника суму, еквівалентну 861590 доларів США по курсу на день розрахунку.

На підставі аналізу змісту наданого до заяви з грошовими вимогами до боржника Інвестиційного договору (змішаного, з елементами майнової позики) від 01.03.200, суди встановили, що ТОВ «ТЕРА» в особі генерального директора «ОСОБА_1» та громадянина « ОСОБА_1 », які діють солідарно (інвестори або позикодавці), та приватний підприємець (СПДФО) Корнач О.І. (замовник або позичальник) уклали даний змішаний інвестиційний договір з елементами майнової позики, згідно з яким інвестор зобов`язується інвестувати на умовах повної справедливої окупності наступне майно для створення замовником об`єктів виробничої нерухомості на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , з метою подальшого використання в спільній господарській діяльності інвестора та замовника як приватного підприємця: ангар в зборі 90м х 18м, загальною площею 1620 кв.м (кількість 1620 кв.м), складається з: стійки металеві 5,5м - 34 шт, стакани бетонні 34 шт, ферми 18 м 15 шт, алюмінієві вікна 130 шт = 220 кв.м, сандвіч панелі 195 шт, цинк профіль, скловата розмір 3м х 6м; збірка, установка ангара; паркан ПКІС-Б у зборі, плити жб розмір 3м х 6 м, 233 шт; стовби жб 4 м х 40 х 40; збірка, установка паркана. Загальна оціночна вартість ангара та паркана з урахуванням установки (збірки) 861590,00 доларів США (пункт 1.1. Договору).

Згідно з висновком судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, та/або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанова Верховного Суду від 02.09.2021 у справі № 914/1194/16).

Оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 зі справи № 910/4994/18).

За змістом частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи повноту і всебічність судового розгляду у цій справі, колегія суддів касаційної інстанції виходить з наведених норм КУзПБ у сукупності з положеннями процесуального закону щодо диспозитивності у господарському процесі, прав та обов`язків сторін у справі про банкрутство, доведення стороною відомостей, вказаних в обґрунтування своїх вимог і заперечень, порядку надання доказів, розглянувши які, суди встановили:

- Інвестиційний договір від 01.03.2007 та акт приймання-передачі об`єктів від 05.04.2007, які укладені російською мовою, містять лише прізвище та ініціали інвестора - громадянина " ОСОБА_1 ", при цьому, ані ім`я та по батькові, ані місця проживання чи перебування, ані реєстраційного номера облікової картки платника податків, ані номера та серії паспорта заявника, на підставі яких можна було б ідентифікувати інвестора зазначеного договору як ОСОБА_1 - договір та акт не містять;

- Інвестиційний договір від 01.03.2007 в частині юридичних адрес та банківських реквізитів сторін не містить жодних ідентифікуючих ознак заявника - ОСОБА_1 ; замовником за договором (в частині юридичних адрес та банківських реквізитів) зазначена Корнач Олена Іларіонівна (код НОМЕР_1 ), а інвестором - ТОВ "Тера" (), від імені якого договір підписано генеральним директором (без вказівки прізвища, ім`я та по батькові) та «Громадянин» (без будь-яких даних, ідентифікуючих особу); договір не містить банківських реквізитів сторін;

- Інвестиційний договір від 01.03.2007 не містить відомостей про те, які документи підтверджують право власності інвестора на предмет інвестиції. Документи, які б підтверджували право власності заявника - ОСОБА_1 станом на 01.03.2007 на майно, зазначене в п. 1.1 інвестиційного договору від 01.03.2007 до матеріалів справи заявником не надавалися. Також, заявником не були надані належні докази оціночної вартості майна, визначеної в договорі в розмірі 861590 доларів США;

- у матеріалах справи відсутні і ОСОБА_1 не надані докази, які б свідчили про реальну зміну майнового стану боржника після отримання передбаченого договором майна, а також не представлені докази створення замовником - ФОП Корнач О.І. після укладання інвестиційного договору від 01.03.2007 об`єктів виробничої нерухомості та його подальше використання в спільній господарській діяльності інвестора та замовника, як це передбачено п. 1.1. договору;

- ОСОБА_1 не надано до справи доказів, які б підтверджували виконання ФОП Корнач О.І. умов п.п. 3.7, 3.8, 3.9 інвестиційного договору від 01.03.2007 (розрахунково-платіжні документи про перераховування інвестору частину прибутку в розмірі 40% валового доходу) і могли б засвідчити реальне настання правових наслідків, що обумовлені зазначеним договором;

- у справі відсутні і ОСОБА_1 не надані докази виконання умов п. 6.4 інвестиційного договору від 01.03.2007, а саме докази звернення до боржника з вимогою про повернення майна - ангара та паркана або їхньої повної вартості та відповіді ФОП Корнач О.І. на таке звернення;

- мета укладання інвестиційного договору (змішаного, з елементами майнової позики) від 01.03.2007 та реальність інвестування майна, обумовленого умовами договору, викликає обґрунтовані сумніви.

