ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2021 р. м. Київ Справа№ 910/9320/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Корсака В.А.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання Ващенка В.А.

за участю представників сторін зазначених у протоколі судового засідання від 21.12.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2021 (повний текст складено 05.10.2021

у справі №910/9320/21(суддя Паламар П.І.)

за зустрічним позовом Спільного українсько-латвійського підприємства «Хімімпекс» (Товариство з обмеженою відповідальністю)

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення 381 882,74 грн

ВСТАНОВИВ:

Спільне українсько-латвійське підприємство «Хімімпекс» (Товариство з обмеженою відповідальністю) (далі по тексту - позивач за зустрічним позовом) звернулося до Господарського суду міста Києва у справі №910/9320/21 із зустрічним позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі по тексту - відповідач за зустрічним позовом) про стягнення 249 157,60 грн інфляційних втрат, 138 157,46 грн 3 % річних, 1 762 496,82 грн пені, 1 932 997,84 грн 7% штрафу та судових витрат. (т.1, а.с. 58-62).

Обґрунтовуючи позовні вимоги за зустрічним позовом позивач за зустрічним позовом посилається на порушення відповідачем за зустрічним позовом умов Договору поставки №53-129-01-19-01808 від 04.03.2019 в частині своєчасної оплати, а тому позивач за зустрічним позовом нарахував відповідачу за зустрічним позовом штрафні санкції на підставі ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК). Крім того, позивачем за зустрічним позовом нараховано відповідачу за зустрічним позовом 249 157,60 грн 3 % річних та 138 157,46 грн інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК) за порушення грошового зобов`язання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.09.2021 у справі №910/9320/21 зустрічний позов Спільного українсько-латвійського підприємства «Хімімпекс» (Товариство з обмеженою відповідальністю) в частині вимог про стягнення 7 328,49 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 4 044,29 грн трьох процентів річних з простроченої суми залишено без розгляду. Зустрічний позов Спільного українсько-латвійського підприємства «Хімімпекс» (Товариство з обмеженою відповідальністю) в іншій частині задоволено. Стягнуто з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Спільного українсько-латвійського підприємства «Хімімпекс» 217 785,62 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 152 724,34 грн три проценти річних з простроченої суми, 5 728,25 грн витрат по сплаті судового збору. Відстрочено виконання рішення суду до 01.01.2022. Судовий збір у розмірі 55 513,90 грн, сплачений Спільним українсько-латвійським підприємством «Хімімпекс» (Товариство з обмеженою відповідальністю) на підставі платіжного доручення № 3239 від 29.06.2021, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи, ухвалено повернути платнику.

Ухвалюючи вказане рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що у процесі розгляду справи позивач за зустрічним позовом заявою про зменшення позовних вимог №1/ЮФКМ/39/2021 від 19.07.2021 (т.1, а.с. 130-132), яку уточнив заявою №2/ЮФКМ/39/2021 від 02.08.2021 (т.1, а.с. 263-264), на підставі ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК) зменшив розмір заявлених до стягнення збитків внаслідок інфляції за час прострочення до 225 114,11 грн, трьох процентів річних з простроченої суми до 156 768,63 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2021 закрито провадження у справі №910/9320/21 в частині зустрічних позовних вимог Спільного українсько-латвійського підприємства «Хімімпекс» (Товариство з обмеженою відповідальністю) до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення 1 762 496,82 грн пені та 1 932 997,84 грн штрафу.

Також, враховуючи усну заяву позивача за зустрічним позовом від 21.09.2021 про залишення зустрічного позову в частині вимог про стягнення сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, нарахованих за актом №148 від 19.07.2019 без розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку про залишення без розгляду зустрічного позову в частині стягнення 7 328,49 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 4 044,29 грн трьох процентів річних з простроченої суми, нарахованих за прострочку оплати товару за актом №148 від 19.07.2021.

З урахуванням обставин справи та керуючись приписами ч. 2 ст. 625 ЦК, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом 217 785,62 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 152 724,34 грн три проценти річних з простроченої суми.

Крім того, судом першої інстанції було враховано заявлене відповідачем за зустрічним позовом клопотання про відстрочення виконання рішення, викладене у його письмовому відзиві на зустрічний позов (а.с. 162-167), та відповідно до вимог ст. 331 ГПК відстрочено виконання рішення до 01.01.2022.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі по тексту - апелянт) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2021 у справі №910/9320/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, відповідач за зустрічним позовом посилається на те, що судом першої інстанції не було надано оцінки та не було взято до уваги наявності у підприємства збитків, пов`язаних із недоотриманням фінансування за вироблену та реалізовану ним електроенергію, станом на 25.01.2021 прострочена дебіторська заборгованість ДП «НАЕК «Енергоатом» за фактично відпущену електричну енергію становить 24 138,09 млн. грн. За результатами господарської діяльності у 2020 році чистий збиток ДП «НАЕК «Енергоатом» склав 4 845 208 000,00 грн, доказом чого є звіт про фінансовий результат за 2020 рік, прострочена заборгованість перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за фактично реалізовану електроенергію за перше півріччя 2021 року становить 19 млрд. 835 млн.

Також апелянт вказує на те, що він є оператором чотирьох діючих атомних електростанцій України, на яких експлуатується 15 атомних енергоблоків, з яких 13 типу ВВЕР-1000 і два ВВЕР-440, загальною встановленою потужністю 13 835 МВт, 2 гідроагрегати Ташлицької ГАЕС встановленою потужністю 302 МВт та 2 гідроагрегати Олександрівської ГЕС встановленою потужністю 11,5 МВт.

Відповідно до Закону України «Про використання ядерної енергії і радіаційну безпеку» на відповідача за зустрічним позовом покладено функції експлуатуючої організації, що відповідає за безпечне виробництво електроенергії.

Основним завданням апелянта є подовження ресурсу наявних та споруджених нових енергопотужностей, придбання свіжого і вивезення відпрацьованого ядерного палива, створення національної інфраструктури поводження з опроміненням ядерним паливом, фізичний захист об`єктів атомної енергетики, тобто відсутність фінансування такого підприємства відображається безпосередньо на якості виконання програм з безпеки.

З огляду на вищевикладені доводи, апелянт вважає, що у суду були відсутні підстави для стягнення з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом 217 785,62 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 152 724,34 грн три проценти річних з простроченої суми.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2021 у справі №910/9320/21 апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Владимиренко С.В., суддів Корсака В.А., Євсікова О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2021 у справі №910/9320/21 залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2021 по справі № 910/9320/21. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, пояснення, заяви, клопотання до 02.12.2021 та попереджено учасників справи, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. Розгляд апеляційної скарги призначено на 21.12.2021 о 12 год. 00 хв. 20.12.2021 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов письмовий відзив позивача за зустрічним позовом на апеляційну скаргу відповідача за зустрічним позовом, за яким позивач за зустрічним позовом просить суд апеляційної інстанції поновити пропущений строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, врахувати відзив на апеляційну скаргу, розгляд апеляційної скарги проводити у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та залишити апеляційну скаргу без задоволення повністю.

За приписами ст. 113 ГПК строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

На обґрунтування заяви про поновлення пропущеного строку позивач за зустрічним позовом посилається на те, що адвокат, який діє на підставі Додаткової угоди №1 до Договору про надання правової допомоги №ЮМКМ/39/2021 від 12.07.2021, укладеного між позивачем за зустрічним позовом та Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Копусь і Маляр», ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2021 про відкриття апеляційного провадження у справі №910/9320/21 не отримував, про її існування дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень, із змістом апеляційної скарги означився лише 15.12.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2021 про відкриття апеляційного провадження у справі №910/9320/21 позивач за зустрічним позовом отримав 15.11.2021, про що свідчить відмітка про доставку на повідомленні про вручення поштового відправлення №739.

Відповідно до вимог ч.ч. 2, 3, 4, 7 ст. 120 ГПК суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Цей термін може бути скорочений судом у випадку, коли цього вимагає терміновість вчинення відповідної процесуальної дії (огляд доказів, що швидко псуються, неможливість захисту прав особи у випадку зволікання тощо).

