ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.11.2021 Справа № 905/640/21 Господарський суд Донецької області у складі судді Устимової А.М.,

за участю секретаря судового засідання Вовк М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»

до відповідача: ОСОБА_1 ,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕМИКС»,

про: звернення стягнення на предмет іпотеки

за участю уповноважених представників сторін:

від позивача: Мордак І.С. (адвокат на підставі довіреності №12/2020/89 від 28.12.2020);

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився;

В С Т А Н О В И В

Стислий зміст і підстави позовних вимог

09.04.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (далі - ТОВ «ФК «Форінт») звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) про звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором №32/1-1-2-24-Іп-30 від 23.04.2013, посвідченим приватним нотаріусом Донецької міського нотаріального округу Соболевою В.Л. та зареєстрованим в реєстрі за №2218, а саме, трикімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в рахунок погашення заборгованості за зобов`язаннями щодо стягнення 3%річних Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕМИКС» (код за ) перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (код за ) за Кредитним договором (відзивна кредитна лінія) №32/1-1-2-24/1 за період з 01.04.2018 по 31.03.2021 сумі 227 884, 96грн шляхом визначення способу реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕМИКС» (далі - ТОВ «РЕМИКС») умов Кредитного договору №32/1-1-2-24 від 23.04.2013, що забезпечені іпотекою належного відповідачу, як майновому поручителю ТОВ «РЕМИКС», майна - трьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Іпотечного договору №32/1-1-2-24-Іп-30 від 23.04.2013.

Процедура провадження у справі у господарському суді

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2021 для розгляду даної справи визначена суддя Устимова А.М.

У зв`язку з необхідністю отримання інформації щодо реєстрації місця проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 , який є боржником за вказаною позовною заявою, суд, на виконання вимог ч.6 ст.176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), звернувся до Головного управління ДМС у Донецькій області з відповідним запитом.

13.05.2021 шляхом надіслання поштового відправлення від Головного управління ДМС у Донецькій області надійшла відповідь на запит суду, відповідно до якої за наявними обліками ГУ ДМС України в Донецькій області та згідно бази даних ЄІАС УМП ДМС України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон (станом на вересень 2016 року) зареєстрований за адресою - АДРЕСА_2 . яка тотожна за змістом отриманій судом 27.04.2021 електронною поштою.

Ухвалою суду від 17.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/640/21; справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 10.06.2021 об 11:00год.; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ТОВ «РЕМИКС».

Ухвалою суду від 10.06.2021 відкладено підготовче засідання на 22.06.2021.

Ухвалою суду від 22.06.2021 відкладено підготовче засідання на 13.07.2021.

Ухвалою суду від 13.07.2021 суд продовжив строк підготовчого провадження у справі №905/640/21 на тридцять днів та відклав підготовче засідання на 16.08.2021.

У підготовчому засіданні 16.08.2021 судом досліджено оригінали архівної кредитної справи щодо надання кредиту ТОВ`РЕМИКС», зокрема, оригінал меморіального ордеру про перерахування останньому 2000000,00грн, відкладено підготовче засідання на 07.09.2021.

Ухвалою від 19.08.2021 суд зобов`язав Міністерство соціальної політики України (01601, м.Київ, вул.Еспланадна, 8/10) до дати підготовчого засідання, призначеного на 07.09.2021 року надіслати на адресу суду інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб щодо ОСОБА_1

08.09.2021 шляхом поштового направлення до суду від Міністерства Соціальної Політики України надійшов лист щодо надання відомостей з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з 15.12.2020 перебуває на обліку внутрішньо переміщених осіб в Управлінні соціального захисту населення Вишгородської районної адміністрації Київської області за адресою: АДРЕСА_3 , контактний телефон: НОМЕР_2 .

Телефонограмою позивач повідомлений про факт наявності інформації щодо адреси реєстрації відповідача як внутрішньо переміщеної особи.

15.09.2021 до канцелярії суду від ТОВ «ФК «Форінт» надійшло клопотання з підтвердженням факту відправлення позовної заяви та додатків до неї по справі №905/640/21 на адресу реєстрації відповідача - ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеної особи.

Ухвалою суду від 07.09.2021 відкладено підготовче засідання на 30.09.2021.

Ухвалою суду від 30.09.2021 відкладено підготовче засідання на 26.10.2021.

01.10.2021 на адресу суду надійшло рекомендоване повідомлення про вручення ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , процесуальних документів суду.

Ухвалою від 26.10.2021 задоволено письмове клопотання щодо долучення до матеріалів справи копії конверта, в якому цінна кореспонденція, а саме, позовна заява з додатками, направлялася на ім`я ОСОБА_1 , та який повернуто АТ «Укрпошта» відправнику з відміткою «за закінченням терміну зберігання», закрито підготовче провадження у справі №905/640/21 та призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 11.11.2021.

Ухвалою від 11.11.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 25.11.2021 о 15:30год.

Згідно п.21 Перехідних положень ГПК України особливості судових викликів та повідомлень, направлення копій судових рішень учасникам справи, у разі якщо адреса їх місця проживання (перебування) чи місцезнаходження знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, визначаються законами України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції».

Відповідно до ст.11 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться в районі проведення антитерористичної операції, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Представник відповідача у судове засідання 25.11.2021 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений шляхом направлення примірнику ухвали суду від 11.11.2021 на адресу відповідача як внутрішньо переміщеної особи та розміщення 15.11.2021 публікації на офіційному сайті Господарського суду Донецької області в мережі Інтернет в розділі «Повідомлення для учасників судового процесу, які знаходяться в зоні проведення антитерористичної операції» за веб-посиланням: https://lg.arbitr.gov.ua/sud5006/pov/100032724/.

Також, з метою повідомлення відповідача про хід судового процесу на контактний номер телефону, який вказало Міністерство Соціальної Політики України у своєму листі: НОМЕР_2 судом направлено телефонограму, яку ОСОБА_1 отримав особисто(телефонограма №248961 від 15.11.2021).

Крім того, на адресу електронної пошти, яку відповідач повідомив як актуальну, а саме, ІНФОРМАЦІЯ_2 електронною поштою направлено ухвалу суду від 11.11.2021, що підтверджується витягом з журналу електронної пошти № 04-19/7066 від 12.11.2021.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ТОВ «РЕМИКС» у судове засідання 25.11.2021 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений шляхом розміщення 15.11.2021 публікації на офіційному сайті Господарського суду Донецької області в мережі Інтернет в розділі «Повідомлення для учасників судового процесу, які знаходяться в зоні проведення антитерористичної операції» за веб-посиланням: https://lg.arbitr.gov.ua/sud5006/pov/100032724/, також, як вбачається з витягу з журналу електронної пошти № 04-19/7066 від 12.11.2021 на відому суду електронну пошту підприємства направлено ухвалу суду від 11.11.2021.

Згідно приписів ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Судом встановлена відсутність підстав для застосування ч.2 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, що передбачає вичерпний перелік випадків, за наслідками настання яких суд повинен відкласти розгляд справи по суті.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; (ч.3 ст.202 цього Кодексу).

Приймаючи до уваги, що справа розглядається за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін про його хід, без виклику уповноважених представників сторін у судове засідання, неявка останніх не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними в ній матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин.

У судовому засіданні 25.11.2021 в межах вступного слова представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити,на питання суду зазначив наступне: вимоги щодо стягнення 3% річних забезпечені іпотекою в силу умов п.7.1 Іпотечного договору, одночасно вважає, що виходячи з змісту п. 2.1 останнього у редакції додаткового договору №1 вимоги щодо стягнення 3% річних відносяться до категорії вимог, забезпечених іпотекою - відсотки за користування кредитом. Судом досліджені докази у справі, проведено судові дебати, під час яких представником позивача підтверджена позиція,викладена в рамках вступного слова.

