ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 грудня 2021 року Справа № 923/415/17
Господарський суд Херсонської області у складі судді Литвинової В.В., за участю секретаря судового засідання Горголь О. М. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: ОСОБА_1
до: Публічного акціонерного товариства Херсонського обласного підприємства фірма "Взуття"
про визнання недійсними рішення наглядової ради та загальних зборів
за участю представників:
позивача - Миловський С. В.;
відповідача - ОСОБА_2 , Тищенко О. В.;
ОСОБА_1 (позивач) 11 травня 2017 року звернувся до господарського суду Херсонської області з позовною заявою до публічного акціонерного товариства Херсонське обласне підприємство фірма "Взуття" (відповідач), в якій просить визнати недійсним рішення Наглядової ради ПАТ ХОП фірма "Взуття", оформлене протоколом № 8 від 24.03.2017 року, та визнати недійсним рішення річних загальних зборів акціонерів ПАТ ХОП фірми "Взуття" від 20.03.2017 року про попереднє схвалення значних правочинів, які можуть вчинятися ПАТ ХОП фірми "Взуття" протягом року в ході поточної господарської діяльності, за якими ПАТ ХОП фірми "Взуття" виступає будь-якою із сторін (питання 21 порядку денного річних загальних зборів акціонерів ПАТ ХОП фірми "Взуття" від 20.03.2017р.).
Рішенням Господарського суду Херсонської області від 21.08.2017 р., підписаним 08.09.2017 (суддя Н.О. Задорожна), у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, з посиланням на те, що докази, якими обґрунтовує позивач свої вимоги, не доводять порушення прав та законних інтересів позивача саме рішенням Наглядової ради ПАТ ХОП фірма Взуття від 24.03.2017, оформленим протоколом № 8, яка лише затверджувала оцінку, а не здійснювала її, не було порушено права та законні інтереси учасника товариства ОСОБА_1 також і рішенням позачергових загальних зборів по 21 питанню порядку денного, оформленим протоколом від 20.03.2017.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22.03.2018 р.: апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення; рішення Господарського суду Херсонської області від 21.08.2017 у справі № 923/415/17 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 09.10.2018 р.: касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Господарського суду Херсонської області від 21.08.2017 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 22.03.2018 у справі № 923/415/17 в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним рішення наглядової ради Публічного акціонерного товариства Херсонського обласного підприємства фірми "Взуття", оформленого протоколом № 8 від 24.03.2017, скасовано; справу № 923/415/17 в частині позовної вимоги про визнання недійсним рішення наглядової ради Публічного акціонерного товариства Херсонського обласного підприємства фірми "Взуття", оформленого протоколом № 8 від 24.03.2017, передано на новий розгляд до Господарського суду Херсонської області. В іншій частині рішення Господарського суду Херсонської області від 21.08.2017 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 22.03.2018 у справі № 923/415/17 залишено без змін.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 01.12.2021 р.: позовні вимоги задоволені в повному обсязі; визнано недійсним рішення Наглядової ради Публічного акціонерного товариства Херсонського обласного підприємства фірма «Взуття», оформлене протоколом №8 від 24.03.2017 р.; стягнуто з Публічного акціонерного товариства Херсонського обласного підприємства фірма «Взуття» на користь ОСОБА_1 1600,00 грн. судового збору.

У п`ятиденний строк з дня ухвалення рішення, передбачений ч. 8 ст. 129 ГПК України, 03.12.2021 року, позивачем подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача 25 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу на адвоката та 97 000, 00 грн витрат за проведення комплексної оціночно-будівельної та економічної експертизи.

Згідно з ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Суд ухвалою від 06.12.2021 р.: призначив розгляд питання щодо ухвалення додаткового рішення на 16.12.2021 р.; запропонував відповідачу до дня засідання подати до суду заперечення (за наявності) щодо судових витрат позивача (разом з доказами надіслання позивачу).

Відповідачем до суду 21.12.2021 подано клопотання, відповідно до якого, публічне акціонерне товариство Херсонського обласного підприємства фірма "Взуття" просить відмовити у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з відповідача 25 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу на адвоката та 97 000, 00 грн витрат за проведення комплексної оціночно-будівельної та економічної експертизи.

Так, відповідач просить відмовити у відшкодуванні позивачу судових витрат на правничу допомого адвоката, виходячи, зокрема з критеріїв реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Щодо відмови позивачу у відшкодуванні судових витрат на проведення комплексної експертизи, то публічне акціонерне товариство приводить такі доводи.

По-перше, висновок експертизи № 9836 від 12.10.2021 не може бути джерелом даних, на підставі, яких суд може встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги ОСОБА_1 .

