ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3256/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Стеріоні В.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейдинг-Ресурс" (61111, Харківська обл., місто Харків, вул. Зубенка Владислава, будинок 70, квартира 49; )
до Фізичної особи-підприємця Стецун Ростислава Сергійовича ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 )
про повернення безпідставно набутих коштів
за участю представників:

позивача Гур`єва А.А., ордер АХ №1040603 від 04.05.2021;

відповідача не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

13.08.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейдинг-Ресурс" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Стецун Ростислава Сергійовича, в якій просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Стецун Ростислава Сергійовича безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн., а також судові витрати покласти на відповідача.

Позов обґрунтовано збереженням відповідачем майна позивача набутого без достатньої на те правової підстави, а саме грошових коштів у розмірі 20 000,00 грн., які позивачем помилково було перераховано на рахунок відповідача згідно платіжного доручення №29 від 29.03.2021.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.08.2021 прийнято позовну заяву (вх.№3256/21 від 13.08.2021) Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейдинг-Ресурс" до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/3256/21. Визначено, розгляд справи №922/3256/21 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачу встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов (ст.251 ГПК України), строк 15 днів з дня отримання цієї ухвали для подання клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (ч.4 ст.250 ГПК України) та строк 5 днів на подання до суду заперечень на відповідь позивача на відзив з дня його отримання, оформлених відповідно до ст.167 ГПК України. Позивачу встановлено строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання (ст. 251 ГПК України). Роз`яснено сторонам, що у випадку неподання відповідачем відзиву та/або клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, а також не подання позивачем відповіді на відзив у строки встановлені цією ухвалою розгляд справи буде відбуватися за наявними матеріалами після спливу строку встановленого для подання відповідачем клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та в межах строків встановлених статтею 248 ГПК України.

10.09.2021 через канцелярію господарського суду Харківської області від відповідача надійшов відзив на позов (вх.№21173 від 10.09.2021), в якому останній зазначив, що ним була надана пропозиція позивачу на укладання договору, яка була прийнята позивачем без зауважень та додаткових умов. У подальшому позивач діючи відповідно до зобов`язань вчинила дію спрямовану на виконання умов договору шляхом перерахування коштів відповідно до виставленого відповідачем рахунку-фактури №01/03-2021 від 25.03.2021, що свідчило про прийняття пропозиції. Як стверджує відповідач, відповідно до досягнутих домовленостей передано підписаний відповідачем рахунок-фактури №01/03-2021 від 25.03.2021 особисто Резніковій Тетяні Олександрівні за адресою: АДРЕСА_2 , яка є директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейдинг-Ресурс", що свідчить про те, що виконання зобов`язання виконано належною стороною договору згідно попередньо встановлених домовленостей.

На переконання відповідача, до вказаних правовідносин та специфіки надання відповідачем послуг письмова форма договору не є обов`язковою, отже, на час надання послуг позивачу, враховуючи поведінку його керівника дії якого свідчили про прийняття пропозиції/оферти на виконання умов договору та прийняття його істотних умов. Зобов`язання щодо надання відповідачем послуг консультативного характеру у сфері інтелектуальної власності позивачу були виконані/надані належним чином та у строк відповідно до попередніх домовленостей. також, відповідач зазначив, що саме вищенаведену адресу: АДРЕСА_2 , йому повідомив громадянин України ОСОБА_1 , який був представником позивача на той час, що підтверджується Рішенням №1 Одноосібного засновника про заснування Товариства, яке було додано позивачем до позовної заяви. З 11 січня 2021 року, відповідач проходив професійну практику в Адвокатському Бюро «Гур`єв та Партнери», що підтверджує виписана та підписана керуючим Адвокатського Бюро «Гур`єв та Партнери» Гур`євим Андрієм Альбертовичем, характеристика, а тому відповідач повністю довіряв його словам.

Також, як стверджує відповідач, стосовно відповідей на лист від 15.04.2021 щодо повернення ним нібито помилково отриманих грошей, ОСОБА_1 повідомив відповідача, що цей лист-повідомлення на його адресу є взагалі помилково відправленим. Виходячи з його слів ніякого конфлікту між позивачем та відповідачем, що стосується умов виконання договору не існує та не існувало, та він просив не звертатися до керівництва Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейдинг-Ресурс" на цю тему.

Також, відповідач стверджує, що послуги по рахунку-фактурі №01/03-2021 від 25.03.2021 на адресу позивача надані в повному обсязі згідно з умовами договору. Про що свідчить оплата, яка була здійснена позивачем на рахунок відповідача згідно умов, які прописані в рахунку-фактури №01/03-2021 від 25.03.2021, що свідчить про виконання взятих на себе зобов`язань. Окрім того, на переконання відповідача, для того щоб зробити безготівкову оплату в адресу стороннього контрагента необхідно знати його основні реквізити тобто найменування, код ЄДРПОУ, номер рахунку в банку, а так само підстави платежу (оплата товарів або робіт послуг).

В той же день, відповідач через канцелярію суду надав клопотання (вх.№2172 від 10.09.2021), в якому просить суд:

- визнати поважними пропуск строку на подання відповідачем відзиву на позов та вважати відзив поданим у межах строку встановленого судом для здійснення процесуальних дій;

- визнати поважними пропуск строку на подання відповідачем клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження та вважати клопотання поданим у межах строку встановленого судом для здійснення процесуальних дій;

- прийняти до розгляду клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження;

- розглядати справу №922/3256/21 у порядку загального позовного провадження та замінити засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.10.2021 клопотання (вх.№2172 від 10.09.2021) Фізичної особи-підприємця Стецун Ростислава Сергійовича задоволено. Продовжено Фізичній особі-підприємцю Стецун Ростиславу Сергійовичу строк на подання відзиву на позовну заяву. Відзив на позов (вх.№21173 від 10.09.2021) Фізичної особи-підприємця Стецун Ростислава Сергійовича прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи №922/3256/21. Вирішено, перейти до розгляду справи №922/3256/21 за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено справу №922/3256/21 до розгляду у підготовчому засіданні на 03 листопада 2021 року. Позивачу, згідно статті 166 ГПК України, встановлено строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання. Встановлено відповідачу строк 5 днів на подання заперечень на відповідь позивача на відзив, оформлених відповідно до ст.167 ГПК України. Звернуто увагу учасників справи, що подання доказів у справі здійснюється учасниками справи на стадії підготовчого провадження. Запропоновано учасникам справи забезпечити участь у судовому засіданні компетентного представника з документами, що посвідчують його особу та повноваження. Явку представників учасників справи визнано необов`язковою.

11.10.2021 через канцелярію господарського суду Харківської області від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№23830 від 11.10.2021), в якому зазначив, що сторони не виконали свого обов`язку щодо погодження предмету, ціни та строку дії договору, а відтак створили умови аби вважати правочин таким, який не вчинено. Більш того, між сторонами договору під час його укладання не відбулося жлдного обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами, повідомленнями у мессенджерах тощо, які б підтверджували погодженнями сторонами його предмету, ціни строку дії договору.

Разом з тим, позивач заявляє, що не отримував подібного рахунку та скептично ставиться до нього у якості доказу з огляду на те, що він носить односторонній характер і відповідач у будь-який момент міг змінити його зміст. А головне відповідач не надає доказів, що саме цей рахунок було відправлено позивачу засобами поштового зв`язку або передано нарочно під підпис. З іншого боку, відповідач під час проведення робочих зустрічей передав менеджерам позивача проект рахунку без дати (що у повній мірі кореспондує з призначенням платежу за платіжним дорученням №29 від 29.03.2021) з власними реквізитами аби ТОВ «Нафтотрейдинг-Ресурс» міг занести його дані до бази контрагентів. Лише через помилку бухгалтерії позивачем цей рахунок було сплачено.

Також позивач зазначив, що рахунок не є первинним документом та не може підтверджувати рух товарів, робіт або послуг, тобто наявність господарської операції за договірним зобов`язанням. За своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові - кошти в якості оплати за надані послуги, тобто носить інформаційний характер.

18.10.2021 через канцелярію господарського суду Харківської області від відповідача надійшли заперечення на відповідь позивача на відзив (вх.№24313 від 18.10.2021).

В підготовчому засіданні 24.11.2021 без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 15.12.2021.

Присутній в судовому засіданні 15.12.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд в позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання 15.12.2021 не з`явився, явку свого представника не забезпечив. Про причини неявки не повідомив. Про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Враховуючи положення ст.ст.13,74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів і заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

При цьому, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано під час розгляду справи, обумовлені чинним Господарським процесуальним кодексом України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

Відповідно до ст.219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 15.12.2021 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши промови представників сторін у судових дебатах, суд встановив наступне.

З середини березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтотрейдинг-Ресурс» та Фізичною особою-підприємцем Стецуном Ростиславом Сергійовичем проводилися переговори щодо укладання договорів у сфері надання послуг інформатизації.

Як стверджує позивач та не спростовано матеріалами справи, жодного обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами або повідомленнями у електронній формі, які б могли свідчити про наявність між сторонами договірних правовідносин, не здійснювалося. Більш того, жодних первинних документів, які б підтверджували наявність господарської операції за договірним зобов`язанням, між сторонами не складалося у розумінні.

Також, позивач стверджує, що за результатами переддоговірної роботи сторони не досягли згоди щодо всіх істотних умов договору та жодного договору між учасниками справи не відбулося.