Ухвалення рішення суду відбулось у нарадчій кімнаті у порядку ст.ст.219-220 Господарського процесуального кодексу України.

Позиція учасників процесу

ТОВ «ФК «Форінт», аргументуючи вимоги позовної заяви, вказує на те, що на підставі укладеної між Публічним акціонерним товариством «Банк Софійський» (далі - Банк) та ТОВ «РЕМИКС» (далі - Позичальник) Генеральної Кредитної угоди N232/1-1-2-24 від 23.04.2013, відповідно до Кредитного договору (відзивна кредитна лінія) №32/1-1-2-24/1 Банк здійснив видачу кредиту Позичальнику в повному обсязі в сумі 2000000,00грн. Відповідно до додаткової угоди №1 від 24.03.2014 строк повернення Кредиту встановлено - 21.04.2015, за додатковою угодою №2 від 21.04.2015 сторони визнали наявність боргу Позичальника за Кредитним договором на загальну суму в 2532055,14грн, домовилися про те, що вся ця заборгованість буде вважатися кредитною заборгованістю (тілом кредиту), на яку будуть нараховуватись відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 3%річних і встановили новий строк повернення кредиту - до 20.04.2016. ТОВ «РЕМИКС» зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконав, у Позичальника утворилась заборгованість у сумі 2865532,02 грн., з яких: 2532055,14грн - основна заборгованість по тілу кредиту; 333476,88грн - заборгованість за нарахованими процентами за кредитом. Сторонами договору підписано акт звірки заборгованості станом на 25.04.2016, за яким Позичальником заборгованість визнана в повному обсязі - прострочена заборгованість за основним боргом - 2535055,14грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами- 102615,21грн. Дана заборгованість станом на дату подання до суду цього позову Позичальником не сплачена.

23.04.2013 у забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір №32/1-1-2-2-Іп-30, згідно з яким в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №32/1-1-2-11 у іпотеку Банку передано нерухоме майно (далі - «Предмет іпотеки»), а саме - трикімнатна квартира, загальною площею 68,0 кв. м., в тому числі житловою площею 39,4 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за яким, за ствердженням повивача, усі складові суми боргу за Кредитним договором та пов`язані з наслідками невиконання цього договору та Генеральної Кредитної Угоди, забезпечені іпотекою в повному обсязі.

06.05.2019 ПАТ «Банк Софійський» та ТОВ «ФК «Форінт» відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону №UA-EA-2019-03-25-000056-b від 03.04.2019 р., уклали Договір №04 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги (далі - «Договір»). За вказаним договором до ТОВ «ФК «Форінт» як Нового кредитора перейшли права вимоги що виникли на підставі Кредитного договору про надання відзивної кредитної лінії №32/1-1-2-24/1 від 23.04.2013. 06.05.2019 укладено та підписано Договір відступлення прав вимоги за іпотечними договорами. Зокрема, ПАТ «Банк Софійський» було відступлене ТОВ «ФК «Форінт» право вимоги за Іпотечним договором №32/1-1-2-24-Іп-30 від 23.04.2013. до записів у Державному реєстрі іпотеки та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесені зміни до відомостей про суб`єктів, відносно особи Іпотекодержателя.

ТОВ «ФК «Форінт» звернулось до суду з позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визначення способу реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження у рахунок задоволення вимог Кредитора/Іпотекодержателя по сплаті 3% річних на його користь за рахунок предмета іпотеки, що нараховані згідно ст. 625 ЦК України за період з 01.04.2018 по 31.03.2021 сумі 227 884,96грн.

Позивач вважає, що додаткові грошові зобов`язання виникають в силу закону на підставі кредитного зобов`язання, а тому входять до складу основного грошового зобов`язання за кредитним договором, на погашення яких може бути звернено стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, укладеним на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. «Основне зобов`язання» за кредитним договором в розумінні приписів ЦК України є тотожним поняттю «грошове зобов`язання» за кредитним договором.

Також, позивач просив суд відшкодувати за рахунок відповідача понесені при зверненні з позовом до суду витрати зі сплати судового збору в розмірі 3418,27грн.

Підставність заявлених вимог ТОВ «ФК «Форінт» нормативно обґрунтовує посиланням ст. ст. 526, 546, 572, 575, 583, 589, 610, 625, 626, 629, 1050 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. ст. 4, 20, 171 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), ст.ст. 3, 7, 11, 41, 39 Закону України «Про іпотеку».

На підтвердження вказаних обставин позивач надав до суду належним чином засвідчені копії: Генеральної кредитної угоди №32/1-1-2-24 від 23.04.2013, Додаткової Угоди №1від 21.04.2015, Кредитного договору №32/1-1-2-24/1 від 23.04.2013, Додаткових угод №1 від 24.04.2014, №2 від 21.04.2015, меморіальних ордерів №6017 від 23.04.2013, №1003 від 21.04.2016, платіжних доручень №24 від 23.04.2013, № 16516687 від 17.04.2019 заяви ОСОБА_2 від 23.04.2013, Договору поставки №4 від 22.04.2013, Актів звірки. станом на 23.12.2015, 25.04.2016, Протоколу електронного аукціону № иА-ЕА-2019-03-25-000056-Ь від 03.04.2019, Договору №04 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 06.05.2019, Іпотечного договору №32/1-1-2-24-Іп-30 від 23.04.2013, Додаткового договору №1 від 29.04.2015, Договору відступлення прав вимоги за іпотечними договорами від 06.05.2019, витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, роздруківки з Інтернет-сайту ДП «Укрпошта», довідки АА №705096, свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, Статуту, інформації з ЄДРЮОФОПГФ, наказу №01/11-04 від 01.11.2001 ТОВ «РЕМИКС»; паспорту та картки фіз.особи - платника податків ОСОБА_1 , протоколів № 18-04-2013-1 загальних зборів учасників від 18.04.2013, від 24.04.2014, від 20.04.2015, інформації з ЄДРЮОФОПГФ, Статуту, виписки з ЄДРЮО ТОВ «ФК «Форінт», довіреності, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката.

У письмових поясненнях від 22.06.2021 позивач вказує, що виходячи зі змісту ст.514 ЦК України, відповідно до якої до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, із змісту п.2.1 договору про відступлення прав вимоги, до нового кредитора ТОВ «ФК «Форінт» перейшло право нарахування та отримання від боржника суми 3% річних, в тому числі і за період, в якому Кредитором боржника виступало АТ «Банк Софійський», обмежень щодо обсягу відступлених прав вимоги кредитора до боржників в частині стягнення новим кредитором ТОВ «ФК «Форінт» 3% річних за весь час прострочення боржника договором не встановлено.

Згідно письмових пояснень від 12.07.2021 позивач вказує, що направити повідомлення, передбачене п.3.4 договору про відступлення прав вимоги засобами поштового зв`язку неможливо, оскільки Розпорядженням КМУ від 7 листопада 2014 № 1085- затверджений перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до цього переліку віднесено м. Донецьк (місто реєстрації Відповідача/майнового поручителя - ОСОБА_1 ) та село Спартак Ясинуватського району Донецької області, як наслідок, за місцем реєстрації відповідача та третьої особи відділення АТ «Укрпошта» не працюють, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту вказаного підприємства з позначкою «Тимчасово непідконтрольні». Одночасно, позивач направляв повідомлення на електронну адресу ТОВ «Ремикс» , що міститься в анкеті на зміну умов кредитування, з файлом (сканокопія повідомлень про набуття ТОВ «ФК «Форінт» прав вимоги від ПАТ «Банк Софійський»), про що свідчить роздруківка з електронної адреси відправника - ТОВ «ФК «Форінт» (). Крім того, враховуючи своєчасне внесення змін до відомостей в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, ТОВ «ФК «Форінт» вважає, що як Відповідач/Майновий поручитель так і Третя особа/Позичальник по справі №905/640/21 є повідомленими про зміну кредитора за зобов`язанням. До інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно доступ відкритий і будь-яка особа має змогу отримати інформацію щодо поточного кредитора та іпотекодержателя за договором. На підтвердження наведеного позивач надав суду належним чином засвідчені копії анкети на зміну умов кредитування, повідомлення про відступлення права вимоги, а також роздруківку з електронної пошти ТОВ «ФК «Форінт» листа, адресованого ТОВ «Ремикс» від 06.05.2019.