По-друге, вартість проведеної експертизи відповідач вважає свідомо завищеною та неспівмірною зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим експертом на виконання робіт.

По-третє, відповідач вказує на те, що у порушення положень п. 9 ч. 3 ст. 162 ГПК України, позовна заява ОСОБА_1 не містить попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат Кураяна І.А. на професійну правничу допомогу на адвоката та витрат за проведення комплексної оціночно-будівельної та економічної експертизи, суд виходить з наступного.

Представником позивача є адвокат Миловський С.В.

Так, між позивачем та адвокатом Миловським С.В. 03.09.2018 укладено договір про надання правової допомоги № 16 (т. V а.с. 26), за умовами якого, Адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені Сторонами, згідно з додатком № 1 до цього договору (п. 1.1).

За правову допомогу, передбачену в п.п. 1.2. Дог Замовник сплачує Адвокату винагороду в розмірі визначеною додатком № 1 до цього Договору. Розмір оплати праці Адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються Сторонами в додатках до цього Договору (підпункт 3.1. п. 3, підпункт 4.1 п 4).

Замовник зобов`язується своєчасно оплачувати послуги Адвоката (підпункт 1.4 п. 1).

Відповідно до п. 2 Додатку № 2 до вищевказаного договору, сторони домовилися про фіксований гонорар Адвоката у сумі 25 000, 00 грн, в незалежності від обсягу роботи, витраченого часу та понесених витрат при виконанні цього доручення.

Відповідно до частин 1-3 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із частиною четвертою статті 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.04.2021 у справі № 916/3904/19.

Близька за змістом правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Із наявних матеріалів справи вбачається, що позивачем, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу із розглядом справи в господарському суді, надано акт виконаних робіт (наданих послуг) від 02.12.2021 року, підписаний позивачем і адвокатом Миловським С.В. на суму 25 000, 00 грн (т. V а.с. 29-32), в якому зазначений вид та перелік робіт адвоката.

До матеріалів справи надані квитанція від 02.12.2021 р., за якою позивач сплатив адвокату Миловському С.В. 15 000, 00 грн гонорару за надання правової допомоги та прибутковий касовий ордер від 16.10.2018 р., за яким Кураян І.А. сплатив адвокату Миловському С.В. 10 000, 00 грн авансу за надання правової допомоги за вказаним вище договором.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України.

У той же час, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

За таких обставин, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно з статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.

Із огляду на викладене, враховуючи складність справи № 923/415/17, тривалість її розгляду, застосувавши критерії розумності і реальності адвокатських витрат, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаним адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт і предметом позову та вирішив, що заява Кураяна І.А. про ухвалення додаткового рішення в цій частині підлягає задоволенню.

При цьому, суд виходить також із таких міркувань.

Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції. Вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові 21.01.2021 по справі №280/2635/20 (провадження №К/9901/29763/20).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Щодо заяви позивача про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат Кураяна І.А. за проведення комплексної оціночно-будівельної та економічної експертизи, то суд зазначає таке.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, у тому числі пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Частиною 4 ст. 127 ГПК України встановлено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

У справі № 923/415/17 проведено комплексну оціночно-будівельну та економічну експертизу ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз.

Згідно із платіжним дорученням № 65 від 14.05.2021 на суму 57 000, 00 грн та платіжним дорученням № 66 від 17.05.2021 на суму 40 000, 00 грн(т. V а.с. 36-37), актом надання послуг № 237 від 12.10.2021 (т. 4 а.с. 118), оплату за проведення вказаної вище комплексної експертизи здійснено позивачем.

Одночасно, суд відхиляє доводи відповідача про необхідність відмовити позивачу у відшкодуванні судових витрат на проведення комплексної експертизи з огляду на таке.

Із приводу посилання ПАТ Херсонського обласного підприємства фірма "Взуття" на те, що висновок експертизи № 9836 від 12.10.2021 не може бути джерелом даних, на підставі, яких суд може встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги ОСОБА_1 , то суд зазначає наступне.

Виходячи із положень, зокрема ст.ст. 86, 238 ГПК України, судом вже надано оцінку висновку експертизи № 9836 від 12.10.2021 при винесенні рішення суду у справі № 923/415/17 від 01.12.2021 року.

Щодо аргументів відповідача про вартість проведеної експертизи, то суд знаходить їх хибними, виходячи із таких міркувань.