Разом з тим, 29.03.2021 платіжним дорученням №29 позивач помилково перерахував на розрахункових рахунок відповідача 20 000,00 грн. Призначення платежу: оплата послуг згідно рахунку 01/03-2021 (а.с.13 т.1).

21.04.2021 позивачем на адресу відповідача було направлено лист вих.№01/04-2021 від 15.04.2021, в якому просив повернути помилково перераховані кошти у сумі 20 000,00 грн. протягом трьох днів з моменту отримання повідомлення (а.с.14 т.1).

Вищезазначене підтверджується поштовим чеком та описом вкладення в цінний лист (а.с.15-16 т.1).

Як стверджує позивач, відповідачем помилково перераховані йому грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн. не повернув, а відтак ТОВ «Нафтотрейдинг-Ресурс» не вбачає іншого виходу як звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

В свою чергу відповідач стверджує, що між сторонами все ж таки було досягнуто згоди та погоджено умови договору, на підставі якого ним і було надано позивачу консультативні послуги у сфері інтелектуальної власності на загальну суму 20 000,00 грн., які й було перераховано позивачем на рахунок відповідача згідно платіжного доручення №29 від 29.03.2021.

На підтвердження зазначеного відповідач надає рахунок-фактуру №01/03-2021 від 25.03.2021 виставлений позивачу за консультативні послуги у сфері інтелектуальної власності на загальну суму 20 000,00 грн. (а.с.37 т.1).

Рахунок-фактуру №01/03-2021 від 25.03.2021 підписаний відповідачем.

При цьому, у відповідному рахунку зазначено наступні умови:

Оплата за цим рахунком-фактурой може бути здійснена не пізніше 31.03.2021.

Оплата за цим рахунком-фактурой є прийняттям пропозиції укласти усний договір на умовах, викладених в цьому рахунку-фактурі.

Оплата згідно цього рахунка-фактури одночасно є свідченням виконання робіт та надання послуг в повному обсязі, їх прийняття, а також підтвердженням кінцевих розрахунків між сторонами.

Оплата згідно цього рахунка-фактури є підтвердженням того, що сторони не мають взаємних претензій та не мають наміру направляти рекламації. Договір не передбачає штрафних санкцій.

При цьому, доказів направлення на адресу позивача рахунок-фактуру №01/03-2021 від 25.03.2021 чи доказів отримання позивачем особисто зазначеного рахунку матеріали справи не містять.

Як стверджує позивач, відповідач під час проведення робочих зустрічей передав менеджерам позивача проект рахунку без дати (що у повній мірі кореспондує з призначенням платежу за платіжним дорученням №29 від 29.03.2021) з власними реквізитами аби ТОВ «Нафтотрейдинг-Ресурс» міг занести його дані до бази контрагентів. Лише через помилку бухгалтерії позивачем цей рахунок було сплачено.

Відповідач же стверджує, що послуги по рахунку-фактурі №01/03-2021 від 25.03.2021 на адресу позивача надані в повному обсязі згідно з умовами договору, про що свідчить оплата, яка була здійснена позивачем на рахунок відповідача згідно умов, які прописані в рахунку-фактури №01/03-2021 від 25.03.2021.

Жодних доказів фактичного надання відповідачем позивачу будь-яких послуг матеріали справи не містять.

Разом з цим, матеріали справи містять характеристику, видану студенту 3-го курсу ОСОБА_2 керуючим адвокатського бюро "Гур`єв і партнери" А.А. Гур`євим, який є представником позивача у цій справі (а.с.38 т.1).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Так, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов:

а) набуття або збереження майна,

б) набуття або збереження за рахунок іншої особи,

в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є:

1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого;

4) відсутність правової підстави для зміни майнового стану цих осіб.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов.

По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.

По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.

По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відсутністю правової підстави вважають такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України.

Загальна умова ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознак безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Отже, якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 Цивільного кодексу України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у вигляді розірвання договору.

Відтак, задля застосування до спірних правовідносин у справі ст.1212 Цивільного кодексу України, необхідно встановити факт наявності або відсутності між сторонами у справі договірних правовідносин, які б свідчили про наявність або відсутність правових підстав для перерахування заявлених до стягнення грошових коштів.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інших правочинів.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України вcтановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Системний аналіз вищезазначених положень дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей), Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №917/803/18, від 09.07.2019 у справі №918/926/17, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18).

Отже, однією із підстав виникнення господарського зобов`язання є юридично значимі дії суб`єктів господарювання, наслідком вчинення яких є встановлення, зміна або припинення взаємних прав та обов`язків сторін.

Відповідно до статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до статті 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У відповідності до ч.1 ст.181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладання даного виду договорів.

Частиною 8 статті 181 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.639 Цивільного кодексу України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, з середини березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтотрейдинг-Ресурс» та Фізичною особою-підприємцем Стецуном Ростиславом Сергійовичем проводилися переговори щодо укладання договорів у сфері надання послуг інформатизації.

В подальшому, відповідач надав позивачу рахунок-фактуру на оплату №01/03-2021 за консультативні послуги у сфері інтелектуальної власності на загальну суму 20 000,00 грн.

Позивач 29.03.2021 платіжним дорученням №29 перерахував грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн. на рахунок відповідача з призначенням платежу: оплата послуг згідно рахунку 01/03-2021 Без ПДВ.

Як стверджує позивач, останній помилково перерахував на рахунок відповідача 20 000,00 грн. згідно рахунку 01/03-2021. При цьому він визнає, що відповідний рахунок ним попередньо було прийнято задля внесення даних відповідача в базу контрагентів. Проте, сторонами так і не було досягнуто згоди щодо умов договору, а відповідачем не було надано відповідних послуг позивачу.

Натомість, на думку відповідача, саме факт оплати рахунку 01/03-2021 позивачем є доказом укладання договору та належного надання відповідних послуг за договором. А отже кошти у розмірі 20 000,00 грн., перераховані позивачем на рахунок відповідача, не є безпідставно збереженими, а є оплатою наданих відповідачем послуг.

Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Таким чином, вищенаведена норма статті пов`язує обов`язок з оплати послуги замовником з обов`язковим наданням йому такої послуги.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими та іншими доказами, крім показів свідків (частина перша статті 218 ЦК України)

Таким чином, при вирішенні спору значення має факт вчинення правочину. Позивач заперечує проти такого факту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Схоже визначення первинних документів міститься також і в Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за номером 168/704 (далі Положення) (зі змінами).

У пункті 2.1 зазначеного Положення вказано, що первинні документи це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Саме первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

В той же час, господарські операції це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Первинні документи, створені в електронному вигляді, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг, при цьому на вимогу контролюючих або судових органів та своїх контрагентів підприємство, установа зобов`язані за свій рахунок зробити копії таких документів на паперовому носії.

На підтвердження фактичного здійснення операцій з надання (отримання) послуг, враховуючи специфіку таких послуг та договорів, що їх регламентують, сторони повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, зокрема і ті, які посвідчують мету, об`єктивну необхідність, економічну доцільність отримання відповідних послуг, а також можливість проведення таких операцій контрагентом з урахуванням необхідного часу, місця, матеріальних ресурсів необхідних для надання таких послуг.

Наявні в матеріалах справи рахунок-фактура №01/03-2021 та платіжне доручення №29 не розкривають зміст та обсяг наданих послуг, тобто не дають можливість ідентифікувати, яку саме послугу було надано, виконавців таких послуг, обсяг наданих послуг, період їх надання і чи надавалася така послуга взагалі.

Акт приймання-передачі послуг повинен мати всі обов`язкові реквізити первинних документів, передбачені п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме: назву документа (форми), дату і місце складання, найменування підприємства, від імені якого складено документ, зміст і обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у господарській операції.

Розділ акта приймання-передачі послуг, у якому викладено суть господарської операції, має за змістом відповідати даним договору на надання відповідних послуг.

Крім того, в актах виконаних робіт мають бути конкретний перелік наданих послуг, місце і дата їх надання, а також зазначено, в чому виражено їх результат.

Проте, матеріали справи не містять акту приймання-передачі послуг або інший документ, що підтверджує фактичне надання таких послуг.

Суд також зазначає, що відповідач несе повну відповідальністю за фіксування факту здійснення ним господарських операцій.

Що стосується посилання відповідача на рахунок-фактуру на оплату №01/03-2021, то даний рахунок не є безумовною підставою для укладення усного договору про надання інформаційно-консультаційних послуг, оскільки визначальним є надання послуг відповідачем і отримання їх позивач.

Позивач факту укладання договору на надання інформаційно-консультаційних послуг та отримання від відповідача будь-яких інформаційно-консультаційних послуг не визнав, а відповідач не надав суду належних чи допустимих докази, які б підтверджували факт укладання відповідного договору та надання таких послуг на загальну суму 20 000,00 грн.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 20 000,00 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, у відповідності ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейдинг-Ресурс" до Фізичної особи-підприємця Стецун Ростислава Сергійовича задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Стецун Ростислава Сергійовича ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейдинг-Ресурс" (61111, Харківська обл., місто Харків, вул. Зубенка Владислава, будинок 70, квартира 49; , р/р НОМЕР_2 у Харківському ГРУ АТ КБ «Приватбанк») безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. та суму судового збору у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено "28" грудня 2021 р.

Суддя Т.О. Пономаренко