Згідно ч.9 ст.165, ч.2 ст.178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач під час розгляду справи відзиву суду не надав, ніяким іншим способом своєї правової позиції за заявленим позовом не висловив, доказів на підтвердження поважності причин не можливості вчинення даних дій не надав, про факт наявності судового спору обізнаний, тому у порядку зазначених статей суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Виклад обставин справи, встановлених судом

23.04.2013 між Публічним акціонерним товариством «Банк Софійський» (Банк) та ТОВ`РЕМИКС» (Позичальник) укладено Генеральну кредитну угоду №32/1-1-2-24, первісно у п.1.1 якої узгоджено, що Банк, зобов`язується надавати Позичальнику кредитні кошти в порядку та на умовах, визначених у відповідних кредитних договорах та додаткових угодах до них, укладених в межах цієї Угоди та які є її невід`ємними частинами.

Загальний розмір позичкової заборгованості Позичальнику за кредитами, наданими в межах даної Угоди, та за Кредитним договором №32/1-1-2-11 від 25.04.2012 не повинен перевищувати 2000000,00 грн. Умови кредитування - невідновлювальна кредитна лінія у національній валюті. Строк фінансування за кожним укладеним кредитним договором в рамках цієї Угоди не повинен перевищувати 24 місяців. За надання кредитних коштів у національній валюті - 25,0% (двадцять п`ять відсотків) річних. Відсотки сплачуються щомісячно платіжним дорученням на рахунок доходів Банку, що передбачений окремим кредитним договором, який діє у межах цієї Угоди, кожного місяця, виходячи з календарної кількості днів користування позикою. Термін дії цієї Угоди: до 23.04.2015 (п.п. 1.1, 2.2. Генеральної угоди).

У п.2.5 останньої визначено, що в якості забезпечення зобов`язань по кредитах Позичальника, наданих Банком в межах цієї Угоди Банку передається в заставу наступне нерухоме майно, у тому числі, трикімнатна квартира загальною площею 65,30кв м, що розташована за адресою: Донецька обл., м.Донецьк, вул. Незалежності, буд. 36а, кв. 8 Оціночна вартість нерухомого майна складає 325417,00грн.

Умови Генеральної кредитної угоди змінені відповідно до Додаткової угоди №1 від 21.04.2015.

З урахуванням внесених змін, сторонами узгоджено у п.1.1 останньої та встановлено, що Банк, на підставі цієї Угоди, зобов`язується надавати Позичальнику кредитні кошти в порядку та на умовах, визначених у відповідних кредитних договорах та додаткових угодах до них, укладених в межах цієї Угоди та які є її невід`ємними частинами. Загальний розмір позичкової заборгованості Позичальнику за кредитами, наданими в межах даної Угоди, та за Кредитним договором 32/1-1-2-11 від 25.04.2012 не повинен перевищувати 2532055,14грн. Термін дії цієї Угоди: до 20.04.2016 включно.

Умови надання та забезпечення повернення кредитних коштів сторонами з урахуванням змін викладені в п.2.2., зокрема, в рамках даної Угоди на підставі додатково укладеного кредитного договору Позичальнику може відкриватись невідновлювальна кредитна лінія на наступних умовах: Невідновлювальна кредитна лінія у національній валюті. Строк кредитної лінії: строк фінансування за кожним укладеним кредитним договором в рамках цієї Угоди не повинен перевищувати 36 місяців. Відсоткова ставка: за надання кредитних коштів у національній валюті - 3,0% (Три відсотки) річних. Відсотки сплачуються щоквартально не пізніше останнього робочого дня останнього місяця відповідного звітного кварталу, платіжним дорученням на рахунок доходів Кредитора, що передбачається окремими кредитними договорами, які діють у межах цієї Угоди, виходячи з календарної кількості днів користування позикою. Сума сплати відсотків дорівнює сумі нарахованих відсотків за відповідний квартал.

Генеральна Кредитна Угода підписана сторонами без зауважень та заперечень, скріплена печатками підприємств на кожному аркуші останньої.

В межах Генеральної Кредитної Угоди 23.04.2013 між Банком та Позичальником укладений Кредитний договір (відзивна кредитна лінія) №32/1-1-2-24/1, у відповідності до умов якого у первісній редакції п.1.1 Банк відкриває Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію у сумі 2000000,00грн на поповнення обігових коштів та здійснення фінансово-господарської діяльності зі сплатою 25,0% річних. Строк повернення кредиту - 22.04.2014 року (п. 1.2 Кредитного договору).

Пункт 1.3 Кредитного договору містить аналогічні умови щодо заставного нерухомого майна, яке передається у рахунок забезпечення виконання Позичальником зобов`язання за договором.

Згідно меморіального ордеру №6017 від 23.04.2013 Банк здійснив видачу кредиту Позичальнику в сумі 2 000 000,00грн з призначенням платежу: «видача кредиту за кредитним договором №32/1-1-2-24/1 від 23.04.2013».

У подальшому вказані грошові кошти перераховані згідно договору №4 від 22.04.2013, що укладений між ТОВ «РЕМИКС» та Приватним підприємством «Снабсервіс» за платіжним дорученням №24 від 23.04.2013 в якості оплати за поставку бензолу.

Додатковою угодою №1 від 23.04.2014 сторони змінили строк повернення Кредиту на 21.04.2015.

Додатковою угодою №2 від 21.04.2015, що укладена між Банком та ТОВ «РЕМИКС», у п. 1 сторони визнали наявність боргу Позичальника за Кредитним договором №32/1-1-2-24/1 від 23.04.2013 на загальну суму 2532055,14грн, який складається: (а)з боргу за виданими Позичальнику Кредитними коштами, що становить 1962465,00грн станом на 21.04.2015; (б)з боргу за простроченими до сплати процентами за користування Позичальником Кредитними коштами, що становить 569590,14грн станом на 21.04.2015.

Сторони домовилися про наступний порядок та умови реструктуризації вказаного у п.1 цієї Додаткової угоди боргу: Позичальник зобов`язується щомісячно сплачувати Банку проценти за користування кредитними коштами та повернути останньому, у строк до 20.04.2016 отримані ним у фактичне користування кредитні кошти у сумі 2532055,14грн, яка склалася на дату укладання цього правочину з сумарності боргових грошових зобов`язань Позичальника, вказаних у п/п (а)та (б) п. 1 цієї Додаткової угоди.

Додатковою угодою №2 п. 1.1. Кредитного договору змінено та визначено, що Банк на умовах цього Договору та укладеної між Сторонами Генеральної кредитної угоди №32/1-1-2-24 від 23.04.2013 відкриває Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію у сумі 2532055,14грн на поповнення обігових коштів та здійснення фінансово-господарської діяльності зі сплатою 3,0% (три відсотки) річних. Строк повернення кредиту - « 20» квітня 2016 року.(п.1.2 Кредитного договору) Також згідно зміненої редакції п. 2.4. останнього Позичальник сплачує нараховані відсотки в валюті Кредиту щоквартально в термін не пізніше останнього робочого дня останнього місяця відповідного звітною кварталу та в день повернення кредиту, на рахунок № НОМЕР_3 в ПАТ «БАНК «СОФІЙСЬКИЙ», МФО 380861. Сума сплати відсотків дорівнює сумі нарахованих відсотків за відповідний квартал. Якщо день повернення кредиту припадає на вихідний чи святковий день, то така сплата або таке повернення проводиться наступного робочого дня.