За результатами правового аналізу поданої ОСОБА_1 заяви з кредиторськими вимогами (в оскаржуваній частині), підстав їх виникнення, характеру, розміру заявлених вимог, зважаючи на здійснену судами першої та апеляційної інстанції правову кваліфікацію доказів, наданих на її підтвердження, колегія суддів Касаційного господарського суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відхилення заявлених ОСОБА_1 вимог на підставі інвестиційного договору (змішаного, з елементами майнової позики) від 01.03.2007, які не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, беручи до уваги основну ціль процедури неплатоспроможності - максимальне та справедливе задоволення вимог кредиторів.

Верховний Суд звертає увагу на те, що правовий висновок про обґрунтованість відмови судів першої та апеляційної інстанцій у визнанні грошових вимог кредитора внаслідок неподання таким кредитором належних та достатніх документальних доказів у справі про банкрутство при зверненні з грошовими вимогами до боржника підтверджується сталою практикою Верховного Суду, зокрема у справах №910/21939/15 та № 904/2104/19.

Посилання в касаційній скарзі на обставини визнання боржником його вимог в повному обсязі, Верховним Судом оцінюється критично, оскільки визнання боржником кредиторських вимог не є безумовною підставою для їх визнання судом, поза як під час розгляду кредиторських вимог, суд з`ясовує правову природу таких вимог, надає правову оцінку доказам, поданим кредитором на підтвердження його грошових вимог до боржника, перевіряє дійсність заявлених вимог та з огляду на встановлене доходить вмотивованого висновку про наявність чи відсутність підстав для їх визнання. Тобто, обставини визнання чи заперечення кредиторських вимог боржником не є вирішальним фактором при розгляді заявлених вимог.

Твердження скаржника про неврахування судами правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 щодо презумпції правомірності правочину та від 09.01.2019 у справі № 759/2328/16-ц щодо висновку про нікчемний правочин, колегією суддів відхиляються, оскільки у зазначених справах правовідносини не були подібними тим, що розглядаються в межах цього провадження.

Не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваних рішень в касаційному порядку доводи ОСОБА_1 щодо розгляду судом апеляційної інстанції справи неповноважним складом суду, оскільки суддю-доповідача Барбашову С.В., на його думку, було визначено із прямим втручанням у автоматизований розподіл.

З матеріалів справи вбачається, що автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 922/1775/19 було визначено колегію суддів у складі: Барбашова С.В. (головуючий суддя), Істоміна О.А., Пелипенко Н.М., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13.04.2021. Підстави передачі: п. 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу від 26.11.2010 № 30 (з наступними змінами).

Крім того, доводам ОСОБА_1 про порушення процедурних питань при визначенні колегії суддів у Східному апеляційному господарському суду для подальшого розгляду справи № 922/1775/19 була надана оцінка судом апеляційної інстанції в ухвалі від 26.05.2021, яка не була предметом оскарження

Тобто, визначення складу колегії суду для розгляду цієї справи здійснено автоматизованою системою документообігу суду автоматично за загальним правилом у порядку, передбаченому чинним процесуальним законодавством та відповідно до вимог Положення про автоматизовану систему документообігу суду затвердженого рішенням Ради суддів України 26.11.2010 за № 30 (зі змінами та доповненнями). Доказів втручання в автоматизований розподіл скаржником не надано.

Решта аргументів скаржника, наведених в касаційній скарзі, не узгоджується із встановленими обставинами справи та спростовується наведеними у цій постанові висновками суду касаційної інстанції, а отже, не впливає на правильність висновків судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для визнання заявлених ОСОБА_1 кредиторських вимог до боржника на підставі Інвестиційного договору від 01.03.2007 з наведених ним в заяві обґрунтувань.

Відхиляючи доводи скаржника суд враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі "Проніна проти України" в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

За змістом частин 1, 2, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведені положення законодавства та обставини, установлені господарськими судами, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині відповідають наведеним вище вимогам, оскільки ухвалені відповідно до фактичних обставин справи, з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з урахуванням правових позицій Верховного Суду, підстави для їх зміни чи скасування відсутні, що не спростовано скаржником.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування чи зміни ухвалених у цій справі судових рішень в оскаржуваній частині.

Судові витрати

Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржувані ухвалу та постанову судів першої та апеляційної інстанції, судові витрати відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на заявника касаційної скарги.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 304, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.07.2021 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.03.2021 в частині відхилення грошових вимог ОСОБА_1 у справі №922/1775/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий, суддя Огороднік К.М.

Судді Пєсков В.Г.

Погребняк В.Я.