Як судом вже зазначено вище, згідно із ч.ч. 5-7 ст. 127 ГПК України, розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

У вирішенні питань щодо відшкодування витрат, пов`язаних з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду господарським судам необхідно враховувати викладене в абзаці 3 п. 23 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", а саме: витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести заінтересована сторона, а у разі призначення господарським судом судової експертизи з власної ініціативи - сторона, визначена в ухвалі господарського суду про призначення судової експертизи. Тому в зазначеній ухвалі суд вправі зобов`язати відповідну сторону перерахувати, в тому числі шляхом здійснення попередньої оплати, суму витрат на проведення експертизи на рахунок експертної установи. У разі відмови чи ухилення заінтересованої сторони або сторони, зобов`язаної ухвалою господарського суду, від оплати витрат, пов`язаних з проведенням судової експертизи, суд може запропонувати іншій стороні оплатити ці витрати, а за відсутності і її згоди та за неможливості проведення судової експертизи без попередньої оплати її вартості суд розглядає справу на підставі наявних доказів.

Так, ухвалою суду від 07.04.2021р., у тому числі: клопотання ОСОБА_1 про призначення у справі судової комплексної оціночно-будівельної та економічної експертизи задоволено; призначено по справі № 923/415/17 судову комплексну оціночно-будівельну та економічну експертизу, проведення якої доручено ТОВ "Незалежний інститут судових експертиз"; зобов`язано ОСОБА_1 оплатити рахунок експертної установи за проведення судової експертизи в десятиденний термін з дня отримання відповідного рахунку, що надісланого Господарським судом Херсонської області.

Як вже зазначено вище, судова комплексна оціночно-будівельна та економічна експертиза ТОВ "Незалежний інститут судових експертиз" проведена і оплачена позивачем, про що останнім до справи надано належні і допустимі докази.

Суд виходить з того, що роботи залучених експертів ТОВ "Незалежний інститут судових експертиз" є співмірними із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання таких робіт.

Отже аргументи відповідача в цій частині є безпідставними.

Щодо посилань ПАТ Херсонського обласного підприємства фірма "Взуття" на порушення позивачем положень п. 9 ч. 3 ст. 162 ГПК України, а саме те, що позовна заява ОСОБА_1 не містить попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, то суд вказує на наступне.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 162 ГПК України, позовна заява повинна містити, зокрема попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Позовну заяву ОСОБА_1 до господарського суду подано 11.05.2017 року (т. 1 а.с. 3).

Станом на 11.05.2017 вимоги до форми і змісту позовної заяви були передбачені ст. 54 ГПК України.

Так, ст. 54 ГПК України (у редакції станом на 11.05.2017 р.) встановлювалося, що позовна заява подається до господарського суду в письмовій формі і підписується повноважною посадовою особою позивача або його представником, прокурором, громадянином - суб`єктом підприємницької діяльності або його представником.

Позовна заява повинна містити:

1) найменування господарського суду, до якого подається заява;

2) найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) сторін, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання (для фізичних осіб), ідентифікаційні коди суб`єкта господарської діяльності за їх наявності (для юридичних осіб) або реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків за його наявності;

2-1) документи, що підтверджують за громадянином статус фізичної особи - підприємця;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; суми договору (у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні господарських договорів);

4) зміст позовних вимог; якщо позов подано до кількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, на яких грунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обгрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство, на підставі якого подається позов;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися;

6-1) відомості про вжиття запобіжних заходів відповідно до розділу V-1 цього Кодексу;

7) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви.

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, якщо вони необхідні для правильного вирішення спору.

Частино 4 ст. 3 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Отже, суд виходить з того, що на дату подачі позовної заяви ОСОБА_1 . ГПК України не було встановлено обов`язку позивача разом із позовною заявою подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Окрім того, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 подано заяву щодо ухвалення додаткового рішення про відшкодування йому понесених судових витрат на правничу дорогу, у результаті укладення ним 03.09.2018 договору з адвокатом Миловським С.В., та проведення судової комплексної оціночно-будівельної та економічної експертизи, призначеної ухвалою суду від 07.04.2021 року.

Отже, суд виходить з того, що підстави для судових витрат, понесених ОСОБА_1 , виникли вже після його звернення до суду із позовом і не були наявні на дату подачі ним позовної заяви до суду.

Підсумовуючи вищезазначене, суд вважає, що заява позивача в частині ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат ОСОБА_1 за проведення комплексної оціночно-будівельної та економічної експертизи на суму 97 000, 00 грн підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладених норм права, керуючись ст. ст. 123, 127, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Херсонського обласного підприємства фірма «Взуття» () на користь ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу адвоката в сумі 25 000, 00 (двадцять п`ять тисяч грн 00 коп) грн та витрати пов`язані з проведенням комплексної оціночно-будівельної та економічної експертизи у сумі 97 000, 00 (дев`яносто сім тисяч грн 00 коп) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового рішення складено 23.12.2021 р.

Суддя В.В.Литвинова