Кредитний договір, додаткові угоди до нього підписано без зауважень на заперечень, скріплено печатками підприємств. Зокрема, підпис уповноважених осіб та відтиск печаток підприємств містяться на кожному аркуші Кредитного договору.

Факт віднесення простроченого кредиту за кредитним договором №32/1-1-2-24 від 23.04.2013 за призначенням підтверджується меморіальним ордером №1003 від 21.04.2016.

Згідно з актом звірки заборгованості за кредитом та процентами за Кредитним договором №32/1-1-2-24/1 від 23.04.2013 станом на 25.04.2016, що підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками Банку і Позичальника, прострочена заборгованість за основним боргом склала 2532055,14грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами склала 102615,21грн.

23.04.2013 ОСОБА_2 , що є дружиною ОСОБА_1, надала згоду на передачу в іпотеку трикімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та є спільною сумісною власністю як така, що набувалася в зареєстрованому шлюбі. У тексті документу наведена згода дружини на визначення умов договору іпотеки чоловіком самостійно.

23.04.2013 між Банком та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір №32/1-1-2-2-Іп-30 (далі - Іпотечний договір), що посвідчено приватним нотаріусом Донецької міського нотаріального округу Соболевою В.Л. та зареєстровано в реєстрі за №2218, згідно з яким у забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №32/1-1-2-11 від 25.04.2012 та Генеральної кредитної угоди №32/1-1-2-24 від 23.04.2013, укладених між банком та ТОВ «РЕМИКС», у іпотеку Банку передано нерухоме майно, а саме - трикімнатна квартира, загальною площею 68,0 кв. м., в тому числі житловою площею 39,4 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності Іпотекодавцю відповідно до Договору, посвідченого Дев`ятою Донецькою державною нотаріальною конторою 07.10.1994 за реєстровим №2-2238 і зареєстрований в Комунальному підприємстві бюро технічної інвентаризації м. Донецька 03.11.1994 року в реєстрову книгу №217 за реєстровим № 60838. Реєстрацію права власності на вказану квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Соболевою В.Л. 23.04.2013 за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 1, про що надано Витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 2817396.

Первісна редакція п. 2.1 розділу «Забезпечені іпотекою вимоги» Іпотечного договору передбачала, що іпотека забезпечує повне виконання грошових зобов`язань, що випливають та/або виникнуть у майбутньому з Кредитного договором №32/1-1-2-11 від 25.04.2012 та Генеральної кредитної угоди №32/1-1-2-24 від 23.04.2013, укладених між банком та ТОВ «РЕМИКС»,ідентифікаційний код за (місцезнаходження якого: 86082, Донецька область, Ясинуватський район, Спартаківська сільрада, 71 кілометр, Дачний проїзд, б.2) (Позичальник) з будь-якими змінами до них. Відповідно до Кредитного договору Позичальник отримує від Іпотекодержателя кредит в розмірі 2000000,00грн, при цьому строк повернення кредиту - не пізніше 23.04.2015, порядок погашення Позичальником кредиту, сплати процентів, комісій, неустойок та інших платежів визначаються Кредитним договором.

У відповідності до п. 2.2 Іпотечного договору Іпотекодержатель також має право задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги щодо: відшкодування витрат, спричинених пред`явленням вимоги за Кредитним договором та/або зверненням стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Договору; відшкодування витрат на утримання та збереження предмета іпотеки, витрат на страхування предмету іпотеки; сплати неустойки відповідно до Кредитного договору; сплати процентів за кредитом відповідно до умов Кредитного договору; повернення суми кредиту відповідно до умов Кредитного договору; відшкодування витрат та збитки, завдані порушенням умов Кредитного договору та/або цього Договору.

За умовами п.2.3 останнього якщо протягом строку дії Кредитного договору відповідно до його умов та/або додаткових угод, що укладені або можуть бути укладені до нього у майбутньому збільшується розмір забезпечених іпотекою вимога або змінюється строк їх виконання, вимоги Іпотекодержателя в частині такого збільшення та/або змін вважаються забезпеченими іпотекою відповідно до умов цього Договору без необхідності внесення змін до нього.

У наступному, 29.04.2015 між Банком та ОСОБА_1 укладено Додатковий договір №1 до Іпотечного договору №32/1-1-2-24-Іп-30, що посвідчено приватним нотаріусом Донецької міського нотаріального округу Соболевою В.Л. та зареєстровано в реєстрі за №926, відповідно до п. 1 якого сторонами змінено забезпечені іпотекою вимоги, а саме, пункт 2.1 викладено у наступній редакції:

Цей договір забезпечує всі вимоги Іпотекодержателя (повернути кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом, неустойку, штрафи, пені) за:

- Генеральною кредитною угодою №32/1-1-2-24 від 23.04.2013 у сумі 2 532 055,14грн з відсотковою ставкою не вище 3% річних, строк повернення кредиту - не пізніше 20.04.2016, яка укладена між Іпотекодержателем та Позичальником,

-Кредитним договором № 32/1-1-2-24/1 від 23.04.2013, який укладено (в межах вищевказаної Генеральної кредитної угоди) між Іпотекодержателем та Позичальником, згідно якого Іпотекодержатель відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію у сумі 2532055,14 грн зі сплатою 3% річних, строком повернення - до 20.04.2016 року включно.

Порядок погашення Позичальником кредиту, сплати процентів, комісій, неустойок та інших платежів визначаються Кредитним договором.

Згідно п.7.1 Іпотечного договору Розділу 7 «Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя (договір про задоволення вимог Іпотекодержателя) та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки» Іпотекодержатель набуває право вимоги звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких умов Кредитного договору та/або невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем умов цього договору, а також в інших випадках, передбачених цим договором та/або Кредитним договором та /або Кредитним договором та/або законодавством України. У цьому випадку Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю та /або Позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. У цій вимозі визначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання /виправлення порушеного зобов`язання у не менш ніж 30-ти (тридцятиденний) строк від дня направлення вимоги на адресу Іпотекодавця та /або Позичальника, вказану у цьому договорі, або повідомлену Іпотекодержателю у порядку, встановленому у п. 9.6 цього договору, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель, з наступного після закінчення зазначеного терміну дня, набуває право розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказана вимога не перешкоджає Іпотекодержателю здійснювати свої права на звернення стягнення на предмет іпотеки без попереднього повідомлення Іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмету іпотеки.

Крім того, сторони у п. 7.3 Іпотечного договору визначили, що за рахунок предмету іпотеки Іпотекодержатель має право, а Іпотекодавець зобов`язаний крім вимог, визначених у п.2.1 даного Договору, відшкодувати витрати, пов`язані з пред`явленням вимоги за Кредитним договором,витрати та збитки, пов`язані зі зверненням стягнення та реалізацією предмета іпотеки, витрати на утримання,збереження, усунення пошкоджень та недоліків предмету іпотеки, витрати на страхування предмету іпотеки, витрати на експертну оцінку /переоцінку предмету іпотеки, витрати у зв`язку із конвертацією коштів, отриманих в результаті реалізації предмету іпотеки у валюту Кредитного договору; витрати, понесені іпотеко держателем по сплаті державного мита, податків, оплаті послуг нотаріуса, витрати на захист предмета іпотеки від посягань третіх осіб, інші документально підтверджені витрати Іпотекодержателя, якщо вони будуть мати місце, а також збитки, завдані порушенням позичальником умов Кредитного договору та/або Іпотекодержателем умов цього Договору.

Іпотечний договір та додатковий договір №1 до Іпотечного договору підписані Іпотекодержателем - ПАТ «Банк «Софійський» та особисто ОСОБА_1 , скріплені печатками Банку.

23.04.2013 відомості про укладання договору іпотеки та наявність обтяження зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

03.04.2019 відбувся електронний аукціон з реалізації кредитного портфелю ПАТ «Банк Софійський» з правами вимоги та іншими майновими правами за кредитними договорами, що укладені з юридичними особами, у тому числі, права вимоги за Кредитним договором №32/1-1-2-24/1 від 23.04.2013, що укладений з ТОВ «РЕМИКС», переможцем якого відповідно до протоколу електронних торгів №UA-EA-2019-03-25-000056-b за ціною продажу 2 817234,61грн визначено ТОВ «ФК «Форінт».

17.04.2019 ТОВ «ФК «Форінт» перераховано ПАТ «Банк «Софіївський» грошові кошти в сумі 2 817234,61грн згідно платіжного доручення №16516687 з вказанням в графі призначенням платежу: оплата за активи (майно) згідно з протоколом електронного аукціону №UA-EA-2019-03-25-00056-b, лот №30GL41933, у т.ч. ПДВ 1 640,05грн.

06.05.2019 між ПАТ «Банк Софійський» (Банк) та ТОВ «ФК «Форінт» (Новий кредитор) укладено договір №04 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги (далі- Договір відступлення), відповідно до п.1.1 якого Сторони погодили, що за своєю правовою природою даний договір є правочином з передання Банком шляхом продажу прав вимоги, визначених у даному договорі, Новому кредитору (відступлення права вимоги).

Згідно з п.2.1 Договору відступлення в порядку та на умовах, визначених цим договором, Банк відступає шляхом продажу Новому кредитору належні банку, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього договору, (надалі - боржники), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами поруки, договорами іпотеки (іпотечними договорам) та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстром у додатку до цього договору, надалі за текстом - основні договори, надалі за текстом - права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.

Сторони домовились, що відступлення Банком Новому кредиторові прав вимоги за договорами забезпечення, що були укладені в забезпечення виконання зобов`язань позичальників за кредитними договорами, відбувається шляхом укладення окремих договорів відступлення прав вимоги за договорами забезпечення, а саме: договір відступлення прав вимоги за договорами застави, які не посвідчені нотаріально; договір відступлення прав вимоги за договорами застави, які посвідчені нотаріально; договір відступлення прав вимоги за договорами поруки, які не посвідчені нотаріально.

У відповідності до п.2.2 Договору відступлення за цим договором Новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до п. 4.1 цього Договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у додатку №1 до цього договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань, право вимагати та отримувати платежі за гарантією (якщо така видавалась), відшкодування за договором страхування тощо. Розмір прав вимоги, які переходять до Нового кредитора, вказаний у додатку №1 до цього договору. Права кредитора за основними договорами переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надані Банку відповідно до умов основних договорів.

Як узгоджено сторонами у п.3.3 Договору відступлення, усі наявні у Банку документи (оригінали або копії (у разі відсутності оригіналів)), що підтверджують права вимоги до боржників, передаються банком Новому кредитору за відповідним актом не пізніше 10 (десяти) календарних днів із дати укладення цього договору. При отриманні Банком після укладення цього договору оригіналів документів стосовно боржників (оригіналів виконавчих документів, процесуальних документів у судових справах, пов`язаних з правами вимоги, що відступаються за цим договором, тощо) такі документи передаються Банком Новому кредитору за відповідним актом.

Після набуття прав вимоги за цим договором Новий кредитор має право: здійснювати будь-які не заборонені чинним законодавством України дії для реалізації прав вимоги та/або отримання сум заборгованості від боржників; здійснювати будь-які передбачені чинним законодавством України дії, пов`язані з набутими правами вимоги; розпоряджатись правами вимоги на свій власний розсуд, в тому числі здійснювати наступний продаж та/або відступлення прав вимоги на користь третіх осіб, за умови дотримання при цьому вимог чинного законодавства України та умов основних договорів (п.3.7 Договору відступлення).

Пунктом п.4.1 Договору відступлення Сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 1962639,13грн. Ціна договору сплачується Новим кредитором Банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором, відповідно до пункту 6.5 цього договору, на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став Новий кредитор.

Цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та скріплення відтисками печаток сторін (п.6.5 договору).

Договір відступлення підписано без зауважень та застережень, скріплено печатками підприємств - підписи та відтиски печаток містяться на кожному аркуші вказаного договору.

Сторонами підписано Додаток №1 до Договору відступлення, що має назву Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, та згідно витягу з якого Банком передано Новому кредитору право вимоги до ТОВ «РЕМИКС» за Кредитним договором №32/1-1-2-24/1( відзивна кредитна лінія від 23.04.2013 і додатками, додатковими /договорами/ угодами, договорами про внесення змін доповнень до вказаного договору, тощо що є його невід`ємними частинами (укладений на умовах Генеральної кредитної угоди №32/1-1-2-24 від 23.04.2013) всього в сумі 2865532,02грн, у тому числі основна заборгованість (тіло кредиту) в сумі 2532055,14грн, заборгованість за нарахованими відсотками в сумі 333476,88грн. При цьому, в графі «штрафні санкції та/або інфляційні нарахування за прострочення повернення заборгованості та/або 3% річних, які підлягають стягненню за» стоїть прочерк.(п.44). Також передано право вимоги за Іпотечним договором №32/1-1-2-24-Іп-30 від 23.04.2013, що укладений з ОСОБА_1 , у забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором №32/1-1-2-24 від 23.04.2013 (п.19, виправлено на 45).

Як то передбачено п.2.1 Договору відступлення 06.05.2019 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Софіївський» (Цедент) та ТОВ «ФК «Форінт» (Цесіонарій) укладено Договір відступлення прав вимоги за іпотечними договорами, відповідно до п.1.1 якого, у порядку та на умовах, визначених цим договором, і у зв`язку з укладенням сторонами договору відступлення прав Цедент відступає та передає, а Цесіонарій приймає та набуває всіх належних Цеденту прав за іпотечними договорами (надалі - договори іпотеки), у тому числі за Іпотечним договором №32/1-1-2-24-Іп-30 від 23.04.2013, укладеним з відповідачем (пп.12 п.1.1).

Згідно п. 2.1 Договору відступлення прав вимоги за іпотечними договорами права за договорами іпотеки вважаються переданими (відступленими) Цедентом Цесіонарію з моменту підписання та нотаріального посвідчення цього договору.

Договір відступлення прав вимоги за іпотечними договорами посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 14.05.2019, зареєстровано у реєстрі за №1264.

Як визначено у п. 2.2 останнього з моменту передання (відступлення) прав за договорами іпотеки Цесіонарій замінює Цедента у правовідносинах, які склалися між ним та Іпотекодавцями за договорами іпотеки. При цьому, в день підписання та нотаріального посвідчення цього договору Цедент зобов`язаний передати Цесіонарію всі наявні документи, що засвідчують права, які передаються за цим договором. Цедент також передає Цесіонарію всі наявні документи з судових справ та/або виконавчих проваджень, які безпосередньо стосуються договорів застави (п.2.3 Договору).

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками сторін та нотаріального посвідчення і діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.4.1 Договору).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон

відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, яка надана станом на 07.04.2021, Іпотекодержателем, а також суб`єктом обтяження, щодо нерухомого майна - трикімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності Терновому В.М., визначено ТОВ «ФК «Форінт».