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Повідомлення про вручення поштового відправлення №739 судом апеляційної інстанції було направлено на адресу позивача за зустрічним позовом у встановленому чинним законодавством порядку, отже відсутні правові підстави для поновлення позивачу за зустрічним позову строку на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача за зустрічним позовом, а тому відзив на апеляційну скаргу підлягає залишенню без розгляду на підставі ч. 2 ст. 118 ГПК.

Позивач за зустрічним позовом своїх представників в судове засідання 21.12.2021 не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином згідно вимог ст. 120 ГПК, про що свідчить відмітка про доставку на повідомленні про поштове відправлення №739.

Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник відповідача за зустрічним позовом у судовому засіданні 21.12.2021 підтримав вимоги та доводи своєї апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2021 по справі № 910/9320/21 скасувати та увалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача за зустрічним позовом, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

За приписами ст. 265 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 до ст. 692 ЦК).

04.03.2019 між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Покупець) та Спільним українсько-латвійським підприємством «Хімімпекс» (Товариство з обмеженою відповідальністю) (Продавець) (Постачальник) укладено Договір поставки №53-129-01-19-01808 (далі по тексту - Договір), за умовами якого Постачальник зобов`язався в порядку і на умовах, визначених у Договорі, поставити Покупцю смоли іонообмінні виробництва DOW (Specialty Electronic Material Switzerland GmbH), Італія, Франція, Китай для потреб ВП «Запорізька АЕС», ВП «Рівненська АЕС», ВП «Хмельницька АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом», а Покупець зобов`язався в порядку і на умовах, визначених у Договорі, прийняти та оплатити продукцію на умовах Договору. (т.1, а.с. 23-30).

Найменування, одиниці виміру і загальна кількість Продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки зазначено в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною Договору (п. 1.2 Договору).

Згідно п. 3.1 Договору сума Договору складає 51 989 377,20 грн з урахуванням ПДВ 20 %.

Пунктом п. 4.2 Договору сторони погодили, що оплата поставленої продукції за специфікаціями здійснюється Покупцем за кожну партію протягом 45 робочих днів від дати підписання акту приймання-передачі поставленої продукції.

Строк дії договору відповідно до п.п. 10.1., 10.3. встановлений з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2019, а в частині оплати за поставлену продукцію - до повного розрахунку. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало під час його дії, та виконання діючих зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що позивач за зустрічним позовом поставив відповідачу за зустрічним позовом продукцію згідно актів приймання-передачі ТМЦ № 81 від 26.04.2019, №1375/61 від 14.05.2019, №041-37/892.1 від 06.06.2019, №041-37/892.2 від 06.06.2019, №041-37/892.3 від 06.06.2019, №041-37/892.4 від 06.06.2019, №041-37/892.5 від 06.06.2019, №113 від 18.06.2018, №112 від 18.06.2021, №111 від 18.06.2019, №110 від 18.06.2019, №109 від 18.06.2019, №147 від 18.07.2019, №148 від 19.07.2019 та №041-37/1648 від 08.10.2019 на суму 53 102 877 грн. (т. 1, а.с. 108-122).

В порушення взятих на себе зобов`язань по Договору відповідач за зустрічним позовом оплату за поставлену продукцію здійснював з порушенням встановленого Договором строку, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача за зустрічним позовом за 18.07.2019, 22.07.2019, 21.10.2019, 24.10.2019, 03.09.2019, 09.09.2019, 11.09.2019, 16.09.2019, 20.09.2019, 01.10.2019, 15.10.2019, 01.11.2019, 08.11.2019, 19.11.2019, 25.11.2019, 29.11.2019, 11.01.2020, 01.04.2020. (т.1, а.с. 63-97).

Статтею 629 ЦК визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 ЦК визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. (ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України).

