ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2021 р. Справа № 911/2689/21

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Горбасенка П.В. за участю секретаря судового засідання Андрух Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Державної екологічної інспекції Столичного округу

до Державного підприємства «Богуславське лісове господарство»

про стягнення 89 251,49 гривень

за участю представників:

від позивача: Макарченко В.В. (представник відповідно до відомостей ЄДРПОУ);

від відповідача: Тараненко О.Ю. (довіреність № 10 від 12.01.2021).

обставини справи:

13.09.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Державної екологічної інспекції Столичного округу (далі - позивач) до Державного підприємства «Богуславське лісове господарство» (далі - відповідач/ДП «Богуславське лісове господарство») про стягнення 89 251,49 гривень збитків.

В обґрунтування вказаного позову позивач зазначив, що відповідачем незаконно вирубано одне сухостійне дерево та зрізано без спеціального дозволу за межами виділеної ділянки тридцять два дерева, вказані обставини встановлено плановою перевіркою, оформленою актом № 03-05/104.

Відповідно до результатів автоматизованого розподілу судової справи між суддями, оформленого протоколом б/н від 13.09.2021, справу № 911/2689/21 передано для розгляду судді Горбасенку П.В.

Господарський суд Київської області ухвалою від 17.09.2021 позовну заяву Державної екологічної інспекції Столичного округу залишив без руху, виявлені недоліки постановив усунути протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали.

04.10.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшли пояснення разом з доданими до них документами, відповідно до яких позивач у встановлений судом строк надав пояснення стосовно викладених у позові доводів та відповідні докази на їх підтвердження.

Поряд з тим, 18.10.2021, у встановлений судом строк, від позивача надійшли додаткові уточнення до позовної заяви.

Господарський суд Київської області ухвалою від 19.10.2021, зокрема, прийняв позовну заяву Державної екологічної інспекції Столичного округу до розгляду та відкрив провадження в справі за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 12.11.2021, надав строк відповідачу для надання відзиву.

12.11.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від Державної екологічної інспекції Столичного округу надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів. Означені докази долучено судом до матеріалів справи.

До того ж, 12.11.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від ДП «Богуславське лісове господарство» надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Господарський суд Київської області ухвалою від 12.11.2021 у справі № 911/2689/21, занесеною до протоколу судового засідання від 12.11.2021 оголосив перерву до 19.11.2021.

19.11.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи. Зазначені докази долучені до матеріалів справи.

До того ж, 19.11.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив, яка прийнята судом.

Господарський суд Київської області ухвалою від 19.11.2021 у справі № 911/2689/21, занесеною до протоколу судового засідання від 19.11.2021, закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 10.12.2021.

03.12.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшло заперечення на відповідь на відзив, яке прийнято судом.

Господарський суд Київської області ухвалою від 10.12.2021, занесеною до протоколу судового засідання від 10.12.2021, оголосив перерву до 17.12.2021.

У судовому засіданні 17.12.2021, після закінчення з`ясування обставин та дослідження доказів, судом оголошено про перехід до судових дебатів, по закінченню яких суд вийшов до нарадчої кімнати. Після виходу з нарадчої кімнати суд:

установив:

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» згідно до повноважень, наданих ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», стосовно дотримання вимог природоохоронного законодавства в частині ведення лісового господарства, на виконання наказу Державної екологічної інспекції Столичного округу № 1364-П від 16.08.2019 та посвідчення (направлення) № 35001356 від 16.08.2019 в період з 19.08.2019 по 02.09.2019 позивачем було проведено планову перевірку дотримання вимог чинного природоохоронного законодавства відповідачем, у присутності директора Державного підприємства «Богуславське лісове господарство» Могильного В.Г., про що було складено відповідний акт перевірки за результатом проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони № 03-05/109 від 19.08.2019-02.09.2019.

Під час проведення позивачем перевірки в період з 19.08.2019 по 02.09.2019 виявлено зокрема такі порушення:

- у кварталі 31 виділі 14 Улашівського лісництва відповідача виявлено незаконну рубку одного сухостійного дерева породи ясен діаметром у корі біля шийки кореня 46 см., що являється порушенням ст. ст. 19, 67, 69 Лісового кодексу України;

- під час розробки підприємством лісосіки СР (РГК) - 2019 року у кварталі 68 виділі 14 на площі 5,0 га Потяшнянського лісництва відповідача допущено зрізання без спеціального дозволу (лісорубного квитка) за межами виділеної лісової ділянки 32 (тридцяти двох) дерев, що являється порушенням ст. ст. 67, 69 Лісового кодексу України.