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085 від 07.11.2014 затверджений Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення. Станом на 06.05.2019 м. Донецьк (місто реєстрації відповідача - ОСОБА_1 ) та село Спартак Ясинуватського району Донецької області (місцезнаходженння ТОВ «РЕМИКС») входили до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Згідно інформації, що міститься на офіційному сайті Ат «Укрпошта» за посиланням https://www.ukrposhta.ua/ua/news/57016-robota-ukrposhti-v-doneckij-ta-luganskij-oblastjah наведено Перелік населених пунктів Донецької та Луганської областей, на території яких АТ «Укрпошта» не здійснює пересилання пошти, до якого входять відповідно м.Донецьк та село Спартак Ясинуватського району Донецької області.

З посиланням на цей факт позивач вказує, що не мав можливості направити повідомлення органами поштового зв`язку, тому направив на адресу електронної пошти ТОВ «РЕМИКС» (містилась в анкеті на зміну умов кредитування у кредитній справі, яка передана Банком) повідомлення про факт укладання договору №04 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 06.05.2019, з вказанням, що всі платежі за кредитним договором №32/1-1-2-24/1, укладеним в межах Генеральної кредитної угоди №32/1-1-2-24 від 23.04.2013 слід здійснювати на користь ТОВ «ФК» Форінт» (Новий кредитор).

Аналогічне повідомлення адресоване ОСОБА_1 міститься в матеріалах справи, але будь-які докази направлення повідомлення в матеріалах справи відсутні, за поясненнями представника позивача направлення повідомлення не здійснювалось внаслідок відсутності відомостей щодо іншої поштової або електронної адреси відповідача.

Доказів оплати ТОВ «РЕМИКС» заборгованості за основним боргом в сумі 2532055,14грн, за нарахованими процентами в сумі 333476,88грн матеріали справи не містять.

ТОВ «ФК «Форінт» згідно ст. 625 ЦК України нараховані за період з 01.04.2018 по 31.03.2021 на основну суму заборгованості 2532055,14грн 3%річних в розмірі 227884,96грн.

Правова оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду

Перевіривши доводи, викладені в позовній заяві, дослідивши надані позивачем в порядку статті 74 ГПК України письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, зважаючи на таке.

Предметом спору в даній справі є матеріально-правова вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором №32/1-1-2-24-Іп-30 від 23.04.2013, а саме, трикімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості ТОВ «РЕМИКС» перед ТОВ «ФК» Форінт» за Кредитним договором (відзивна кредитна лінія) №32/1-1-2-24/1 з 3% річних за період з 01.04.2018 по 31.03.2021 у сумі 227884,96грн, які нараховані згідно ст. 625 ЦК України, та визначення способу реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження.

За умовами статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

З дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України №2147-VIII до юрисдикції господарських судів належать спори стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення підсудності господарському суду щодо розгляду відповідної справи.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі №910/1733/18.

Згідно зі статтею 173 ГК України, яка кореспондується з положеннями статті 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

В силу частини першої статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відносини ПАТ «Банк «Софіївський» та ТОВ «РЕМИКС» за договором №32/1-1-2-24/1 від 23.04.2013, укладеним в межах Генеральної кредитної угоди № 32/1-1-2-24 від 23.04.2013, який за своєю правовою природою є кредитним договором, регулюються нормами параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України та положеннями статей 345-346 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Приписами статті 1054 Цивільного кодексу України унормовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно, у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

Матеріалами справи встановлено, що ПАТ «Банк «Софіївський» свої зобов`язання за вказаним договором виконало, надавши ТОВ «РЕМИКС» кредитну лінію у сумі 2000000,00грн на поповнення обігових коштів задля здійснення фінансово-господарської діяльності, шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника, що підтверджується меморіальним ордером №6017 від 23.04.2013 з призначенням платежу: «видача кредиту за кредитним договором №32/1-1-2-24/1 від 23.04.2013».

Суд дійшов висновку, що вказаний доказ є документом первинного бухгалтерського обліку, в силу вимог ст. 76 ГПК України, відповідно до ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є належним доказом перерахування Банком ТОВ «РЕМИКС» кредитних коштів. Окрім цього, доказів, які б спростовували висновки суду в цій частині, до матеріалів справи не надано.

Згідно з частиною 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України).

За умовами частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню к цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання у відповідності до частини першої статті 610 Цивільного кодексу України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За вимогами частини першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Прийняті на себе зобов`язання з повернення запозичених грошових коштів належним чином не виконувались, тому додатковою угодою №2 від 21.04.2015, що укладена між Банком та ТОВ «РЕМИКС», сторони визнали наявність боргу Позичальника за Кредитним договором №32/1-1-2-24/1 від 23.04.2013 на загальну суму в 2532055,14грн, який складається: (а)з боргу за виданими Позичальнику Кредитними коштами, що становить 1962465,00грн станом на 21.04.2015; (б)з боргу за простроченими до сплати процентами за користування Позичальником Кредитними коштами, що становить 569590,14грн станом на 21.04.2015.

Також з додаткової угоди №2 вбачається, що сторонами внесено зміни до п. 1.1. Кредитного договору та визначено, що Банк на умовах цього Договору та укладеної між Сторонами Генеральної кредитної угоди №32/1-1-2-24 від 23.04.2013 відкриває Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію у сумі 2532055,14грн на поповнення обігових коштів та здійснення фінансово-господарської діяльності зі сплатою 3,0%річних. Строк повернення кредиту - 20.04.2016.

ТОВ «РЕМИКС» свої зобов`язання щодо повернення суми кредиту та нарахованих процентів Банку у строк до 20.04.2016 не виконав, що підтверджується актом звірки заборгованості станом на 25.04.2016, який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками Банку і Позичальника та за яким прострочена заборгованість ТОВ «РЕМИКС» за основним боргом склала 2532055,14грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами склала 102615,21грн. Доказів сплати заборгованості у зазначених сумах у наступному матеріали справи не містять.

Приписами статті 512 ЦК України визнано, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Таким чином, відповідно до норм закону відступлення права вимоги за своєю правовою природою є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредитору і відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому зміна кредитора у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання.

У частині першій статті 516 ЦК України наголошується, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно ст.515 ЦК України заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Матеріалами справи встановлено, що договір №04 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 06.05.2019 по своїй формі відповідає договору, на підставі якого виникло зобов`язання (Кредитному договору №32/1-1-2-24/1 від 23.04.2013), зафіксовані в ньому зобов`язання не пов`язані нерозривно з особою кредитора, умови Кредитного договору №32/1-1-2-24/1 від 23.04.2013 не містять застережень щодо неможливості передачі права Банком без згоди Позичальника, у п. 5.1 встановлено виключно, що Позичальник не має права передавати третім особам своє право на повернення Кредиту, інші права та зобов`язання за цим договором без письмової згоди Банку.

За змістом частини першої статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

При цьому відступлення права вимоги завжди є похідним від інших зобов`язань, тому, укладаючи договір про відступлення права вимоги (цесії), сторони повинні чітко визначити його предмет та саме право, що відступається.

Як вбачається з п.п. 2.1.2.2 Договору відступлення Банк відступає шляхом продажу Новому кредитору належні банку, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у додатку №1 до цього договору. Зокрема, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у додатку №1 до цього договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань, право вимагати та отримувати платежі за гарантією (якщо така видавалась), відшкодування за договором страхування тощо. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у додатку №1 до цього договору. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надані Банку відповідно до умов основних договорів.

Таким чином, вказані умови чітко визначають, що передається виключно обсяг прав, визначений у вказаному Додатку.

Дослідивши зміст витягу з Додатку №1 до Договору відступлення - Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, суд вбачає, що у п.44 останнього Банком передано Новому кредитору право вимоги до ТОВ «РЕМИКС» за Кредитним договором №32/1-1-2-24/1 всього в сумі 2865532,02грн, у тому числі основна заборгованість (тіло кредиту) в сумі 2532055,14грн, заборгованість за нарахованими відсотками в сумі 333476,88.