Згідно зі ст. 218 ГК підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

За статтею 230 ГК штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст. 231 ГК у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.09.2021 у справі №910/9320/21 зустрічний позов Спільного українсько-латвійського підприємства «Хімімпекс» (Товариство з обмеженою відповідальністю) в частині вимог про стягнення 7 328,49 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 4 044,29 грн трьох процентів річних з простроченої суми залишено без розгляду. Зустрічний позов Спільного українсько-латвійського підприємства «Хімімпекс» (Товариство з обмеженою відповідальністю) в іншій частині задоволено. Стягнуто з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Спільного українсько-латвійського підприємства «Хімімпекс» 217 785,62 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 152 724,34 грн три проценти річних з простроченої суми, 5 728,25 грн витрат по оплаті судового збору. Відстрочено виконання рішення суду до 01 січня 2022 р. Судовий збір у розмірі 55 513,90 грн, сплачений Спільним українсько-латвійським підприємством «Хімімпекс» (Товариство з обмеженою відповідальністю) на підставі платіжного доручення № 3239 від 29 червня 2021 р., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи, ухвалено повернути платнику.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апелянт оскаржує рішенням Господарського суду міста Києва від 21.09.2021 у справі №910/9320/21 в частині задоволених позовних вимог за зустрічним позовом.

Статтею 625 ЦК визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 09.02.2021 у справі №520/17342/18, від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц зазначала, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Разом з цим, статтею 617 ЦК визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 614 ЦК особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів (ч. 2 ст. 218 ГК).

При цьому у п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками. По-перше, це зовнішня до діяльності сторін обставина, яку сторони, хоча б навіть і передбачили, але не могли попередити. До таких обставин, як правило, відносять стихійні лиха (землетрус, повінь, пожежі) та соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо). По-друге, ознакою непереборної сили є її надзвичайність, що означає, що це не рядова, звичайна обставина, яка хоча і може спричинити певні труднощі для сторін, але не виходить за рамки буденності (таяння снігу в горах, щорічні сезонні мусонні дощі тощо), а екстраординарна подія, яка не є звичайною.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити, або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Таким чином, непереборна сила (форс-мажорні обставини) повинна мати ознаки надзвичайності і невідворотності. (подібний за змістом правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.02.2021 у справі №914/835/19).

Апелянт як на підставу звільнення його відповідальності за порушення грошового зобов`язання за Договором в частині стягнення з нього 3% річних та інфляційних втрат посилається на своє фінансове становище, функції та обов`язки покладені на нього державою.

Наведені апелянтом обставини, як на підставу звільнення від відповідальності сплачувати інфляційні збитки та 3% річних не відповідають поняттю непереборної сили.

Крім того, апелянтом не надано суду належних та допустимих доказів вжиття всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, що є порушенням ч. 1 ст. 614 ЦК.

Доводи апелянта щодо розрахунку позивачем за зустрічним позовом інфляційних втрат та 3% річних, то судом апеляційної інстанції в межах наданих йому повноважень здійснено перевірку правильності нарахування інфляційних втрат та 3% річних, розмір яких в процесі розгляду справи позивачем за зустрічним позовом зменшено, та за висновком суду апеляційної інстанції позивачем за зустрічним позовом вірно нараховано інфляційні втрати та 3% річних, що відповідає приписам ч. 2 ст. 625 ЦК, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписам Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 та Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007 та правовим висновкам, які викладені у постановах Об`єднаної палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №905/21/19, від 20.11.2020 у справі №910/13071/19.

Згідно ч. 4 ст.236 ГПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У справі «Салов проти України» від 06.09.2005 Європейський Суд з прав людини наголосив на тому, що згідно ст. 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі «Hirvisaari v. Finland»). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі «Ruiz Torija v. Spain»).

У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Доводи наведені апелянтом в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, при цьому апеляційним судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню для вирішення спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 276 ГПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2021 у справі №910/9320/21 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 129 ГПК судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2021 у справі №910/9320/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2021 у справі №910/9320/21 залишити без змін.

3. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом».

4. Матеріали справи №910/9320/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.12.2021.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков