ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2021 р.

м. Київ

Справа № 911/2450/21

Суддя Черногуз А.Ф., за участю секретаря Парасочки Т.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеценергомонтаж Київ" (02099, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 12-Б, )

до Державного спеціалізованого підприємства "Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами" (07270, Київська обл., Іванківський р-н, м. Чорнобиль, вул. Кірова, буд. 52, )

за участю Товариства з обмеженою відповідальністю Наукове підприємство Експерт груп (03151, м. Київ, вулиця Народного Ополчення, буд. 1, ) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

про відшкодування вартості безпідставно набутого майна,

за участю представників:

позивача: Рижаков А. В.,

відповідача: Пікчур С. В.;

третьої особи: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява б/н від 13.08.2021 Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеценергомонтаж Київ" до Державного спеціалізованого підприємства "Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами" про відшкодування вартості безпідставно набутого майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач, зокрема, зазначає, що ним та відповідачем на підставі перемоги позивача під час процедури закупівлі як учасника тендеру (Будівництво мосту через річку Ілля біля бувшого села Лісництво Яковецьке у зоні відчуження Поліського району Київської області» укладено Договір підряду №27-2018 від 03.10.2018, предметом якого є будівництво мосту через річку Ілля біля бувшого села Лісництво Яковецьке у зоні відчуження Поліського району Київської області. Для забезпечення подальшого виконання Договору підряду (Договір на закупівлю робіт з реконструкції), позивачем як замовником на прохання відповідача було укладено Договір послуг №07-05/19 від 19.06.2019 з ТОВ «НП «Експерт Груп» (виконавцем), предметом якого стала організація комплексних послуг зі збору необхідних документів щодо проведення процедури оцінки впливу на довкілля на всіх етапах до кінцевого результату щодо планової діяльності ДСП «ЦППРВ» - «Будівництво мосту через річку Ілля біля бувшого села Лісництво Яковецьке у зоні відчуження Поліського району Київської області», ціна даного Договору складає 333333,34 грн. Послуги за Договором №07-05/19 від 19.06.2019 виконані у повному обсязі, у зв`язку з чим, відповідачем було отримано кінцевий результат зареєстрований в Єдиному реєстрі оцінки впливу на довкілля позитивний висновок №7-03/12-63/1 від 21.11.2019 з оцінки впливу на довкілля за плановою діяльністю ДСП «ЦППРВ». Водночас на прохання позивача компенсувати йому вартість робіт за Договором послуг відповідачем відмовлено, а отже, позивач стверджує, що відповідні послуги були отримані відповідачем за рахунок позивача на без договірній основі та не на підставі закону, а отже є такими, що отримані без достатніх правових підстав, а відтак просить суд стягнути з відповідача вартість послуг (проведення процедури з оцінки впливу на довкілля) станом на момент розгляду справи у розмірі 500000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.08.2021 вказану позовну заяву залишено без руху.

Позивачем, на виконання ухвали Господарського суду Київської області про залишення позовної заяви без руху подано заяву б/н від 06.09.2021 про усунення недоліків позовної заяви. Суд, перевіривши подані документи, встановив, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Так ухвалою від 17.09.2021 судом відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, проведення підготовчого судового засідання призначено на 04.10.2021, встановлено строк для подання відповідачу - відзиву на позов (з дотримання вимог ст. 165 ГПК України) з доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача; доказів, що підтверджують надіслання відзиву з додатками позивачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали. Також зобов`язано позивача у п`ятиденний строк з моменту вручення даної ухвали надати суду докази надсилання відповідачу заяви про усунення недоліків від 02.09.2021 разом з додатками.

04.10.2021 від позивача до суду надійшла заява про долучення документів (виконання ухвали суду 17.09.2021).

Також 04.10.2021 до суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 04.10.2021 про відкладення розгляду справи.

У підготовчому судовому засіданні 04.10.2021 судом з огляду на ненадходження відзиву та відсутності відомостей про вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі відповідачу, судом відкладено розгляд справи на 18.10.2021.