За доводами позивача, за наслідками вищезазначеної перевірки, позивачем складено акт перевірки дотримання вимог чинного природоохоронного законодавства Державним підприємством «Богуславське лісове господарство» № 03-05/104 та здійснено обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07.2008 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу», яка склала 213 205,78 грн, з якої 89 251,49 грн шкода завдана внаслідок таких дій:

- незаконної вирубки у кварталі 31 виділі 14 Улашівського лісництва відповідача одного сухостійного дерева породи ясен діаметром у корі біля шийки кореня 46 см. становить 5 316,99 грн;

- зрізання без спеціального дозволу (лісорубного квитка) за межами виділеної лісової ділянки 32 (тридцяти двох) дерев, в зв`язку з розробкою підприємством лісосіки СР (РГК) - 2019 року у кварталі 68 виділі 14 на площі 5,0 га Потяшнянського лісництва відповідача становить 83 934,50 грн.

Копія зазначеного акта наявна в матеріалах справи.

Як зазначає позивач, останній звернувся до відповідача з претензією № 99/2019 від 25.10.2019 про відшкодування шкоди, завданої лісу внаслідок незаконної рубки дерев, яка складає 213 205,78 грн, згідно якої повідомив відповідача проте, що Державною екологічною інспекцією Столичного округу під час проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства ДП «Богуславське лісове господарство» в період з 19.08.2019 по 02.09.2019 виявлено, порушення вимог статті 19, 67, 69 Лісового кодексу України, у зв`язку з чим, позивач запропонував відповідачу на добровільних засадах за заподіяну шкоду, розраховану відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 р. № 665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу», внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, внести 213 205,78 грн до спеціального фонду Державного бюджету України та спеціального фонду місцевого бюджету.

У відповідь на зазначену претензію, відповідач своїм листом № 425 від 23.12.2019 зазначив, що не погоджується з вимогами про відшкодування шкоди, оскільки особи, до посадових обов`язків яких безпосередньо входить обов`язок з охорони та захисту лісу, в тому числі зокрема, і від незаконних порубок, самі вчинили неправомірні дії, наявність і ступінь вини яких буде доведена в ході здійснення кримінального провадження, а шкода, завдана лісу внаслідок незаконної рубки дерев, має бути відшкодована саме винними особами. До того ж, у своєму листі відповідач зазначив про те, що матеріали службової перевірки знаходяться в Богуславському ВП Миронівського ВП ГУ НП в Київській області та розпочате кримінальне провадження за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КПК України.

Копії означених претензії та відповіді на неї наявні в матеріалах справи.

В розрізі вказаного вище відповідач у своєму відзиві на позов зазначив, що за фактом незаконної вирубки дерев, встановленим плановою перевіркою позивача, на підприємстві відповідача було проведено службове розслідування, за результатами якого складено акт від 05.09.2019, в якому викладені висновки комісії про передачу відповідних матеріалів до правоохоронних органів з метою правильної кваліфікації вчинених правопорушень, встановлення винних осіб у скоєнні вищезазначених порушень лісового законодавства та притягнення до відповідальності.

Копія вказаного акта наявна в матеріалах справи.

Надалі, за фактом виявлених правопорушень було розпочате кримінальне провадження № 0000235 про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 Кримінального кодексу України, обвинувальний акт за яким був складений 30.07.2020 та переданий до Богуславського районного суду Київської області, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією обвинувального акта від 05.06.2020.

Поряд з тим, відповідач зазначив, що 09.04.2021 до Богуславського районного суду Київської області направлений цивільний позов керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, заподіяної незаконною порубкою дерев, на підтвердження чого надав суду копію позовної заяви з відміткою про прийняття її судом та копію ухвали про призначення підготовчого судового засідання у справі № 358/898/20 від 07.08.2020.

Отже, як наголошує відповідач, саме винною особою, встановленою судом в межах кримінального та цивільного провадження, яка безпосередньо завдала шкоду навколишньому природному середовищу шляхом незаконної рубки дерев, має бути відшкодована шкода. А відтак, вимоги позивача вважає неправомірним та такими, що не підлягають задоволенню.

До того ж, як стверджує відповідач, в акті за результатами проведення планової перевірки дотримання вимог чинного природоохоронного законодавства Державним підприємством «Богуславське лісове господарство» № 03-05/104 відсутній підпис держінспектора Обрізан О.С., який був на перевірці, а відтак, чинним акт не є та відповідно не є підставою для звернення до суду, оскільки є недопустимим доказом у справі.