Вказаний реєстр містить окрему графу «штрафні санкції та/або інфляційні нарахування за прострочення повернення заборгованості та/або 3% річних, які підлягають стягненню за», у цій граф стоїть прочерк.

Як наслідок, суд дійшов висновку, що за умовами Договору відступлення чітко визначено, що за Кредитним договором №32/1-1-2-24/1 Банк відступив, а Новий кредитор (позивач) набув право вимоги до ТОВ «РЕМИКС» всього в сумі 2865532,02грн, у тому числі основна заборгованість (тіло кредиту) в сумі 2532055,14грн, заборгованість за нарахованими відсотками в сумі 333476,88.

Інші умови щодо обсягу відступлених прав вимоги, в тому числі які є похідними від основної суми відступлених прав у Договорі відступлення відсутні. Зокрема, оскільки у графі «штрафні санкції та/або інфляційні нарахування за прострочення повернення заборгованості та/або 3% річних, які підлягають стягненню за» стоїть прочерк, відповідно ніяких прав вимоги щодо, зокрема, 3% річних, які були б нараховані Банком на підставі приписів ст. 625 ЦК України за попередній період станом на 06.05.2019 ТОВ «ФК «Форінт» не передавалось.

Приписами статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Реалізуючи встановлене статтею 55 Конституції України та ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи законний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак, наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17).

Звертаючись з позовними вимогами ТОВ «ФК «Форінт», визначає, що здійснення звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається в рахунок погашення заборгованості ТОВ «РЕМИКС» перед ТОВ «ФК «Форінт» за Кредитним договором №32/1-1-2-24/1 з 3%річних за період з 01.04.2018 по 31.03.2021 у сумі 227884,96 грн, що нараховані згідно ст.625 ЦК України.

Позивач самостійно визначив зобов`язання ТОВ «РЕМИКС», внаслідок наявності яких просить суд здійснити звернення стягнення на предмет іпотеки - 3% річних, право на нарахування яких виникло у позивача згідно вимог закону - ст.625 ЦК України, та період здійснення такого нарахування, який частково передує укладанню Договору відступлення.

Обґрунтовуючи наявність права на нарахування 3%річних за вказаний період, ТОВ «ФК «Форінт» посилається на приписи ст. 514 ЦК України, п. 2.1 Договору відступлення, Інформаційний лист Вищого господарського Суду України 07.04.2008 N 01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України», правову позицію, що викладена у постанові Вищого господарського Суду України у справі №914/27/43/16. А також окремо зазначає, що обмежень щодо обсягу відступлених прав вимоги кредитора до боржників в частині стягнення новим кредитором ТОВ «ФК «Форінт» 3% річних за весь час прострочення боржника Договором відступлення не встановлено.

Приписами статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат та 3 % річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.

За правовим висновком, що міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 № 127/15672/16-ц оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

З огляду на наведене, суд вважає, що право на нарахування 3% річних згідно приписів ст.625 ЦК України, яке є додатковим та виникає у кредитора за основним грошових зобов`язанням, до моменту укладання Договору відступлення мав Банк, однак останній це право не реалізував: 3%річних на підставі ст.625 ЦК України за будь-який період, що передував укладанню Договору відступлення, Банком не нараховувались, право на їх стягнення згідно Додатку №1 до Договору відступлення позивачу не передавалось.

Посилання позивача на умови п.2.2 договору (у тексті письмових пояснень від 22.06.2021 позивач цитує п.2.2 Договору відступлення, але помилково вказує, його номер як п.2.1) в цьому сенсі є необґрунтованим, оскільки за змістом означеного пункту чітко визначено, що розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у додатку №1 до цього договору, в якому вимоги щодо нарахованих 3% річних відсутні.

Згідно п.29 Інформаційного листа Вищого господарського Суду України 07.04.2008 N 01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України», який на час розгляду справи є чинним та носить рекомендаційний характер, на питання: «Якщо кредитор передав новому кредитору право вимоги за договором в обсязі, що існував на момент передачі, чи має право новий кредитор вимагати з боржника штрафні санкції передбачені договором, але нараховані після передачі права вимоги? містить наступну відповідь: «У випадку заміни кредитора у зобов`язанні до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора у зобов`язанні, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора в тому числі переходить в повному обсязі і право на неустойку як субсидіарне право ?» Тобто, мова йде виключно щодо можливості нарахування неустойки як додаткового зобов`язання виключно після передачі права вимоги.

В цьому сенсі суд зазначає, що позивач як Новий кредитор на підставі вимог ст. 625 ЦК України має право на нарахування 3% річних починаючи з 06.05.2019 - з моменту укладання Договору відступлення

Посилання позивача, на правову позицію, що міститься у постанові Вищого господарського Суду України у справі №914/27/43/16 від 13.06.2017 судом не приймається, оскільки, по-перше, згідно приписів ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені виключно в постановах Верховного Суду, по-друге, до предмету позову у справі №914/27/43/16 не входили вимоги щодо стягнення 3%річних, мова йшла про стягнення процентів за користування товарним кредитом, що нараховувались згідно умов договору, стягнення інфляційних збитків, при цьому нараховані як проценти, так і збитки від інфляції були після укладання договору відступлення.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи є іпотекою (ст.575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає, зокрема на підставі договору. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст.3 Закону ).

Статтею 7 вказаного Закону передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Приписами статті 11 Закону передбачено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Згідно зі ст.590 Цивільного кодексу України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У відповідності до приписів ч.1 ст.35 Закону визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Але при цьому, згідно ч. 2 ст.35 вказаного Закону встановлено, положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

ТОВ «ФК «Форінт» як Цесіонарій на підставі Договору відступлення прав вимоги за іпотечними договорами від 06.05.2019,який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 14.05.2019, зареєстровано у реєстрі за №1264 та відповідно який є укладений в тій же формі, що й первісний договір іпотеки та договір про внесення змін до нього, набув всі належні Цеденту (Банку) права за іпотечними договорами, у тому числі за Іпотечним договором №32/1-1-2-24-Іп-30 від 23.04.2013, укладеним з відповідачем (пп.12 п.1.1).

Таким чином, з аналізу ст.1 Закону визначальним для прийняття рішення щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки є вирішення питання чи були забезпечені іпотекою вимоги, у рахунок яких позивач просить звернути таке стягнення, а саме: 3%річних за період з 01.04.2018 по 31.03.2021 у сумі 227884,96 грн, що нараховані згідно ст.625 ЦК України.

Стаття 7 Закону України «Про іпотеку» обумовлює право іпотекодержателя задовольнити за рахунок предмета іпотеки свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Тобто, виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що у договорі іпотеки чітко повинно бути визначені зобов`язання, які ця іпотека забезпечує, при цьому ці зобов`язання безпосередньо повинні витікати з умов договору, виконання якого забезпечувалось.

Як встановлено судом вище за додатковою угодою №2 від 21.04.2015до Кредитного договору№32/1-1-2-24/1, що укладена між Банком та ТОВ «РЕМИКС» сторонами визначено, що Банк на умовах цього Договору та укладеної між Сторонами Генеральної кредитної угоди №32/1-1-2-24 від 23.04.2013 відкриває Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію у сумі 2532055,14грн на поповнення обігових коштів та здійснення фінансово-господарської діяльності зі сплатою 3,0%річних. Строк повернення кредиту - 20.04.2016.

Таким чином, у ТОВ «РЕМИКС» за умовами Кредитного договору виникло перед Банком зобов`язання з оплати суми запозичених коштів в розмірі 2532055,14грн та 3,0% річних як процентів за правомірне користування грошовими коштами.

При цьому, вказані проценти нараховуються за правомірне користування грошовими коштами позичальником та вочевидь не є тотожними 3%річних, нарахування яких передбачено приписами ст. 625 ЦК України. Співпадання розміру процентів є випадковим.

