ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2021 Справа № 917/549/20

за позовною заявою ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачів: 1. ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 ,

2. ОСОБА_3 ,

АДРЕСА_3 . Державний реєстратор Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області Дуженкова Світлана Анатоліївна, 39600, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Соборна, буд. 14/23

4. Кременчуцька районна державна адміністрація Полтавської області, 39600, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Соборна, буд. 14/23,

треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Відродження", 39750, Полтавська обл., Кременчуцький р-н, с. Пришиб, вул. Гагаріна, буд. 20-А, ;

2. ОСОБА_4 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

3. ОСОБА_5 , АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

4. ОСОБА_6 АДРЕСА_6

третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_7 АДРЕСА_7

про визнання удаваним договору дарування частки у статутному капіталі, переведення на позивача прав та обов`язків покупця частки, визнання недійсним акту приймання - передачі частки, скасування реєстраційної дії,

Суддя Тимощенко О.М.

Секретар судового засідання Отюгова О.І.

Представники учасників справи:

від позивача: ОСОБА_8 , ОСОБА_1

від відповідачів: 1. ОСОБА_9 2. ОСОБА_10 .

Третя особа на стороні відповідача 1 ОСОБА_7

представники інших учасників справи не з`явились

Обставини справи: у квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до 1. ОСОБА_2 ; 2. ОСОБА_3 ; 3. Державного реєстратора Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області Дуженкова Світлана Анатоліївна про визнання удаваним договору дарування частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження" від 27 листопада 2018 року; застосування до договору дарування норм, що регулюють укладення договору купівлі-продажу з переведенням на ОСОБА_1 прав та обов`язків покупця відповідної частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження"; визнання недійсним акту приймання-передачі частини частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження" від 27 листопада 2018 року; - скасування реєстраційної дії № 7000328 від 28 листопада 2018 року "зміна складу або інформації про засновників".

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 29.10.2020 року позовні вимоги позивача до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено. Визнано договір дарування частини частки в статутному фонді ТОВ "Відродження" від 27.11.2018р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , удаваним правочином, та переведення права та обов`язки покупця частини частки у статутному капіталі ТОВ "Відродження" () у розмірі 1,65% статутного капіталу (вартістю 123,33 грн.) на позивача - ОСОБА_1 . Визнано недійсним акт приймання-передачі частини частки в статутному капіталі ТОВ "Відродження" () від 27.11.2018р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3153,00 грн. судового збору. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3153,00 грн. судового збору. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 29 березня 2021 року рішення Господарського суду Полтавської області від 29.10.2020 року у справі №917/549/20 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.07.2021 року касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Господарського суду Полтавської області від 29 жовтня 2020 року та постанову Східного апеляційного господарського суду від 29 березня 2021 року у справі № 917/549/20 задоволено. Рішення Господарського суду Полтавської області від 29 жовтня 2020 року та постанову Східного апеляційного господарського суду від 29 березня 2021 року у справі № 917/549/20 скасовано. Справу №917/549/20 передано на новий розгляд до Господарського суду Полтавської області.

Ухвалою від 28.07.2021 року суд прийняв справу № 917/549/21 до свого провадження за правилами загального позовного провадження. Зобов`язав позивача ( ОСОБА_1 ) у строк до 13.08.2021 року внести на депозитний рахунок господарського суду Полтавської області грошові кошти в сумі 12000,00 грн. Підготовче засідання у справі призначив на 25.08.2021 року на 10:00 год. Також суд запропонував учасникам справи в строк до 20.08.2021 року надати суду письмові пояснення з обґрунтуванням своїх вимог та заперечень з урахуванням постанови Верховного Суду від 01.07.2021 року у даній справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний договір є удаваним, оскільки за цим договором фактично відбулася купівля-продаж частини частки ОСОБА_2 у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження", договір був укладений та документально оформлений договором дарування з метою уникнення купівлі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження" іншими учасниками Товариства в порядку реалізації ними переважного права придбання такої частки. З огляду на те, що спірний правочин є фактично договором купівлі-продажу, позивач як учасник Товариства посилається на порушення його переважного права на купівлю частки у статутному капіталі Товариства та просить перевести на нього права та обов`язки покупця з цим договором.

Позивач на підтвердження своїх позовних вимог надав як докази свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи; протокол зборів учасників ТОВ "Відродження" №1 від 26.02.2013 року; Статут ТОВ "Відродження"; Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 02.04.2019 року; довідка ТОВ "Відродження" вих.№33 від 01.03.2019 року; книга протоколів ТОВ "Відродження"; опис документів, що надаються юридичною особою державному реєстратору для проведення реєстраційної дії "Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи" від 27.11.2018 року; заяви форми 3 від 27.11.2018 року; довіреність; акт приймання-передачі частини частки у статутному капіталі від 27.11.2018 року; договір №26/11-18 дарування частки у статутному капіталі ТОВ "Відродження"; фотокопія Розписки від 26.11.2018 року; заяви свідка ОСОБА_11 , ОСОБА_4 та заяви свідка ОСОБА_2 та ОСОБА_12 (нотаріально посвідчені); довідка ПАТ "Полтавський ГЗК" від 05.07.2019 року; адвокатський запит від 07.05.2019 року з підтвердженням доказів його направлення; заяву ОСОБА_13 від 19.11.2021 року, копію скарги від 07.12.2018 року, листа від 04.02.2019 року, наказ № 304/7 від 30.01.2019 року, адвокатські запити та відповіді на них.

Відповідач-1 у відзиві на позов та його представник у судових засіданнях визнав, що у зв`язку з нагальною потребою у грошах, на пропозицію відповідача-2 продав належну йому частину частки у статутному капіталі ТОВ "Відродження" відповідачу-2. Відповідач-1 визнає, що отримав від відповідача 2 грошові кошти у розмірі 12 000,00 грн. та написав власноручно розписку про отримання грошей. Усвідомлюючи порушення прав інших учасників товариства, правочин було оформлено як договір дарування, який був підписаний того ж дня разом з актом приймання-передачі частини частки у статутному капіталі товариства. На підтвердження викладених у відзиві на позов обставин суду надано, серед іншого, довідку ПАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" про перебування ОСОБА_2 на робочому місці 27.11.2018р. (арк. справи 66, том 1) та нотаріально посвідчену заяву свідка, який повідомив, що 26.11.2018р. був особисто присутній при передачі ОСОБА_2 відповідачу-1 грошових коштів у сумі 12 000,00 грн. за належну останньому частину частки у ТОВ "Відродження"; гроші були перераховані та видана розписка про їх отримання, підписані документи, пов`язані з продажем частки у статутному капіталі (заява свідка - арк. справи 65).

11.08.2021 року від позивача до суду надійшла заява на виконання вимог ухвали суду від 28.07.2021 року. До даної заяви позивачем додано: оригінал квитанції №0.0..1 від 06.08.2021 року про внесення на депозитний рахунок господарського суду Полтавської області у справі №917/549/20 ОСОБА_1 12 000,00 грн.; підтвердження поштового направлення заяви усім учасникам по справі ( том 3, арк. с. 175-191).

16.08.2021 року від Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області до суду надійшов лист в якому адміністрація повідомила суду, що ОСОБА_14 не працює в Кременчуцькій районній державної адміністрації з 22.01.20219 року. В штатному розписі Кременчуцької районної державної адміністрації відсутня посада державного реєстратора. Відділ з питань надання адміністративних послуг та державної реєстрації Кременчуцької районної державної адміністрації, в штаті якого перебувала посада державного реєстратора, припинив свою діяльність з 05.02.2021 року у зв`язку з його ліквідацією (том 3, арк. с. 215).

Ухвалою від 25.08.2021 року суд відклав підготовче засідання на 21.09.2021 року на 09:30 год. та залучив до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_15 . Встановив ОСОБА_15 строк для подачі письмових пояснень стосовно предмету спору - 15 днів з дня отримання даної ухвали суду. Зобов`язав позивача негайно направити залученій третій особі копію позову з додатками, докази такого направлення надати суду та до 15.09.2021 року викласти письмово та надати суду позовні вимоги до кожного з відповідачів з урахуванням приписів п.4 ч.3 ст. 162 ГПК України (копії направити іншим учасникам справи, докази такого направлення надати суду.).

Під час розгляду справи у підготовчому засіданні 21.09.2021 року продовжено строки підготовчого провадження, вирішено питання про заміну третьої особи та оголошено перерву у засіданні до 26.10.2021 р. до 10 год. 00 хв. Ухвалено замінити третю особу - ОСОБА_15 на ОСОБА_6 , залучивши останнього в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. Встановити ОСОБА_6 строк для подачі письмових пояснень стосовно предмету спору - 15 днів з дня отримання даної ухвали суду.

09.09.2021 року (вхідний №10095) та 07.10.2021 року (вхідний №11179) від позивача до суду надійшли заяви, в якій позивач на виконання ухвали суду від 25.08.2021 року виклав письмово свої позовні вимоги до кожного з відповідачів (том 4, арк. с. 29-32, 111-138).

Ухвалою від 13.10.2021 року прийнято до розгляду заяви позивача від 09.09.2021 року (вхідний №10095) та від 07.10.2021 року (вхідний №11179).

26.10.2021 року від відповідача 2 ( ОСОБА_3 ) до суду надійшли клопотання:

- про залучення до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночку Олександра Вікторовича (ліцензія номері 1768; реєстрація місця ведення діяльності: АДРЕСА_8 ) та продовження строків підготовчого провадження (том 4, арк. с. 186-187);

- про витребування у Кременчуцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області Національної поліції України (39600 Полтавська область, Кременчуцький район, місто Кременчук, вулиця 29 вересня, будинок 6) матеріали кримінального провадження №0001538 від 03.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.358 КК України (том 4, арк. с. 156-157).

