РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.12.2021Справа № 910/16260/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАВМІР СТРОЙ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОБУДПОСТАЧ"

про стягнення 78956,04 грн.

Суддя Р.Б. Сташків

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОБУДПОСТАЧ" (далі відповідач) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАВМІР СТРОЙ" (далі позивач) збитків у сумі 78956,04 грн., понесених останнім через невнесення відповідачем до єдиного реєстру податкових накладних на суму товару, що був поставлений позивачу за договором поставки від 12.10.2020 №ЄЧ 102.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.10.2021 відкрито провадження у справі № 910/16260/21, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

До матеріалів справи (до позовної заяви) залучені докази виконання позивачем вимог ст. 172 ГПК України надіслання відповідачу копії позовної заяви та копій доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Судом також були вчинені всі належні дії для повідомлення відповідача про відкриття судом провадження у справі, оскільки відповідна ухвала суду про відкриття провадження у справі надсилалися на адресу місцезнаходження Відповідача, яка вказана у позові та зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Із залученого до матеріалів справи конверту у якому було направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі вбачається, що він повернувся до суду не врученим із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Однак відповідач жодних заперечень (відзиву на позов) чи письмових пояснень до суду не подавав.

За відсутності відзиву суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

12.10.2020 між позивачем (покупець) та відповідачем (постачальник) укладено договір поставки № ЄЧ 102 (далі Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався передати у власність, а покупець прийняти та оплатити на умовах викладених в даному Договорі, металопрокат (товар), асортимент, кількість та ціна якого вказані у рахунках-фактурах, оформлених як додатки до даного Договору, які є його невід`ємними частинами.

Договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2021 року, а в частині взаєморозрахунків до повного розрахунку між сторонами (п. 10.1 Договору).

Відповідно до вимог п. 7.6 Договору відповідач складає податкову накладну/розрахунок корегування в порядку, на умовах та в строки, передбачені чинним податковим законодавством України. Після реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідач за допомогою програмного забезпечення для електронного обміну податковими документами Модуль «М.Е.Doc IS Електронний документообіг» надає позивачу податкову накладну або розрахунок коригування, зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору ним було перераховано відповідачу часткову оплату в сумі 150000 грн. (в тому числі ПДВ на суму 25000 грн.), про що свідчить платіжне доручення №243, а 29.10.2020 платіжним дорученням №2 оплатив залишок товару у сумі 473736,26 грн. (в тому числі ПДВ на суму 78956,04 грн.).

Відповідач у свою чергу 03.11.2020 передав позивачу товар на суму 623756,26 грн. (в тому числі ПДВ на суму 103956,04 грн.). При цьому відповідачем було зареєстровано та надано позивачу податкову накладну тільки на суму 150000 грн. (в тому числі ПДВ на суму 25000 грн.), а податкову накладну на решту поставки товару, а саме на загальну суму 473756,26 грн. (в тому числі ПДВ на суму 78956,04 грн.) в порушення податкового законодавства відповідачем не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних, внаслідок чого позивачем було понесено збитки у вигляді втраченого права на формування податкового кредиту у сумі 78956,04 грн.

Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - ПК України) податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.

Водночас звернення покупця послуг зі скаргою на продавця, який не виконав передбаченого наведеною нормою обов`язку, відповідно до положень пункту 201.10 статті 201 ПК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, не надає покупцю права на включення суми податку з цих операцій до складу податкового кредиту, а можливість подання скарги на цього продавця є лише підставою для проведення документальної позапланової перевірки його контролюючим органом.

Аналогічний висновок також міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі № 917/877/17.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

З наведеного вище вбачається, що не реєстрація відповідачем податкової накладної на товар який поставлено позивачу відповідно до видаткової накладної (копія якої залучено до справи) призвело до неможливості включення суми податку на додану вартість в розмірі 78956,04 грн. до податкового кредиту позивача.

Отже, відповідач не виконав належним чином обов`язку, встановленого Податковим кодексом України.

Таким чином, ураховуючи встановлені вище обставини та наведені норми законодавства, вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкову накладну та неможливістю включення суми ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками останнього.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищенаведені норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не надання суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 78956,04 грн. збитків.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Що ж стосується заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у сумі 9600 грн., то суд зазначає наступне.

До позовної заяви позивачем було надано копію Договору №17/21 про надання правової допомоги від 22.09.2021, копію ордера ВН №1007907 від 22.09.2021 та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Дворніченко О.О.

Так, за умовами п. 3 Договору про надання правової допомоги від 22.09.2021 за надання правової допомоги за цим договором, що вказана в п. 1 цього договору клієнт зобов`язаний виплатити адвокату гонорар (винагороду) та оплатити фактичні витрати необхідні для виконання цього договору в розмірі та на умовах визначених в Додатку до цього договору.

Однак на підтвердження наданих адвокатом послуг на професійну правничу допомогу позивачу у межах даної справи не було надано жодних доказів (відповідного акта прийому-передачі наданих послуг чи оплаченого позивачем рахунку про оплату наданих послуг).

Крім того, позивачем не надано разом з Договором №17/21 про надання правової допомоги від 22.09.2021 відповідного Додатку до нього на який є посилання у п. 3 цього Договору.

Враховуючи викладене, підстави для покладення на відповідача заявленої позивачем суми витрат на професійну правничу допомогу відсутні.

Керуючись статтями 129, ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178, ст. 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОБУДПОСТАЧ" (м. Київ, вулиця Промислова, будинок 4; ідентифікаційний код 43565620) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАВМІР СТРОЙ" (м. Одеса, вул. Комітетська, будинок 14, приміщення 201; ідентифікаційний код 42872700) 78956 (сімдесят вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість) грн. 04 коп. збитків та 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків