Справа № 909/768/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2021
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Скапровської І. М.

Секретар судового засідання Тузін Г. П.

За участю представника позивача Шегинського Р. А.,

представника відповідача Вірсти Р. Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом: ПАТ "Сегежа Оріана Україна", вул. Заводська, буд. 2, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77300

до відповідача: ТОВ "Будівельна компанія "Захід", вул. Ковжуна, буд. 4, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77301, про стягнення 616 500 грн та судових витрат,

встановив, що ПАТ "Сегежа Оріана Україна" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ТОВ "Будівельна компанія "Захід" про стягнення 616 500 грн та судових витрат.

В обґрунтування позову товариство вказало на те, що договір підряду № 2 від 21.12.2016, укладений між сторонами у справі, розірвано в односторонньому порядку, шляхом відмови від нього. Повідомлення - вимога про відмову від Договору №2 від 21.12.2016 та повернення коштів в розмірі 616 500 грн направлено 25.05.2021 за вих. №67/2021 ТОВ "Будівельна компанія Захід" і, як наслідок припинено зобов`язання сторін, що тягне за собою стягнення з відповідача, на підставі вимог ст. ст. 570, 849, 1212 Цивільного кодексу України, перерахованої позивачем на підставі договору передоплати.

В підтвердження вказаного, позивач надав копії: договору підряду № 2 від 21.12.2016; платіжних доручень № 6243 від 21.12.2016 та № 6964 від 01.03.2017 про сплату коштів за реконструкцію АПК та будівлі виробництва, згідно договору № 2 від 21.12.2016; претензії від 04.05.2020; повідомлення вимоги про відмову від Договору підряду № 2 від 21.12.2016 та повернення коштів в розмірі 616 500 грн за вих. № 67/2021 від 25.05.2021; докази направлення вказаного повідомлення; відповіді (на повідомлення - вимогу № 67/2021 від 25.05.2021) за вих. № 07/06/21-1 від 07.06.2021.

Відповідач, щодо позову заперечив та вказав на те, що виходячи з аналізу частин 2 -4 ст. 849 Цивільного кодексу України, право замовника відмовитись від договору підряду, можливе за наявності конкретно визначених законодавцем умов, які напряму залежать від наявності порушень договору в діях Підрядника, при цьому наслідком такої відмови є виникнення саме у замовника права вимагати відшкодування збитків з Підрядника. Натомість застосування способу захисту прав замовника у вигляді повернення підрядником передоплати, як безпідставно набутого майна, у порядку статті 1212 ЦК України, є можливим у випадку реалізації замовником безумовного права на відмову від договору у порядку частини 4 статті 849 ЦК України, тобто за відсутності прострочення з боку підрядника. Отже, позивач (замовник) не може вимагати від відповідача повернення виконаного за договором підряду в порядку статті 1212 ЦК України, мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачем (підрядником) умов договору підряду і саме з цієї причини реалізувавши своє право на односторонню відмову від договору. Таким чином, відповідач вважає, що вимога позивача, щодо повернення йому сплаченої попередньої оплати не є законною, а поданий позивачем позов безпідставним та таким що не підлягає задоволенню.

В підтвердження своїх заперечень відповідач надав суду копії позовної заяви від 21.12.2019; рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.08.2020 у справі № 909/1366/19; постанови Західного апеляційного господарського суду від 27.10.2020 у справі № 909/1366/19; договору зберігання № 01/04-з від 01.04.2019; додатків до договору зберігання №1/04-з від 01.04.2019 № 1 та № 2, акту приймання - передачі майна на зберігання від 01.04.2019 та акту приймання - передачі (повернення) майна зі зберігання від 01.04.2021; акту звірки від 01.04.2019; вимоги про оплату надання послуг зберігання майна вих № 25-8/1 від 25.08.2021; договору зберігання майна № 02/04/21-з від 02.04.2021; додатку № 1 до Договору зберігання майна № 02/04/21 - з від 02.04.2021 акту приймання - передачі майна на зберігання від 02.04.2021; договору № 23/12/16 поставки від 22.12.2016; додатку до договору № 23/12/16 від 22.12.2016, специфікації на товар від 22.12.2016; видаткової накладної № РН-0000650 від 03.04.2017, товарно-транспортної накладної № 1 від 03.04.2017; відомостей про вантаж; видаткової накладної № 7 від 28.02.2017.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд вважає, що позов слід задоволити.