Крім того 26.10.2021 року від відповідача 2 ( ОСОБА_3 ) до суду надійшли письмові пояснення на позовну заяву (том 4, арк. с. 210-214).

Також в судовому засіданні 26.10.2021 року представник відповідача 2 заявив усне клопотання про поновлення процесуального строку на подачу заяв по суті (заяв по суті разом із клопотанням не було подано).

26.10.2021 року від ОСОБА_7 до суду надійшло клопотання про залучення його до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача та продовження строку підготовчого провадження на тридцять днів (том 4, арк. с. 182-183).

Ухвалою від 26.10.2021 року відмовлено в задоволені клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про поновлення строку на подачу заяв по суті спору та клопотання відповідача 2 про залучення до участі у справі в якості третьої особи приватного нотаріуса Ганночка О.В.; залишено без розгляду клопотання відповідача 2 ОСОБА_3 про витребування доказів та залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача 1 ОСОБА_7 , а також оголошено перерву у засіданні до 23.11.2021 р. до 09 год. 00 хв.

11.11.2021 року від третьої особи ОСОБА_7 до суду надійшли письмові пояснення (том 4, арк. с. 245-248). В поданих поясненнях третя особа вказує на те, що він готував усі документи по оспорюваному договору дарування і був обізнаний з усіма умовами та діями сторін договору. Розписки, на яку посилається позивач у позовній заяві, у відповідача 2 ( ОСОБА_3 ) ніколи не було. ОСОБА_16 стверджує, що ОСОБА_3 укладав з ОСОБА_2 саме безоплатний договір дарування, жодних грошових коштів не передавав і розписок не отримував, 27.11.2018 року відкрито у присутності приватного нотаріуса сторонами було підписано акт приймання-передачі частки в статутному капіталі ТОВ "Відродження".

До вказаних пояснень третьою особою додано наступні документи: копію наказу №3 від 26.11.2018 року; копію посвідчення про відрядження 26.11.2018 року; копію опису вкладення у цінний лист 09.01.2019 року; копію квитанції №23 від 09.01.2019 року; копію запиту про надання інформації від 09.01.2019 року; копію додатку до запиту про надання інформації від 09.01.2019 року: витяг з ЄДР від 29.11.2018 року; копію опису вкладення у цінний лист 03.12.2018 року та фіскального чеку від 03.12.2018 року; копію відстеження поштового відправлення; копію повідомлення про проведення державної реєстрації змін до складу засновників (учасників) ТОВ "Відродження" від 03.12.2018 року; копію додатку до повідомлення про проведення державної реєстрації змін до складу засновників (учасників) ТОВ "Відродження" від 03.12.2018 року: витяг з ЄДР від 29.11.2018 року.

11.11.2021 року від третьої особи ОСОБА_7 до суду надійшло клопотання про витребування в порядку статті 81 ГПК України (том 5, арк. с. 44-45).

Протокольною ухвалою в судовому засіданні 23.11.2021 року суд відмовив у задоволенні клопотання про витребування в порядку статті 81 ГПК України.

22.11.2021 року від відповідача 1 надійшли письмові пояснення (том 5, арк. с. 54-55), в яких відповідач 1, як і у відзиві на позов, повністю визнав позовні вимоги ОСОБА_1 та підтвердив, що в листопаді 2018 року у зв`язку з нагальною потребою у грошах, на пропозицію відповідача 2 продав належну йому частину частки у статутному капіталі ТОВ "Відродження" відповідачу 2. 21.11.2018р. він та ОСОБА_3 звернулися до нотаріуса, де ОСОБА_2 було видано довіреність на ім"я ОСОБА_7 (третя особа), який мав би займатися підготовкою документів. 26.11.2018р. відбулася зустріч відповідачів 1 та 2 у присутності гр.. ОСОБА_12 , на якій ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 (відповідача 2) грошові кошти у розмірі 12 000,00 грн. та написав власноручно розписку про отримання грошей. З метою уникнення переважного права придбання частки іншими учасниками товариства даний правочин було оформлено, як договір дарування, який був підписаний того ж дня разом з актом приймання-передачі частини частки у статутному капіталі товариства. При цьому відповідач 1 пояснює, що йому невідомо, як проводилася державна реєстрація змін до установчих документів товариства. 27.11.2020р. у нотаріуса він присутній не був, оскільки весь день знаходився на робочому місці.

23.11.2021 року від третьої особи ( ОСОБА_7 ) до суду надійшло клопотання про витребування доказів в порядку статті 81 ГПК України (том 5, арк. с. 85-88). Суд протокольною ухвалою в судовому засіданні 23.11.2021 року відмовив у задоволенні вказаного клопотання.