Позивач як у позовній заяві, так і в ході судового процесу наполягав, що 3% річних, у рахунок яких останній просить здійснити стягнення на предмет іпотеки, нараховані на підставі закону - ст. 625 ЦК України.

Ані умови Генеральної кредитної угоди № 32/1-1-2-24 від 23.04.2013, ані Кредитного договору №32/1-1-2-24/1 від 23.04.2013, що укладений в її межах, не передбачають права Банка на нарахування 3%річних, які нараховуються у разі саме прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як вбачається з пункту 2.1 Іпотечного договору №32/1-1-2-24-Іп-30 у редакції Додаткового договору №1 від 29.04.2015, забезпеченими іпотекою є всі вимоги Іпотекодержателя (повернути кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом, неустойку, штрафи, пені) за:

- Генеральною кредитною угодою №32/1-1-2-24 від 23.04.2013 у сумі 2 532 055,14грн з відсотковою ставкою не вище 3% річних, строк повернення кредиту - не пізніше 20.04.2016, яка укладена між Іпотекодержателем та Позичальником,

- Кредитним договором № 32/1-1-2-24/1 від 23.04.2013, який укладено (в межах вищевказаної Генеральної кредитної угоди) між Іпотекодержателем та Позичальником, згідно якого Іпотекодержатель відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію у сумі 2532055,14грн зі сплатою 3% річних, строком повернення - до 20.04.2016 року включно.

Як наслідок, суд приходить до висновку, що за п.2.1 вказаного договору наведено виключний перелік зобов`язань, що є забезпеченими - повернути кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом, неустойку, штрафи, пені, які виникають за умовами Генеральної кредитної угоди № 32/1-1-2-24 від 23.04.2013, Кредитного договору №32/1-1-2-24/1 від 23.04.2013 з визначенням сум, які відповідають умовам останніх.

Відсутні посилання на вимоги щодо стягнення 3% річних згідно ст.625 ЦК України й в п.п. 2.2,7.3 Іпотечного договору.

Первісно в тексті позовної заяви позивач стверджував, що додаткові грошові зобов`язання щодо стягнення 3% річних виникають в силу закону на підставі кредитного зобов`язання, а тому входять до складу основного грошового зобов`язання за кредитним договором, на погашення яких може бути звернено стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, укладеним на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. «Основне зобов`язання» за кредитним договором в розумінні приписів ЦК України є тотожним поняттю «грошове зобов`язання» за кредитним договором.

Дана позиція є суперечливою, оскільки за своєю суттю сума 3% річних, незважаючи на те, що входить до складу грошового зобов`язання, не відноситься до поняття основна сума зобов`язання, оскільки ця саме це саме та сума, на яку вказані нарахування здійснюються, у разі прострочення її оплати. Як визначено судом вище згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, що викладений в постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Тобто, таке зобов`язання вочевидь є відокремленим від основного.

В ході судового розгляду справи представник позивача змінив свою правову позицію та стверджував, що зобов`язання щодо сплати 3% річних є таким, що забезпечено, оскільки в п.2.1 Іпотечного договору №32/1-1-2-24-Іп-30 визначено, що забезпеченими іпотекою є вимоги Іпотекодержателя сплачувати відсотки за користування кредитом.

Фактично, на думку суду, позивач у даному випадку ототожнив проценти за користування кредитом (сплата яких передбачена умовами Кредитного договору у розмірі 3%річних) та 3%річних, які нараховані згідно умов ст. 625 ЦК України.

З цього приводу суд зазначає, що законодавством встановлено наслідки у вигляді сплати процентів як при правомірному користуванні кредитним коштами в межах кредитного договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник не повернув своєчасно кредитні кошти та подовжує ними користуватися, але їх правова природа є різною.

У постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 Великою Палатою Верховного Суду висловлено правову позицію про те, що припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 статті 1048 Цивільного кодексу України, так як в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 статті 1048 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тобто, розмежовано проценти за правомірне користування кредитними коштами, зобов`язання з оплати яких виникає згідно договору та припиняється внаслідок закінчення строку дії договору, наявності вимоги щодо дострокового виконання його умов, та проценти, що нараховуються за приписами ст. 625 ЦК України саме у разі прострочення виконання грошового зобов`язання. Проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема, за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Вказане спростовує доводи представника позивача про можливість віднесення 3% річних, нарахованих на підставі ст.625 ЦК України, до суми відсотків за правомірне користування кредитом та відповідно до зобов`язань, які забезпечені іпотекою.

Посилання позивача на умови п.7.1 Іпотечного договору, за яким Іпотекодержатель набуває право вимоги звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких умов Кредитного договору та/або невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем умов цього договору,а також в інших випадках, передбачених цим договором та/або Кредитним договором та /або Кредитним договором та/або законодавством України, як на підставу вважати, що право звернення стягнення на предмет іпотеки, незважаючи на відсутність такого зобов`язання як забезпеченого у п. 2.1 Іпотечного договору №32/1-1-2-24-Іп-30, виникає у будь-якому випадку, передбаченому законом, у тому числі й у разі застосування ст.625 ЦК України, не приймається судом.

Суд вбачає, що п. 7.1 міститься в розділі 7 Іпотечного договору «Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя (договір про задоволення вимог Іпотекодержателя) та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки», яким встановлено саме порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі, порядок направлення відповідної вимоги, тощо. Зокрема, словосполучення «Іпотекодержатель набуває право вимоги звернути стягнення на предмет іпотеки… в інших випадках, передбачених цим договором та/або Кредитним договором та /або Кредитним договором та/або законодавством України», на думку суду, стосується випадків, коли право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає на підставах, визначених законом.

Підстави ототожнювати дане словосполучення та обсяг зобов`язань,забезпечених іпотекою, які визначені у окремому розділі 2 Іпотечного договору «Забезпечені іпотекою вимоги» у суду відсутні.

Проаналізувавши встановлені у справі обставини, оцінивши досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, господарський суд, ураховуючи наведені положення законодавства, вважає, що Кредитний договір не містить зобов`язань боржника сплатити кошти відповідно до ст. 625 ЦК України, передбачаючи інші обов`язки у разі невиконання грошових зобов`язань (п. 2.1 Кредитного договору), а умови іпотечного договору визначають, що іпотекою забезпечено саме зобов`язання, які випливають з умов Кредитного договору. Договір іпотеки не містить умови, яка б вказувала про забезпечення іпотекою вимог за ст. 625 ЦК України, або інших нарахувань за неналежне виконання грошових зобов`язань за основним договором, визначених законодавством.

Зважаючи на викладене, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за 3%річних ТОВ «РЕМИКС» перед ТОВ «ФК`Форінт» за Кредитним договором (відзивна кредитна лінія) №32/1-1-2-24/1 за період з 01.04.2018 року по 31.03.2021 у сумі 227884,96 грн.

Розподіл судових витрат

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76, 79, 86, 91, 123, 129, 236-241,246 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕМИКС», про звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором №32/1-1-2-24-Іп- 30 від 23 квітня 2013 року посвідченого приватним нотаріусом Донецької міського нотаріального округу Соболевою В.Л. та зареєстровано в реєстрі за №2218, а саме трикімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в рахунок погашення заборгованості за трьома відсотками річних Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕМИКС» (код за ) перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (код за ) за Кредитним договором (відзивна кредитна лінія) №32/1-1-2-24/1 за період з 01 квітня 2018 року по 31 березня 2021 р. у сумі 227 884, 96 грн. (двісті двадцять сім тисяч вісімсот вісімдесят чотири гривні, 96 копійок), та визначити спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження - відмовити.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 25.11.2021 року.

Повний текст рішення складено та підписано 06.12.2021.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.М. Устимова