11.10.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він, зокрема зазначив, що не визнає заявлені позовні вимоги та вважає їх безпідставними та незаконними, а саме з тих підстав, що виконання Договору послуг жодним чином не означає, що ДСП «ЦППРВ» набуло нових цінностей, збільшило кількість чи вартість належного майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із володіння відповідача. Наслідки укладення Договору жодним чином не збільшили розміри майна Відповідача.

18.10.2021 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній, зокрема, зазначив, що відповідач листом №101/1096 від 18.06.2019 особисто звернувся до позивача з проханням проведення процедури оцінки впливу на довкілля (ОВД), у зв`язку з чим, позивачем було укладено Договір про надання послуг з третьою особою, проте за звітом третьої особи про виконання вказаного договору на підставі якого було отримано позитивний висновок з ОВД вказує на те, що такі послуги були отримані саме за рахунок позивача та не оплачувались відповідачем. Тобто позивач стверджує, що саме на прохання відповідача та для його подальшої діяльності позивачем був укладений Договір про надання послуг з третьою особою та результати виконання якого оплачені позивачем а не відповідачем.

За наслідками підготовчого судового засідання 18.10.2021 судом залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю Наукове підприємство Експерт груп в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Також зобов`язано сторін надіслати третій особі всі документи, що стосуються справи, що були подані за час її розгляду в суді та запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю Наукове підприємство Експерт груп надати письмові пояснення по суті справи. Разом з цим, судом встановлено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив до наступного судового засідання та продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. Розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 01.11.2021.

У підготовчому судовому засіданні 01.11.2021 судом постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 15.11.2021.

15.11.2021 у судом у підготовчому судовому засіданні зобов`язано представника відповідача до наступного судового засідання надати у письмовому вигляді відповіді на запитання позивача б/н від 13.08.2021, що подані в якості додатку до позовної заяви. Також судом закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.12.2021.

02.11.2021 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив в якому останній зазначив, що він не є набувачем майна за Договором надання послуг, укладеного між позивачем та третьою особою, а отже, в розумінні положень ст. 1212 та 1213 Цивільного кодексу України відповідач не може повернути ані майно, ані відшкодувати його вартість, через відсутність такого майна у володінні відповідача.

24.11.2021 на адресу суду від третьої особи надійшла заява свідка №16-11/21-22 від 16.11.2021 з відповідями на питання позивача, яка не була оформлена нотаріально.

06.12.2021 відповідачем до справи подано відповіді на запитання позивача в порядку ст. 90 Господарського кодексу України №1-13/2924/21 від 02.12.2021.

06.12.2021 позивачем, через систему «Електронний суд» подано до суду додаткові пояснення у справі б/н від 06.12.2021.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 07.12.2021 судом у порядку частини 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України витребувано у відповідача договір № 422/19-ОВД від 28.08.2019, згідно якого платіжним дорученням № 1333 від 12.09.2019 було сплачено кошти на суму 13915,32 грн (призначення платежу: за пров. громад. обговорення з оцінки впливу на довкілля рах. № 422 від 02/09/19р). Також у судовому засіданні було оголошено перерву на стадії дослідження доказів до 28.12.2021.

21.12.2021 позивачем подано до суду письмові пояснення №б/н від 20.12.2021 в яких, позивач звернув увагу на докази (лист Міністерства екології, звіт про громадське обговорення планової діяльності відповідача, звіт з ОВД), які вказують на те, що відповідач при отриманні послуг від третьої особи (за рахунок позивача), вживав дії направлені на досягнення для себе їх результату (кінцевої мети) у вигляді висновку з ОВД за своєю плановою діяльністю.

28.12.2021 до суду від відповідача надійшли письмові пояснення, я яких останній в черговий раз, зокрема, зазначив, що відсутні правові підстави, з яких можна вважати, що майно реально набуте відповідачем за рахунок позивача, а також, відсутній факт збільшення або збереження в попередньому розмірі майна відповідача за рахунок позивача.

27.12.2021 через систему «Електронний суд» позивачем подано заяву про долучення доказів, до якої додано детальний опис робіт представника позивача.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 28.12.2021 судом продовжено розгляд справи по суті досліджено витребуваний судом у судовому засіданні 07.12.2021 договір № 422/19-ОВД від 28.08.2019, згідно якого платіжним дорученням № 1333 від 12.09.2019 було сплачено кошти на суму 13915,32 грн (призначення платежу: за пров. громад. обговорення з оцінки впливу на довкілля рах. № 422 від 02/09/19р), позивач підтримував позовні вимоги, відповідач проти позову заперечував, третя особа у судове засідання не з`явилась. Судом за результатом розгляду справи ухвалено рішення.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Реалізація норми ст. 81 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб`єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Згідно з положеннями ст. 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому, суд в кожному випадку повинен навести мотиви через які він приймає одні докази та відхиляє інші.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі перемоги позивача під час процедури закупівлі як учасника тендеру (Будівництво мосту через річку Ілля біля бувшого села Лісництво Яковецьке у зоні відчуження Поліського району Київської області» 03.10.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Спеценергомонтаж Київ (далі позивач) та Державним спеціалізованим підприємством з управління капітальним будівництвом зони відчуження був укладений договір №37-2018 на закупівлю робіт з реконструкції (далі договір №37-2018), відповідно до умов якого позивач зобов`язувався виконати роботи з реконструкції по проекту: "Будівництво мосту через річку Ілля біля бувшого с. Лісництво Яковецьке у зоні відчуження Поліського району Київської області", а відповідач зобов`язувався роботи прийняти і оплатити.

29.03.2019 року, на підставі наказу "Про припинення державного спеціалізованого підприємства з управління капітальним будівництвом зони відчуження" №65-19, державне спеціалізоване підприємство з управління капітальним будівництвом зони відчуження реорганізовано в державне спеціалізоване підприємство Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами (далі відповідач).

Згідно з п. 2 вищевказаного наказу, відповідачу передано майнові права і обов`язки державного спеціалізованого підприємства з управління капітальним будівництвом зони відчуження.

18.06.2019 року відповідачем направлено позивачу лист №101/1095, відповідно до якого відповідачем запропоновано позивачу забезпечити проведення процедури оцінки впливу на довкілля на всіх етапах до кінцевого результату щодо планової діяльності ДСП "ЦППРВ" "Будівництво мосту через річку Ілля біля бувшого с. Лісництво Яковецьке у зоні відчуження Поліського району Київської області".

18.06.2019 року відповідачем направлено лист №101/1096 товариству з обмеженою відповідальністю Наукове підприємство Експерт Груп, згідно з яким відповідач просив товариство з обмеженою відповідальністю Наукове підприємство Експерт Груп виконати проведення процедури оцінки впливу на довкілля на всіх етапах до кінцевого результату щодо планової діяльності ДСП "ЦППРВ" "Будівництво мосту через річку Ілля біля бувшого с. Лісництво Яковецьке у зоні відчуження Поліського району Київської області".

19.06.2019 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю Наукове підприємство Експерт Груп (далі третя особа) був укладений Договір про надання послуг №19-06/19 (№07-05/19) (далі договір №07-05/19), відповідно до умов якого позивач доручав, а третя особа зобов`язувалась виконати організацію комплексних послуг зі збору необхідних документів щодо проведення процедури оцінки впливу на довкілля на всіх етапах до кінцевого результату щодо планової діяльності ДСП "ЦППРВ" "Будівництво мосту через річку Ілля біля бувшого с. Лісництво Яковецьке у зоні відчуження Поліського району Київської області".

Після виконання передбачених умовами вищевказаного договору робіт, третя особа звернулась до позивача з вимогою оплатити виконані роботи.

Так, 16.12.2019 року позивач звернувся до відповідача з листом №12-15, відповідно до якого просив повідомити позивача щодо строків оплати відповідачем послуг з проведення процедури оцінки впливу на довкілля (компенсації витрат згідно з Договором №19-06/19).

Листом №1-05/232-75 від 14.01.2020 року відповідач повідомив позивача про відмову оплатити вищевказані роботи, у зв`язку з відсутністю фінансування.

Позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача вартість послуг станом на момент розгляду справи судом зі збору необхідних документів щодо проведення процедури оцінки впливу на всіх етапах до кінцевого результату щодо планової діяльності ДСП «ЦППРВ» - "Будівництво мосту через річку Ілля біля бувшого с. Лісництво Яковецьке у зоні відчуження Поліського району Київської області" в розмірі 500000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що послуги за Договором надання послуг були отриманні відповідачем за рахунок позивача на бездоговірній основі та не на підставі закону, а отже є такими що отримані без достатніх правових підстав.

Позивач також звертає увагу на те, що оскільки отримані відповідачем за рахунок позивача без достатніх правових підстав послуги не можуть бути повернуті позивачу, оскільки є фактично спожитими (виконаними) відповідачем, а їх результат висновок ОВД здійснено на ім`я Відповідача за його плановою діяльністю, яку має право вести виключно відповідач як суб`єкт державної форми власності, а отже такий висновок не може бути витребуваний та/або використаний позивачем у його господарській діяльності, у зв`язку з чим позивач має право отримати відшкодування вартості таких послуг на підставі ч. 2 ст. 1213 ЦК України.

На підтвердження заявлених вимог, позивач, зокрема, вказує на докази (лист Міністерства екології, звіт про громадське обговорення планової діяльності відповідача, звіт з ОВД), які вказують на те, що відповідач при отриманні послуг від третьої особи (за рахунок позивача), вживав дії направлені на досягнення для себе їх результату (кінцевої мети) у вигляді висновку з ОВД за своєю плановою діяльністю.

Відповідач в свою чергу зазначає, що не визнає заявлені позовні вимоги та вважає їх безпідставними та незаконними, зокрема, з тих підстав, що виконання Договору послуг жодним чином не означає, що ДСП «ЦППРВ» набуло нових цінностей, збільшило кількість чи вартість належного майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із володіння відповідача. Наслідки укладення Договору жодним чином не збільшили розміри майна Відповідача.

Також відповідач стверджує, що він не є стороною Договору надання послуг, укладеного позивачем з третьою особою, а отже, у позивача відсутні правові підстави на стягнення з відповідача вартості наданих послуг за вказаним Договором.

Крім того, відповідач стверджує, оскільки він не є набувачем майна за Договором надання послуг, укладеного між позивачем та третьою особою, а отже, в розумінні положень ст. 1212 та 1213 Цивільного кодексу України відповідач не може повернути ані майно, ані відшкодувати його вартість, через відсутність такого майна у володінні відповідача.

Суд дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази вважає за необхідне зазначити на наступному.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивач, скориставшись правом на судовий захист своїх прав та інтересів, обрав спосіб, передбачений статтями 1212, 1213 Цивільного кодексу України.

Приписами ст. 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Вказана стаття визначає загальні умови існування цивільно-правових зобов`язань, що виникають у зв`язку із так званим безпідставним збагаченням, тобто набуттям або збереженням майна без достатньої правової підстави.

Норми цієї статті пов`язані із відновленням майнового стану, оскільки зобов`язання із безпідставного збагачення є загальною підставою для відновлення майнового стану осіб (відновлення справедливості) в разі відсутності інших підстав для цього, якщо захист прав особи не може бути здійснений на підставі договору, делікту, закону тощо.

Зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: по-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння. По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою. По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений раніше у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

З матеріалів справи вбачається, що для реалізації виконання первинного Договору №37-2018 від 03.10.2018, укладеного між позивачем та відповідачем (Договір на будівництво мосту), з метою отримання реальних очікувань, сторонам Договору, зокрема, позивачу необхідно було мати оцінку впливу на довкілля на всіх етапах до кінцевого результату щодо планової діяльності ДСП "ЦППРВ" "Будівництво мосту через річку Ілля біля бувшого с. Лісництво Яковецьке у зоні відчуження Поліського району Київської області", якого за твердженням позивача не було на момент проведення заходів із закупівлі робіт та укладення договору на будівництво мосту через річку Ілля біля бувшого с. Лісництво Яковецьке у зоні відчуження Поліського району Київської області.

Суд, досліджуючи укладений між позивачем та третьою особою Договір надання послуг №19-06/19 від 19.06.2019 зазначає, що відповідач не є його стороною, а отже, в даному випадку і не є носієм прав та обов`язків за ним, а відтак у нього відсутні підстави виникнення обов`язків оплатити вказаних робіт за Договором, вказана обставина також встановлена у рішенні Господарського суду Київської області №911/3574/20 від 12.05.2021).

Разом з тим, слід зазначити, що укладений між позивачем та третьою особою Договір №19-06/19 від 19.06.2019 за своєю правовою природою є двостороннім. Так, у вступній частині вказаного Договору відсутні будь які посилання на те, що позивач, укладаючи його з третьою особою діяв в інтересах чи за завданням іншої особи, у даному випадку -відповідача.

При цьому, з доводів позивавча вбачається, що на його думку відповідачем йому листом №101/1096 від 18.06.2019 делеговано повноваження на укладення Договору з отримання висновку ОВД та оплати процедури на позивача, проте суд констатує, що у справі відсутні належні та допустимі докази з яких суд міг би встановити, наявність факту домовленості між позивачем та відповідачем щодо відшкодування понесених позивачем витрат в процесі виконання Договору надання послуг №19-06/19 від 19.06.2019 та юридичного оформлення передачі права підпису даного Договору від керівника відповідача до керівника позивача.

Між тим, варто зазначити, що запис щодо «делегування повноважень» позивачу вказаним листом не може буди розцінений судом, як належне доручення з боку відповідача на укладення Договору надання послуг №19-06/19 від 19.06.2019 позивачем з третьою особою, позаяк вказаний лист в силу вимог цивільного законодавства не може вважатися пропозицією (офертою) з наданням відповідних представницьких повноважень на укладення договору, оскільки не містить всіх необхідних для цього істотних умов. Такий лист сам по собі може мати лише ознаки рекомендаційного характеру щодо вчинення певних дій, водночас, не несе за собою підстав виникнення відповідних прав та обов`язків.

Також, посилання позивача на ту обставину, що отриманий в результаті виконання Договору надання послуг висновок ОВД, може бути використаний для реалізації (виконання) інших Договорів не може братись судом до уваги, позаяк позивачем не підтверджено належними доказами реальної та/або потенційної можливості вчинення таких дій. При цьому варто наголосити на тому, що вказаний висновок (звіт) був розроблений конкретно під реалізацію (виконання) первісного Договору на будівництво мосту та стосується в тому числі і конкретної проектної документації розробленої позивачем, як генеральним проектувальником, на будівництво даного мосту (експертний звіт щодо розгляду проектної документації за даним проектом міститься в матеріалах Звіту ОВД), який в свою чергу залишився не реалізований.

Крім того, на момент розгляду справи позивачем не надані докази використання відповідачем вказаного висновку ОВД у своїй діяльності, а відтак в суду немає підстав стверджувати про наявність факту або ознак набуття відповідачем нових цінностей, збільшення кількості та вартості належного йому майна або його збереження, яке неминуче мало б вибути із його володіння.

Щодо твердження позивача щодо того, що відповідачем вживались дії направлені на досягнення для себе їх результату у вигляді висновку ОВД за своєю плановою діяльністю, шляхом оплати (13915,32 грн) громадських слухань за Договором №422/19-ОВД від 28.08.2019 про проведення громадського обговорення в процесі здійснення оцінки впливу на довкілля, укладеного між відповідачем та Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України, то суд зазначає, що як у вказаному Договорі так і у листі Міністерства №25/5-21/26568-21 від 14.12.2021 не зазначено посилань на те, що відповідні громадські обговорення здійснювались в рамках здійснення дій щодо отримання документів, що є предметом Договору надання послуг №19-06/19 від 19.06.2019 та відповідно «Звіту з оцінки впливу на довкілля планової діяльності за проектом «Будівництво мосту через річку Ілля біля бувшого с. Лісництва Яковецьке Поліського району Київської області» (реєстраційний номер справи 3).