23.11.2021 року від позивача до суду надійшла відповідь на письмові пояснення третьої особи ОСОБА_7 (том 5, арк. с. 90-108). У поясненнях позивач зазначив, що ним не пропущений строк спеціальної позовної давності. У разі, якщо суд під час вирішення спору дійде до висновків про подання позову з пропуском позовної давності, просив суд визнати причини, які стали підставою для такого пропуску - поважними, та захистити його порушене право. До відповіді на письмові пояснення позивачем додано наступні документи: оригінал заяви ОСОБА_13 від 19.11.2021року та копію його паспорту; завірені копії скарги від 07.12.2018 року, супровідного листа від 04.02.2019 року за вих. /19к про направлення наказу, наказ №304/7 від 30.01.2019 року; завірені копії адвокатського звернення до Сектору з питань держреєстрації Кременчуцької РДА Полтавської області від 01.03.2019 року вих. № 2-19, від 25.03.2019 року вих. №3-19, відповіді на звернення адвоката про відмову у видачі запитуваних документів; завірену фотокопію клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження від 26.12.2019 року; підтвердження поштового направлення відповіді на письмові пояснення третьої особи з додатками іншим учасникам у справі №917/549/20. Позивач також просив суд залучити до матеріалів справи заяву від ОСОБА_13 , який може надати покази стосовно спірних обставин, які виникли між учасниками судового розгляду у справі №917/549/20.

Суд прийняв вказані позивачем докази до розгляду.

Крім того, від позивача до суду надійшло клопотання про визнання доказів недопустимими (том 5, арк. с. 109-110). В поданому клопотанні позивач просить суд визнати наказ №3 датований 26 листопада 2018 року "про направлення у відрядження ОСОБА_3 ", посвідчення про відрядження ОСОБА_3 26.11.2018 року до міста Дніпро неналежним, недостовірним, невірогідним та недопустимим доказом у справі та виключити наказ №3 датований 26 листопада 18 року "про направлення у відрядження ОСОБА_3 ", посвідчення про відрядження ОСОБА_3 26.11.2018 року до міста Дніпро з числа доказів і розглядати справу на підставі інших документів.

23.11.2021 року від відповідача 2 до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності (том 5, арк. с. 126-128), в якій відповідач 2 просить суд застосувати строк позовної давності до вимог про визнання удаваним договору дарування частки у статутному капіталі, переведення на позивача прав та обов`язків покупця частки, визнання недійсним акту приймання-передачі частки та скасування реєстраційної дії. В обґрунтування даної заяви відповідач 2 вказує на те, що строк спеціальної позовної давності, встановлений до спорів про переведення прав і обов`язків покупця частки у статутному капіталі (фонді) товариства з обмеженою відповідальністю, збіг у грудні 2019 року, а позовна заява підписана 27.03.2020 року і зареєстрована судом 02.04.2020 року.

Ухвалою від 23.11.2021 року суд закрив підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 21.12.2021 року.

2021 року від відповідача 2 надійшла заява про подання доказів про розмір судових витрат на підставі ч. 8 ст. 129 ГПК України.

В судовому засіданні 21.12.2021 року за результатами розгляду справи по суті суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомив коли буде виготовлено повне рішення, роз`яснив порядок набрання рішенням законної сили та оскарження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

ТОВ "Відродження" зареєстровано Кременчуцькою районною державною адміністрацією Полтавської області 10.02.2000р. та діє на підставі Статуту, затв. Загальними зборами учасників товариства протоколом від 26.02.2013р.

Учасниками товариства на момент виникнення спірних правовідносин були ОСОБА_1 (частка у статутному фонді 30%), ОСОБА_15 (частка у статутному фонді 30%), ОСОБА_4 (частка у статутному фонді 20%), ОСОБА_5 (частка у статутному фонді по 16,7%), ОСОБА_2 ( частка у статутному фонді 3,3%).

Суд встановив, що 27.11.2018 року між ОСОБА_2 (відповідач 1), як дарувальником та ОСОБА_3 (відповідач 2), як обдарований укладено договір №26/11-18 дарування частки у статутному капіталі ТОВ "Відродження" (арк. справи 60, том 1, арк. справи 185, том 4).

Відповідно до умов вказаного договору дарувальник безоплатно передає частину належної йому частки у статутному капіталі (фонді) Товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження", у розмірі 123,33 грн., що становить 1,65 % статутного капіталу товариства (дарунок), а обдарований приймає дарунок у власність (п. 1.1. Договору).

На підставі Договору дарування частки у статутному капіталі товариства за актом приймання-передачі від 27.11.2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Ганночкою О.В., ОСОБА_2 (відповідач 1) передав, а ОСОБА_3 (відповідач 2) прийняв частину частки у статутному капіталі ТОВ "Відродження" у розмірі 1,65 %, яка в грошовому еквіваленті становить 123,33 грн.

Із Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 02.04.2019 року вбачається, що державним реєстратором Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області Дуженковою С. А. проведено реєстраційну дію: "державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи: 28.11.2; зміна складу або інформації про засновників, внаслідок чого за даними Реєстру учасником товариства став ОСОБА_3 з часткою 1,65% (у грошовому виразі по 123,33 грн.), частка ОСОБА_2 , - 1,65 % (у грошовому виразі по 123,33 грн.).

Доказуванню у даній справі підлягає факт умисного укладення сторонами договору дарування з метою приховання договору купівлі-продажу і в залежності від цього переведення на позивача прав та обов`язків покупця, з`ясування питання чи відбулося звернення позивача до суду в межах строку позовної давності, належності та ефективності обраного позивачем способу захисту.

При вирішенні спору суд виходив з наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України принцип свободи договору є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше, можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.

Відповідно до приписів ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Тобто за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють один правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. А тому такий правочин може бути визнаний судом недійсним лише у тому разі, коли буде встановлено, що правочин, який сторони насправді вчинили, не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який підлягав встановленню судом у цій справі є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договорів дарування та з`ясування питання про те, чи не укладені ці угоди з метою приховати іншу угоду та яку саме.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 07 вересня 2016 року у справі №6-1026цс16 та Верховним Судом у постанові №707/1541/16-ц від 11.04.2018.

Специфіка удаваного правочину полягає в тому, що він, існуючи "в парі" з іншим правочином, який ним прикривається, є завжди таким, що не відповідає положенням ЦК України, тобто є удаваним. Другий же правочин (прихований) може бути як дійсним, так і не дійсним, залежно від того, наскільки він відповідає вимогам правочинів, що містяться в ст. 203 ЦК України.

Так, згідно із ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Водночас, у відповідності до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір дарування є завжди безоплатним, в той час як договір купівлі-продажу є оплатним, а вартість відчужуваного майна сплачується продавцеві лише у грошовому вираженні, а відтак, відмінність між договорами купівлі-продажу та дарування полягає в платності за одержане майно.

Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому, відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ГПК допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд також зазначає, що у п. п. 1- 3 ч. 1 ст. 237 ГПК передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 79 ГПК наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Верховний Суд неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК).

Таким чином суд зобов`язаній надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Позивач разом із позовом подав копію договору №26/11-18 дарування частки у статутному капіталі ТОВ "Відродження" та копію Розписки від 26.11.2018 року ( арк. справи 60-61, том 1).

Ухвалою суду від 04.05.2020 року суд задовольнив клопотання позивача про витребування доказів та витребував від відповідача 2 належним чином засвідчені копії договору дарування частки у статутному капіталі (фонді) ТОВ "Відродження", укладеного 27.11.2018 р., та розписки від 26.11.2018 р., наданої відповідачем 1 про отримання грошової суми у розмірі 12 000,00 грн. за частку в статутному капіталі ТОВ "Відродження".

Протягом всього строку розгляду справи відповідач 2 вимог ухвали суду не виконав, витребувані докази не надав.

За приписами ч. 10 ст. 81 ГПК України у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

26.10.2021 року третя особа ОСОБА_7 надав разом із своїми поясненнями завірену копію договору дарування від 27.11.2018 року ( арк. справи 185, том 4).

ОСОБА_2 підтверджує у відзиві на позов та поясненнях, що не збирався дарувати свою частку у статутному капіталі товариства, однак терміново потребував грошей. Для обходу переважного права позивача на викуп частки, сторони домовилися оформити нібито договір дарування частини частки, фактично ж ОСОБА_3 (відповідачем 2) було сплачено ОСОБА_2 (відповідачу 2) 12 000, 00 грн., на підтвердження чого останнім видано розписку.

Згідно з розпискою від 26.11.2018 року ОСОБА_2 одержав від ОСОБА_3 гроші в сумі 12000,00 грн. за продаж належної йому частки у статутному капіталі ТОВ "Відродження", яка складає 1,65 % розміру статутного капіталу товариства, номінальна вартість частки - 123,33 грн. В даній розписці також зазначено про те, що гроші передавалися ОСОБА_3 ОСОБА_2 у присутності гр. ОСОБА_12 (копія розписки в мат. справи, арк., том 1).

Хоча розписка подана суду в копії, однак наведене в ній підтверджується заявою свідка.

Так, згідно із заявою свідка ОСОБА_12 повідомив, що 26.11.2018р. був особисто присутній при передачі відповідачем 2 відповідачу-1 грошових коштів у сумі 12 000,00 грн. за належну останньому частину частки у ТОВ "Відродження"; гроші були перераховані та видана розписка про їх отримання, підписані документи, пов`язані з продажем частки у статутному капіталі (заява свідка - арк. справи 65, том 1).

Заперечення відповідача 2 стосовного того, що він в цей день (26.11.2018 року) був у відрядженні згідно наказу №3 від 26 листопада 2018 року ( арк. справи 25, том 5), підписаного керівником СГК "Україна" ОСОБА_13 , спростовуються заявою самого ОСОБА_13 (арк. справи 97, том 5).

Верховний Суд у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 927/645/19 зазначив про те, що однією з вимог допустимості доказу, яку процесуальний закон визначає для заяви свідка, є підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень (частина друга статті 88 Господарського процесуального кодексу України).

Наявні в матеріалах справи заяви свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (арк. справи 64 -65, том 1, арк. справи 97, том 5) відповідають вимогам статті 88 Господарського процесуального кодексу України, отже є допустимими доказами.

Суд критично оцінює твердження третьої особи ОСОБА_7 про те, що між відповідачами 1 та 2 укладено саме договір дарування, а не купівлі-продажу частки, оскільки як підтвердив сам ОСОБА_7 в ході слухання справи по суті, він не був присутній на всіх зустрічах та перемовинах щодо укладення договору, що відбувалися між відповідачем 1 та 2.

ОСОБА_7 не є стороною спірного договору та не може бути достеменно обізнаним про дійсне волевиявлення сторін договору.

Також в судовому засіданні 21.12.2021 року ОСОБА_7 повідомив суду, що наказ № 3 від 26.11.2018 року можливо був підготовлений особисто ОСОБА_7 , оскільки він працював в той час у СГК "Україна" і готував багато наказів.

Обґрунтовані сумніви у дійсному волевиявленні сторін за договором дарування також викликає та обставина, що відповідач 1 та відповідач 2 не є особами, пов`язаними між собою родинними, дружніми чи будь-якими іншими близькими стосунками.

При розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом (ч.1 ст. 161 ГПК України).

Відповідач 2 не пояснив та не обґрунтував суду причин та підстав укладення ним саме договору дарування, необхідність, доцільність саме дарування йому частки у статутному капіталі Товариства, а не її продажу.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні не зміг відповісти на питання суду чому саме відповідач 1 подарував частку у статутному капіталі товариства.

З урахуванням наведеного, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, судом встановлено, що обставини за яких можна прийти до висновку, що спірний договір дарування укладено між відповідачами 1 та 2 з метою приховати інший правочин, у даному випадку, договір купівлі-продажу частки у статному капіталі ТОВ "Відродження", підтверджені наявними в матеріалах справи доказами та встановленими судом обставинами.

Згідно п.4.1.1 Статуту ТОВ "Відродження" учасник товариства має право продати, подарувати або іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком Учасникам товариства, а також третім особам. Учасники товариства користуються переважним правом придбання частки (її частини) пропорційно до розмірів своїх часток у статутному капіталі Товариства. Купівля здійснюється за ціною та на умовах, на яких частка (її частина) пропонувалася для продажу третім особам. Якщо учасники товариства не скористаються своїм переважним правом протягом місяця з дня повідомлення про намір учасника продати частку (її частину) або протягом іншого строку, встановленого загальними зборами учасників, частка (її частина) може бути відчужена третій особі.

Станом на момент укладення спірного договору та на час розгляду справи у суді Статут ТОВ "Відродження" не був приведений у відповідність з Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" (№ 2275-VIII), однак у частині, що передбачає наявність переважного права учасників ТОВ на придбання частки, Закону № 2275-VIII не суперечить.

Відповідно до частини п`ятої статті 20 Закону № 2275-VIII учасник товариства має право вимагати в судовому порядку переведення на себе прав і обов`язків покупця частки (частини частки), якщо переважне право такого учасника товариства є порушеним. Позовна давність за такими вимогами становить один рік.

Зазначена норма встановлює спеціальний спосіб судового захисту учасника товариства з обмеженою відповідальністю, переважне право якого порушене: такий учасник може звернутися до суду з позовом про переведення на нього прав і обов`язків покупця.

Позов про переведення прав та обов`язків покупця за договором за своєю суттю відповідає такому способу захисту прав та інтересів, як зміна правовідношення (пункт 6 частини другої статті 16 ЦК України), та найкраще відповідає змісту порушеного переважного права, способу (характеру) його порушення, наслідкам, які спричинило порушення, а також є найпростішим шляхом, який забезпечує для позивача відновлення та реалізацію відповідного переважного права. Положення про способи захисту порушеного переважного права особи відображені також у пункті 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 909/337/19.

Продаж учасником товариства з обмеженою відповідальністю частки з порушенням переважного права іншого учасника (учасників) товариства не зумовлює недійсність відповідного правочину. Наслідком такого порушення є право учасника (учасників) вимагати в судовому порядку переведення на нього (на них) прав та обов`язків покупця частки.

Отже, позивач правильно обрав спосіб захисту свого порушеного переважного права на придбання частки у статутному капіталі ТОВ "Відродження", за захистом якого звернувся до суду з позовом у цій справі.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, висловлених у постанові від 22.10.2019 року у справі № 923/876/16 (пункти 59-61), вичерпний перелік способів захисту учасників товариства з обмеженою відповідальністю або з додатковою відповідальністю міститься у статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", норми якого є спеціальними для зазначених товариств.

Учасник товариства має переважне право на придбання частки (частини частки) іншого учасника товариства, що продається третій особі, якщо інше не передбачено корпоративним договором, стороною якого є такий учасник.

Статутом товариства може бути встановлено, що відчуження частки (частини частки) та надання її в заставу допускається лише за згодою інших учасників. Якщо статутом товариства з обмеженою відповідальністю не встановлено інший порядок реалізації переважного права учасників товариства, розподілу відчужуваної частки (частини частки) між іншими учасниками товариства, відмови від реалізації переважного права учасників товариства, то відчуження частки товариства здійснюється з дотриманням порядку, визначеного у статтях 20, 21 Закону № 2275-VIII.

Продаж учасником товариства з обмеженою відповідальністю частки з порушенням переважного права іншого учасника (учасників) товариства не зумовлює недійсність відповідного правочину. Наслідком такого порушення є право учасника (учасників) вимагати в судовому порядку переведення на нього (на них) прав та обов`язків покупця частки на підставі частини п`ятої статті 20 Закону № 2275-VIII.

Наведене зазначено у п.93-95 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 червня 2021 року справа № 910/2388/20 Провадження № 12-15гс21.

Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахування встановленої судом удаваності спірного договору дарування та правомірності вимог позивача про переведення на нього прав та обов`язків покупця за договором, обґрунтованою є також позовна вимога про визнання недійсним акт приймання-передачі частини частки в статутному капіталі ТОВ "Відродження" () від 27.11.2018р., укладений між ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_9 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 )

Приписами ч.5 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" визначено перелік документів, які подаються для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю. Серед документів, які є підставою для внесення змін до реєстру, міститься акт приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю (пункт ґ).

Визнання удаваним правочину та переведення прав та обов`язків покупця частини частки на позивача без визнання недійсним акту приймання-передачі, який у розумінні ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" сам по собі є достатньою підставою для внесення змін до Реєстру, не призведе до реального та повного захисту прав та законних інтересів позивача, відтак позовні вимоги у цій частині також підлягають задоволенню.

Стосовно заяви відповідача 2 про застосування строків позовної давності, то суд вважає, що позивач звернувся до суду в межах скороченого строку позовної давності.

Так, за приписами ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідач 2 вказує, що строк спеціальної позовної давності, встановлений до спорів про переведення прав і обов`язків покупця частки у статутному капіталі (фонді) товариства з обмеженою відповідальністю, збіг у грудні 2019 року, а позовна заява підписана 27.03.2020 року і зареєстрована судом 02.04.2020 року.

Суд враховує, що позивач не є стороною спірного договору від 27.11.2018р., про удаваність договору дарування позивач дізнався лише 15.06.2019 року (коли ОСОБА_2 особисто повідомив про це позивачу), зі змістом самого договору позивач ознайомився лише 05 лютого 2020 року після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження №0001538 від 03.05.2019 року.

Відповідачем 2 з урахуванням положень ст.74 ГПК України наведеного не спростовано, доказів того, що позивач міг раніше дізнатись про його порушене право, суду не подано. Суд відхиляє твердження відповідача 2 про можливість дізнатися позивачем про порушене право з моменту державної реєстрації зміни складу учасників, оскільки обізнаність про зміну складу учасників товариства не означає автоматично про обізнаність з умовами спірного договору та про удаваність правочину дарування.

З урахування наведеного суд задовольняє вимоги позивача в частини позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору дарування частини частки в статутному фонді ТОВ "Відродження" від 27.11.2018р. удаваним правочином, переведення прав та обов`язків покупця частини частки у статутному капіталі ТОВ "Відродження" () у розмірі 1,65% статутного капіталу (вартістю 123,33 грн.) на позивача - ОСОБА_1 та визнати недійсним акту приймання-передачі частини частки в статутному капіталі ТОВ "Відродження" () від 27.11.2018р.

Згідно з пунктом 4 Глави VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" до внесення відповідних змін до Господарського процесуального кодексу України при розгляді справ, порушених за позовною вимогою, передбаченою частиною п`ятою статті 20 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", застосовуються такі правила:

1) позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошові кошти в розмірі, сплаченому покупцем на виконання договору купівлі-продажу частки (частини частки), визначеному в ухвалі суду;

2) невиконання вимоги про внесення грошових коштів на депозитний рахунок суду є підставою для залишення позову без розгляду;

3) суд у своєму рішенні вирішує питання про перерахування грошових коштів, внесених на депозитний рахунок суду, покупцю або про їх повернення.

Запроваджений Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" механізм внесення відповідної суми грошових коштів на депозитний рахунок суду є гарантією захисту прав та інтересів первісного покупця частки, проданої з порушенням переважного права учасника товариства. Адже у випадку задоволення позову, покупцю частки повертаються в повному обсязі сплачені ним грошові кошти на виконання умов договору. Отже судовому захисту підлягає як право учасника, переважене право якого було порушене, так і право первісного покупця частки, права якого будуть захищені внаслідок задоволення позову про переведення прав та обов`язків покупця.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини пункту 4 Глави VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" викладені у пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 червня 2021 року у справі № 910/2388/20.

Згідно квитанції №0.0..1 від 06.08.2021 року позивачем у справі №917/549/20 внесено на депозитний рахунок господарського суду Полтавської області 12000,00 грн.

З урахуванням встановленої судом вище удаваності договору дарування та переведення на позивача прав та обов`язків покупця, грошові кошти в сумі 12 000 грн., отримані відповідачем 1 в якості оплати за відчуження частки у товаристві, підлягають перерахуванню на користь відповідача 2.

В іншій частини позовних вимог ( в редакції заяв вх. №10095 та вх. №11179, том 4, арк. справи 29-32, 111-114, прийнятих ухвалою від 13.10.2021 ) до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Державного реєстратора Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області Дуженкова Світлана Анатоліївна та Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області суд відмовляє в їх задоволенні, виходячи з наступного.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, висловлених у постанові від 22.10.2019 року у справі № 923/876/16 (пункти 59-61), вичерпний перелік способів захисту учасників товариства з обмеженою відповідальністю або з додатковою відповідальністю міститься у статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", норми якого є спеціальними для зазначених товариств.

Відповідно до ч.5 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю подаються такі документи:

1) заява про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі;

2) документ про сплату адміністративного збору;

3) один із таких відповідних документів:

а) рішення загальних зборів учасників (рішення єдиного учасника) товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю про визначення розміру статутного капіталу та розмірів часток учасників;

б) рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю про виключення учасника з товариства;

в) заява про вступ до товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю;

г) заява про вихід з товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю;

ґ) акт приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю;

д) судове рішення, що набрало законної сили, про визначення розміру статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю та розмірів часток учасників у такому товаристві;

е) судове рішення, що набрало законної сили, про стягнення (витребування з володіння) з відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю;

є) структура власності за формою та змістом, визначеними відповідно до законодавства;

ж) витяг, виписка чи інший документ з торговельного, банківського, судового реєстру тощо, що підтверджує реєстрацію юридичної особи - нерезидента в країні її місцезнаходження, - у разі, якщо засновником юридичної особи є юридична особа - нерезидент;

з) нотаріально засвідчена копія документа, що посвідчує особу, яка є кінцевим бенефіціарним власником юридичної особи, - для фізичної особи - нерезидента та, якщо такий документ оформлений без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру, - для фізичної особи - резидента.

З огляду на те, що перелік цих документів є виключним, жодні інші документи - в т.ч. й судові рішення про скасування попередніх реєстраційних записів стосовно ТОВ, не можуть бути підставою для внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відтак, обрана позивачем вимога в цій частині не відповідає належним та ефективним способам захисту, оскільки їх задоволення не може бути підставою для внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Судовий збір розподіляється між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232-233,237-238,240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_9 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) задовольнити частково.

2. Визнати договір дарування частини частки в статутному фонді ТОВ "Відродження" від 27.11.2018р., укладений між ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_9 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), удаваним правочином, та перевести права та обов`язки покупця частини частки у статутному капіталі ТОВ "Відродження" () у розмірі 1,65% статутного капіталу (вартістю 123,33 грн.) на позивача - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

3. Визнати недійсним акт приймання-передачі частини частки в статутному капіталі ТОВ "Відродження" () від 27.11.2018р., укладений між ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_9 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 )

4. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) 3153,00 грн. судового збору.

5. Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_9 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) 3153,00 грн. судового збору.

6. В іншій частині позовних вимог до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_9 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) відмовити.

7. Відмовити в задоволенні позовних вимог до Державного реєстратора Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області Дуженкова Світлана Анатоліївна та Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області.

8. Перерахувати з депозитного рахунку суду кошти в сумі 12 000 грн., внесені ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) за квитанцією №0.0..1 від 06.08.2021 року, на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_9 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) .

Видати накази із набранням цим рішенням законної сили.

Рішення підписано 29.12.2021 року

Суддя Тимощенко О.М.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.