При цьому суд врахував наступне.

Предметом позову є стягнення 616 500 грн перерахованих відповідачу, як передоплата в рахунок виконання робіт обумовлених договором підряду № 2 від 21.12.2016.

Підставами вимоги є розірвання договору в результаті односторонньої відмови від договору, як наслідок стягнення перерахованої передоплати.

Статтею 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, в постанові Верховного Суду від 15.02.2019, винесеній у справі № 910/2154/17, викладено висновок про те, що частиною 4 статті 849 ЦК України, встановлено безумовне право замовника у будь-який час до закінчення роботи відмовитись від договору підряду, виплативши підряднику плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Отже, договір підряду може бути розірваний в результаті односторонньої відмови від нього у повному обсязі, тобто в результаті вчинення замовником одностороннього правочинну, який тягне припинення зобов`язань його сторін, тому предметом судового дослідження у справі має бути: чи мала місце одностороння відмова замовника від договору, чи був повідомлений підрядник про цю відмову, чи оплачена замовником виконана підрядником частина робіт, які правові підстави існують для неповернення підрядником замовнику частини авансу, що перевищує вартість виконаних ним за договором робіт.

Відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона є авансом. Однак , припиненням дії договору підряду така грошова сума втрачає ознаки авансу та стає майном (грошовими коштами), набутими підрядником без достатньої правової підстави. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов"язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов"язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відтак, зазначена норма застосовується за наявності сукупності таких умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав; або коли така підстава згодом відпала. Випадок, коли зобов"язання було припинено на вимогу однієї із сторін відповідно до закону чи умов договору належить до таких підстав.

Про можливість виникнення позадоговірного грошового зобов"язання на підставі статті 1212 ЦК України зазначала також Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17.

З матеріалів справи вбачається, що замовник, 25.05.2021 за вих. 67/2001, направив підряднику повідомлення про відмову від договору підряду №2 від 21.12.2016. Факт повідомлення підрядника про зазначену відмову, не заперечується відповідачем у справі та підтверджується, зокрема поясненнями долученими до справи відповідачем 10.12.2021. Виплати підряднику за виконану частину роботи замовником не проводились, оскільки роботи, як стверджує позивач і не заперечує відповідач , не виконувались.

Враховуючи викладене, позов предметом, якого є спір про можливість застосування наслідків припиненого в односторонньому порядку правочинну, зокрема, стягнення сплаченої, згідно платіжних доручень № 6243 від 21.12.2016 та № 6964 від 01.03.2017, передоплати в сумі 616 500 грн, є обґрунтованим.

Посилання відповідача на неможливість застосування способу захисту прав замовника у вигляді повернення підрядником передоплати, як безпідставно набутого майна, у порядку статті 1212 ЦК України, оскільки зазначена вимога можлива у випадку реалізації замовником безумовного права на відмову від договору у порядку частини 4 статті 849 ЦК України, тобто за відсутності прострочення з боку підрядника, судом не приймається виходячи з вищевказаного. Не приймаються, як такі, що не підтверджені відвідними доказами, посилання на те, що кошти отримані відповідачем в якості передоплати по договору №2 від 21.12.2016, спрямовані на закупівлю необхідних матеріалів для виконання підрядних робіт, які були предметом вказаного договору. Подані суду документи не підтверджують факту придбання матеріалів саме на виконання Договору підряду № 2 від 21.12.2016 (з урахуванням того, що сторонами у справі в 2016 році було укладено ряд договорів підряду).

Отже, суду не доведено того, що були ті умови, в зв"язку з недотриманням яких позивач не міг відмовитись від договору.

Відповідно до ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судові витрати, у відповідності до вимог ст. 129 ГПК України, слід покласти на відповідача.

За наведених обставин, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 86, 129, 236-238, 240-241 Господарсько процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов задоволити.

Стягнути з ТОВ "Будівельна компанія "Захід", вул. Ковжуна, буд. 4, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77301, ідентифікаційний код 33128826) на користь ПАТ "Сегежа Оріана Україна", вул. Заводська, буд. 2, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77300, ідентифікаційний код 30721394) - 616500 грн (шістсот шістнадцять тисяч п`ятсот гривень) та 9247,50 грн. (дев`ять тисяч двісті сорок сім гривень 50 копійок) - судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Апеляційну скаргу може бути подано до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05.01.2022

Суддя І.М. Скапровська