Натомість з поданого на вимогу суду, в судове засідання з розгляду справи по суті, Договору №422/19-ОВД від 28.08.2019, на якій міститься посилання в призначенні платежу платіжного доручення №1333 від 12.09.2019, та на яке посилається позивач, як на доказ, який безпосередньо вказує на участь та зацікавленість відповідача в отриманні «Звіту з оцінки впливу на довкілля планової діяльності за проектом «Будівництво мосту через річку Ілля біля бувшого с. Лісництва Яковецьке Поліського району Київської області» (реєстраційний номер справи 3), а саме з п. 1.1 даного договору вбачається, що вказаний Договір №422/19-ОВД від 28.08.2019 та платіжне доручення №1333 від 12.09.2019 стосується виключно висновку (звіту ОВД), який зареєстрований за номером реєстраційної справи 4, який не є тотожним реєстраційному номеру справи «Звіту з оцінки впливу на довкілля планової діяльності за проектом «Будівництво мосту через річку Ілля біля бувшого с. Лісництва Яковецьке Поліського району Київської області», оскільки даний звіт має реєстраційний номер справи 3.

З огляду на викладене суд констатує, що платіжне доручення №1333 від 12.09.2019, яке міститься в поданому позивачем до суду «Звіту з оцінки впливу на довкілля планової діяльності за проектом «Будівництво мосту через річку Ілля біля бувшого с. Лісництва Яковецьке Поліського району Київської області», не стосується вказаного звіту та не є доказом, що підтверджує оплату відповідачем проведення громадських обговорень в з оцінки впливу на довкілля в межах виконання «Звіту з оцінки впливи на довкілля планової діяльності за проектом «Будівництво мосту через річку Ілля біля бувшого с. Лісництва Яковецьке Поліського району Київської області» з реєстраційним номером справи 3.

Відтак, у вказаних листі Міністерства та Договорі №422/19-ОВД від 28.08.2019 відсутня інформація, з якою суд міг би пов`язати оплату відповідачем проведення громадських обговорень в процесі здійснення оцінки впливу на довкілля з Договір надання послуг №19-06/19 від 19.06.2019, а відтак і стверджувати, що відповідачем вживались дії, направлені на досягнення для себе результату виконання вказаного Договору надання послуг.

Суд також окремо вважає за необхідне зазначити про те, що укладення позивачем з третьою особою Договору про надання послуг, з подальшою метою відшкодування цих коштів за рахунок держави, оскільки позивач є державним підприємством, може мати ознаки вчинення дій з метою обходу тендерних процедур, позаяк сторони Договору самі визначили вартість виконаних робіт та інші умови виконання Договору без відповідного їх погодження/пропозиції як відповідачу так і органам, які здійснюють контроль за витратами бюджетних коштів.

Відтак, на підставі викладеного суд робить висновки про те, що: за Договором №19-06/19 від 19.06.2019, відповідач не був набувачем вказаного висновку ОВД; відповідач не збагатився та не збільшив свої активи за рахунок даного висновку ОВД, за наявності тих обставин, що у відповідача не має легітимних можливостей на подальше використання висновку ОВД; відповідачем не здійснювались дії, направлені на досягнення для себе результату виконання Договору надання послуг стороною якого він не був; сторонами не реалізовано Договору на будівництво мосту (та будь-якого іншого Договору з використанням висновку ОВД); позивач та відповідач не отримали реальних очікувань за Договором на будівництво мосту №37-2018 від 03.10.2018.

Між тим суд вважає за необхідне наголосити на тому, що понесені позивачем витрати за Договором №19-06/19 від 19.06.2019 під час отримання висновку ОВД, можуть мати ознаки понесення ним збитків, у разі доведення в окремому провадженні обставин невиконання основного Договору (Договір на будівництво мосту №37-2018 від 03.10.2018) з вини відповідача, що призвело до неотримання позивачем реальних очікувань за цим Договором.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України сторонами доказів.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також до статність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах КГС ВС від 19.09.2019 року у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 року у справі № 910/8357/18).

Відтак, за наявності встановленої судом обставини, що відповідач не був суб`єктом набуття висновку ОВД за Договором надання послуг №19-06/19 від 19.06.2019, та того, що останній не набував за рахунок позивача вказане майно (висновок ОВД) суд не вбачає наявності правових підстав для застосування положень ст. 1213 Цивільного кодексу України та зобов`язання відповідача відшкодовувати його вартість позивачу.

Отже, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача вартості безпідставно набутого майна недоведеними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Принагідно, суд зазначає, що аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд бере до уваги висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача. Судові витрати у вигляді витрат позивача на правову допомогу також покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрат позивача на правову допомогу покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 13.01.2022.

Суддя А.Ф. Черногуз