У відповідь на зазначені доводи відповідача, позивач наголосив на тому, що держінспектор Обрізан О.С. був відсутній на зазначеній перевірці, у зв`язку із направленням його на проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства іншого підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Рокитне-Цукор», а тому його підпис відсутній на акті № 03-05/104.

На підтвердження зазначеного позивач надав суду копію наказу № 1376-П від 16.08.2019 про проведення означеної перевірки та склад інспекційної групи для її проведення на ТОВ «Агрофірма «Рокитне-Цукор», який 21.08.2019 підписано держінспекторами Іванчуком Я.В. та Обрізаном О.С.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, заслухавши заключне слово представників сторін, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 102 від 21.02.2018 «Питання реалізації Концепції реформування системи державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища» та наказу Державної екологічної інспекції України № 187 від 01.10.2018 «Про питання діяльності Державної екологічної інспекції Столичного округу», датою початку здійснення повноважень Державною екологічною інспекцією Столичного округу (далі - інспекція) визначено 01.10.2018 року.

Основним завданням Інспекції є реалізація повноважень Держекоінспекції у межах міста Києва та Київської області.

Інспекція здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства.

Відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію Столичного округу, затвердженого наказом Держекоінспекції України № 259 від 27.11.2018, інспекція пред`являє претензії про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, та розраховує їх розмір, звертається до суду з відповідними позовами.

Відповідно до ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить, зокрема, пред`явлення претензій про відшкодування збитків і втрат, заподіяних державі в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища; відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Приймаючи до уваги, що зазначені повноваження Державної екологічної інспекції Столичного округу, повністю кореспондуються з повноваженнями визначеними ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», суд доходить висновку, що Державна екологічна інспекція Столичного округу є юридичною особою публічного права та має право самостійно звертатися до суду щодо стягнення збитків за порушення природоохоронного законодавства.

Згідно зі ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації заподіяної навколишньому природному середовищу шкоди.

Отже, відносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Лісового кодексу України та спеціальними нормативно-правовими актами у сфері природоохоронного законодавства.

Згідно зі ст. ст. 1, 16, 17, 19, 64, 86, 89, 90 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень. Право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Постійні лісокористувачі зобов`язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; створювати сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення.

Підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані, зокрема, здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Організація і забезпечення охорони і захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

Охорону і захист лісів на території України здійснюють: державна лісова охорона, яка діє у складі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань лісового господарства та підприємств, установ і організацій, що належать до сфери їх управління; лісова охорона інших постійних лісокористувачів і власників лісів.

Основними завданнями державної лісової охорони є, зокрема забезпечення охорони лісів від незаконних рубок.

Виходячи системного аналізу наведених норм вбачається, що організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів.

Передбачені для інспекції завдання контролю за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів. Зокрема, такими завданнями є запобігання порушенням законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення.

Відповідно до ст. 107 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто є деліктною відповідальністю.

Частиною 1, п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Стаття 1166 ЦК України визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Так, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідним є доведення таких фактів:

а) неправомірність поведінки особи: неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди, зокрема, втрату або пошкодження майна потерпілого. При цьому, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі;

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Водночас, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування завданої шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, вини особи, яка заподіяла шкоду. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Обов`язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків. При цьому відсутність своєї вини доводить особа, яка завдала шкоди.

Згідно зі ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Суд зазначає, що законодавством про охорону навколишнього природного середовища передбачено дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність за порушення лісового законодавства, які мають різні підстави застосування до особи правопорушника. Підставою позову у цій справі є наявність складу цивільного правопорушення у діях ДП «Богуславське лісове господарство»», котре як лісокористувач не забезпечило охорону і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території та допустило самовільну вирубку лісу.

Так, на підтвердження вчинення відповідачем правопорушення, внаслідок якого, на думку позивача, він зазнав збитки, позивач подав копію акта № 03-05/104, згідно якого за результатом перевірки, яку проведено з 19.08.2019 по 02.09.2019, встановлено порушення відповідачем, зокрема, ст. ст. 19, 67, 69 Лісового кодексу України.

Поряд з тим, суд зазначає, що спір у даній справі про стягнення збитків, з огляду на заявлені предмет і підстави, виник з делікту, а отже фактично позовні вимоги у даній справі заявлено про стягнення шкоди, у зв`язку з чим на спірні правовідносини поширюються норми ст. 1166 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, з огляду на наведене вище, заявляючи позов про відшкодування відповідачем шкоди, завданої внаслідок незаконної рубки лісу, позивач повинен довести наявність усіх зазначених вище елементів складу цивільного правопорушення, в тому числі (але не виключно), і наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, оскільки шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, а отже відшкодування шкоди за незаконну рубку лісу об`єктивно може бути наслідком лише активної фізичної поведінки особи, спрямованої на порубку дерев.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження розміру шкоди, заподіяної лісу внаслідок незаконної рубки дерев, позивачем надано суду розрахунки, проведені згідно додатку № 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 «Про такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу» за підписом ст. держінспектора Кучеренка А.О. Відповідно до цих розрахунків загальний розмір збитків становить 89 251,49 грн.

Проте, у зазначеному акті відсутній детальний опис виявленого порушення, а зафіксовано факт рубки одного сухостійного дерева породи ясен, а також зрізання без спеціального дозволу (лісорубного квитка) за межами виділеної ділянки 32 дерев, однак не вказано їх розмір та яким приладом здійснено їх заміри. В акті не зазначено про винних осіб та дій чи бездіяльності відповідача, які б виразилися у неналежному здійсненні заходів з охорони та збереження лісу у формі бездіяльності та призвели до заподіяння шкоди.

Водночас, позивач в обґрунтування своїх вимог про відшкодування шкоди, оціненої як за незаконну рубку дерев, вказує на незабезпечення відповідачем належної охорони та збереження лісу, що знаходився на земельній ділянці, переданій відповідачу в постійне користування.

При цьому, як передбачено ст. 105 Лісового кодексу України, порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у:

1) незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників;

2) знищенні або пошкодженні лісу внаслідок підпалу або недбалого поводження з вогнем, порушенні інших вимог пожежної безпеки в лісах;

3) знищенні або пошкодженні лісу внаслідок його забруднення хімічними та радіоактивними речовинами, виробничими і побутовими відходами, стічними водами, іншими шкідливими речовинами, підтоплення, осушення та інших видів шкідливого впливу;

4) засміченні лісів побутовими і промисловими відходами;

5) порушенні строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів;

6) знищенні або пошкодженні лісових культур, сіянців або саджанців у лісових розсадниках і на плантаціях, а також природного підросту та самосіву на землях, призначених для відновлення лісу;

7) порушенні правил зберігання, транспортування та застосування засобів захисту лісу, стимуляторів росту, мінеральних добрив та інших препаратів;

8) розкорчовуванні лісових ділянок і використанні їх не за призначенням, у тому числі для спорудження жилих будинків, виробничих та інших будівель і споруд без належного дозволу;

9) самовільній заготівлі сіна та випасанні худоби на лісових ділянках;

10) порушенні правил заготівлі лісової підстилки, лікарських рослин, дикорослих плодів, горіхів, грибів, ягід тощо;

11) заготівлі лісових ресурсів способами, що негативно впливають на стан і відтворення лісів;

12) порушенні порядку заготівлі та вивезення деревини, заготівлі живиці і використання інших лісових ресурсів;

13) невнесенні плати за використання лісових ресурсів у встановлені строки;

14) знищенні та пошкодженні відмежувальних знаків у лісах;

15) введенні в дію нових і реконструйованих підприємств, споруд та інших об`єктів, не забезпечених обладнанням, що запобігає негативному впливу на стан і відтворення лісів;

16) порушенні строків повернення лісових ділянок, що перебувають у тимчасовому користуванні, або невиконанні обов`язків щодо приведення їх у стан, придатний для використання за призначенням;

17) пошкодженні сіножатей, пасовищ і ріллі на землях лісогосподарського призначення;

18) знищенні або пошкодженні лісоосушувальних канав, дренажних систем і доріг на лісових ділянках;

19) невиконанні приписів державної лісової охорони та органів виконавчої влади, які здійснюють державний контроль за додержанням законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Законом може бути встановлено відповідальність і за інші порушення лісового законодавства.

Суд зазначає, що нормами Лісового кодексу України не передбачено відповідальності за незабезпечення охорони та збереження лісу.

Більше того, суд наголошує на тому, що постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу» № 665 від 23 липня 2008, якого затверджено, зокрема, Такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту, на підставі яких, власне, позивачем розраховано розмір шкоди, що є предметом розгляду, також не передбачено відповідальності за незабезпечення охорони та збереження лісу, так само як і, відповідно, порядку розрахунку розміру шкоди, завданої такою бездіяльністю.

Наведене вище дає підстави для висновку суду, що забезпечення охорони лісу дійсно входить до обов`язків постійних лісокористувачів, однак неналежна охорона лісу, відповідно до норм чинного законодавства України, не є лісовим правопорушенням, яке тягне за собою матеріальну відповідальність за неналежне здійснення контролю за збереженням лісу.

В той же час, суд зазначає, що підставами притягнення до юридичної відповідальності є наявність складу правопорушення, як такого (фактична підстава) та наявність норми права, що прямо передбачає склад правопорушення та санкцію за його вчинення (нормативна підстава).

Так, згідно з нормами ст. 58 Конституції України, ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Суд також враховує, що у випадку встановлення відповідними правоохоронними органами особи порушника, який вчинив незаконну рубку лісу, позивач, уповноважений на здійснення в межах своєї території контролю за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, вправі буде заявляти до стягнення з правопорушника завдану внаслідок таких дій шкоду, розраховану на підставі Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 665 від 23 липня 2008, саме за незаконну рубку лісу. І саме особа, визнана винною у незаконній рубці лісу, зобов`язана буде нести відповідальність з такі дії та відшкодовувати шкоду, розмір якої визначається відповідно до Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 665 від 23 липня 2008.

Отже, держава отримає подвійне відшкодування шкоди: перше - з лісокористувача за незабезпечення належної охорони лісу від незаконних порубок; друге - з особи, визнаної винною у незаконній рубці лісу, що суперечить засадам розумності та справедливості, а також підставам і порядку відшкодування шкоди, що визначені нормами Цивільного кодексу України та Лісового кодексу України.

Водночас, у випадку стягнення з постійного лісокористувача (відповідача), за умови незабезпечення ним належної охорони лісу від незаконних порубок, шкоди за вказану бездіяльність у такому ж розмірі (як за незаконну рубку лісу), в наведеній ситуації ця особа, яка фактично буде такою, що відшкодувала шкоду замість іншої, винної особи (яка здійснила рубку лісу), водночас буде позбавлена правової можливості в порядку ст. 1191 Цивільного кодексу України звернутись до винної особи зі зворотною вимогою (регресом) у розмірі виплаченого відшкодування, оскільки підстави відповідальності постійного лісокористувача (відповідача) та особи, визнаної винною у незаконній порубці дерев, будуть різними (відповідальність за неналежну охорону лісу в першому випадку та відповідальність за незаконну рубку лісу у другому), що певною мірою суперечить ст. 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, адже розрахований на підставі спеціальних Такс розмір шкоди, завданої саме незаконною рубкою лісу, повністю охоплює розмір шкоди за такий вид правопорушення, як незаконна рубка лісу, натомість стягнення такої шкоди з обох осіб (лісокористувача-охоронника та особи, що незаконно здійснила рубку дерев), тобто в подвійному розмірі, по-перше, суперечить загальним принципам притягнення до юридичної відповідальності, по-друге, не передбачено нормами чинного законодавства.

Отже, враховуючи вищевказане та те, що неналежна охорона лісу не є лісовим правопорушенням, яке тягне за собою матеріальну відповідальність за неналежне здійснення контролю за збереження лісу, суд дійшов висновку що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності вини відповідача у вчиненні означеного правопорушення.

Отже, суд зазначає, що позивачем не доведена неправомірність поведінки, яка виражалась би у діях чи бездіяльності відповідача. При цьому, така бездіяльність повинна мати конкретне вираження, тобто позивачем не доведено, які саме дії не вчинив відповідач, вчинення яких входить до його обов`язків відповідно до закону. А оскільки позивач не довів неправомірність поведінки відповідача, у складі збитків відсутній і причинно-наслідковий зв`язок.

Суд наголошує на тому, що позивачем не обґрунтовано, які саме заходи охорони лісів не було вчинено відповідачем з метою збереження лісів від незаконних порубок.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

Щодо посилань позивача на те, що причинний зв`язок між завданою шкодою та діями відповідача підтверджується кримінальним провадженням № 0000317 від 06.09.2019 суд зазначає наступне.

Статтями 73, 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Однак на час вирішення судом цього спору, судові рішення, які б встановлювали факти завдання шкоди позивачу саме відповідачем - відсутні.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що позивач належними засобами доказування не довів неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої завдано шкоду, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою позивачу шкодою та вину відповідача.

Поряд з тим, абзац 3 ст. 35 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначає, що порядок здійснення державного контролю за охороною навколишнього природного середовища та використанням природних ресурсів визначається цим Законом та іншими законами України.

Статтею 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V визначено, що для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

Згідно з ч. ч. 11, 12, 15 ст. 4 Закону, плановий чи позаплановий захід щодо суб`єкта господарювання - юридичної особи має здійснюватися у присутності керівника або особи, уповноваженої керівником.

Перед початком здійснення державного нагляду (контролю) посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить запис до журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) (за наявності такого журналу у суб`єкта господарювання).

При здійсненні заходів державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані використовувати виключно уніфіковані форми актів.

Частинами 1-6 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлено, що для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

У посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються: найменування органу державного нагляду (контролю), що здійснює захід; найменування суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід; номер і дата наказу (рішення, розпорядження), на виконання якого здійснюється захід; перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім`я та по батькові; дата початку та дата закінчення заходу; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо); підстави для здійснення заходу; предмет здійснення заходу; інформація про здійснення попереднього заходу (тип заходу і строк його здійснення).

Посвідчення (направлення) є чинним лише протягом зазначеного в ньому строку здійснення заходу.

Перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення).

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.

Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями.

Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).

У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис.

Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).

Вказане кореспондується з положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 350 від 24.05.2017.

Дослідивши акт за № 03-05/104 від 02.09.2019, суд зазначає, що цей акт містить відомості про здійснення заходів державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства на території ДП «Богуславське лісове господарство»», які проведено у період з 19.08.2019 по 02.09.2019, у вказаному акті зафіксовано порушення, вказані вище за текстом рішення.

Відомості щодо того, що акт № 03-05/104 від 02.09.2019 у встановленому порядку відповідачем оскаржувався суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, акт складено ст. держінспектором Кучеренком А.О. , держінспектором Величком О.П., держінспектором Обрізаном О.С. , держінспектором Приходьком В.В., проте містить підписи лише Кучеренка А.О. , Величка О.П. та Приходька В.В .

В графах «держінспектор Обрізан О.С.» та «інші особи, які брали участь у проведенні заходу державного нагляду (контролю)» підписи відсутні.

Поряд з тим, відповідачем подано до суду Книгу обліку реєстрації проведення перевірок на підприємстві контролюючими та правоохоронними органами з 2001 року, відповідно до змісту якої перевірку проводили ст. держінспектор Кучеренко А.О. , держінспектор Величко О.П., держінспектор Обрізан О.С., держінспектор Приходько В.В., що підтверджується їх підписами в Книзі обліку.

Доказів на підтвердження того, на перевірку до відповідача направлено тільки ст. держінспектора Кучеренкао А.О., держінспектора Величка О.П. та держінспектора Приходька В.В. без держінспектора Обрізана О.С. позивачем суду не надано.

Враховуючи встановлене, а також невідповідність акту перевірки положенням Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V, суд вважає, що акт 03-05/104 від 02.09.2019 не може вважатись належним та допустимим доказом у справі.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав застосування до відповідача, який, за твердженням позивача, не забезпечив належну охорону лісу, міри відповідальності у вигляді відшкодування шкоди за незаконну рубку лісу, за відсутності відповідних доказів на підтвердження вчинення відповідачем таких дій (рубки лісу), а також з огляду на заявлені предмет та підстави даного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дотримання цієї норми Основного Закону, а також вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» є запорукою унеможливлення свавільної і протиправної поведінки контролюючих органів.

Враховуючи встановлені у справі обставини у їх сукупності та норми чинного законодавства, які підлягають застосування у спірних правовідносинах, суд вважає, що позовні вимоги позивачем не доведені належними доказами на підтвердження покладених в їх обґрунтування обставин, а відтак задоволенню не підлягають.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору у даній справі покладаються судом на позивача з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. У задоволенні позовних вимог Державної екологічної інспекції Столичного округу (01042, м. Київ, провулок Новопечерський, буд. 3, корп. 2, ідентифікаційний код 42163667) до Державного підприємства «Богуславське лісове господарство» (09737, Київська обл., Богуславський р-н, с. Поташня, вул. Лісова, буд. 48, ідентифікаційний код 00992042) про стягнення 89 251,49 грн збитів відмовити повністю.

2. Понесені позивачем судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене у апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 24.12.2021.

Суддя П.В.Горбасенко