СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року м. Харків Справа №917/1008/20

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Стойка О.В., суддя Попков Д.О., суддя Істоміна О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Приватного підприємства "Анрі-Маркет" м. Бровари, Київська область на рішення господарського суду Полтавської області від 16.09.2021 року у справі №917/1008/20 (суддя- Білоусов С.М.);

за позовом - Приватного підприємства Анрі-Маркет м.Бровари, Київська область;

до - Фізичної особи-підприємця Зінзівер Олега Івановича м.Пирятин, Полтавська область;

третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фізична особа-підприємець Дядюн Наталія Віталіївна с.Велика Круча, Полтавська область;

про - стягнення грошових коштів (з урахуванням заяви №23/04-21 від 23.04.2021 року про зменшення розміру позовних вимог).

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року до господарського суду Полтавської області звернулося Приватне підприємство Анрі-Маркет м. Бровари, Київська область (далі-Позивач) з позовною заявою (з урахуванням заяви №23/04-21 від 23.04.2021 року про зменшення розміру позовних вимог) до Фізичної особи-підприємця Зінзівер Олега Івановича м.Пирятин, Полтавська область (далі-Відповідач) про стягнення грошових коштів у розмірі 167 667,06 грн.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 15.06.2021 року залучено до участі у справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - Фізичну особу-підприємця Дядюн Наталію Віталіївну с.Велика Круча, Полтавська область (далі-Третя особа).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 16.09.2021 року у справі №917/1008/20 у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Позивач, не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить означене рішення скасувати та ухвалити у даній справі нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Відповідачем зазначено наступне:

- суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доводам позовної заяви, а також наданим Позивачем в їх обґрунтування доказам;

- суд першої інстанції, приймаючи спірне рішення, не звернув увагу на хронологічний порядок взаємовідносин між сторонами;

- надані Відповідачем документи на підтвердження виконання обов`язку з перевезення вантажів не стосуються укладеного між сторонами договору №1702-1 про надання транспортних послуг від 17.02.2017 року;

- перевезення вантажу (кукурудзи 3-го класу) на 164,38 тон не підтверджено внутрішньою документацією елеватора, що свідчить про невиконання Відповідачем своїх зобов`язань за договором транспортних послуг;

- суд першої інстанції, здійснюючи оцінку наданих Відповідачем доказів, залишив поза увагою обставину, що до долучених договорів - заявок та доданих до них ТТН застосуються положення ЦК України, що регулюють правовідносини з перевезення;

- судом першої інстанції залишено поза увагою, що ані умовами заявок на перевезення Відповідачем, ані нормами, які регулюють правовідносини з перевезення вантажів, не надають Відповідачу права залучати до виконання своїх обов`язків із перевезення товару інших осіб.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.11.2021 року у справі №917/1008/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною Позивача на означене судове рішення та встановлено строк учасникам справи для надання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи. Вказаною ухвалою також повідомлено учасників справи про розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в світлі ч. 10 ст. 270 ГПК України, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

До канцелярії Східного апеляційного господарського суду від Відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу Позивача, за змістом якого Відповідач заперечував проти задоволення апеляційної скарги та прохав оспорюване рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Будь-яких заяв чи клопотань до канцелярії Східного апеляційного господарського суду в межах розгляду даної апеляційної скарги не надходило.

За таких обставин, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

Враховуючи положення ч. ч. 13, 14 ст. 8 ГПК України, фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені та сторонами не заперечуються наступні обставини:

- укладення між сторонами 17.02.2020 договору №1702-1 про надання транспортних послуг (далі-Договір), за змістом якого Відповідач взяв на себе зобов`язання здійснити перевезення вантажів Позивача автомобільним транспортом у міському, приміському й міжміському сполученні;

- виставлення Відповідачем Позивачу рахунків: №1 від 27.02.2020 року (за послуги транспортно-експедиційних послуг з перевезення кукурудзи 1 322,094 т. на суму 1 348 535,88 грн); №2 від 05.03.2020 року (за послуги транспортно-експедиційних послуг з перевезення кукурудзи 484,845 т. на суму 494 541,90 грн); №3 від 26.03.2020 року (за послуги транспортно-експедиційних послуг з перевезення кукурудзи 231,847 т. на суму 236483,94 грн.);

- здійснення Позивачем наступних платежів: 27.02.2020 року - 370 000,00 грн на підставі платіжного доручення №279 (згідно рахунку №1); 03.03.2020 року - 585 434,00 грн на підставі платіжного доручення №346 (згідно рахунку №1); 04.03.2020 року - 390 000,00 грн на підставі платіжного доручення №351 (згідно рахунку №1); 11.03.2020 року - 3 101,80 грн на підставі платіжного доручення №380 (згідно рахунку №1); 18.03.2020 року - 494 542,00 грн на підставі платіжного доручення №1360 (згідно рахунку №2); 01.04.2020 року - 150 000,00 грн на підставі платіжного доручення №1405 (згідно рахунку №3); 02.04.2020 року - 40 000,00 грн на підставі платіжного доручення №1408 (згідно рахунку №3).

Позивач у позовній заяві зазначає, що з моменту проведення ним оплат, зі сторони Відповідача не було надано відповідних документів (оригіналів ТТН), на підтвердження фактичного виконання останнім своїх зобов`язань за Договором.

Вищезазначене стало підставою звернення Позивача до суду з позовною заявою про стягнення з Відповідача грошових коштів у розмірі 167 667,60 грн за неналежне виконання останнім своїх зобов`язань за Договором.

Відповідач в суді першої інстанції проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначаючи, що він належним чином виконав умови спірного Договору, здійснивши перевезення обумовленого між сторонами вантажу.

Третя особа в суді першої інстанції повідомила, що всі ТТН, які надані Відповідачем до суду відповідають дійсності, а перевезені Третьою особою зерна кукурудзи 3 класу належали саме Позивачу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що покладені Позивачем в обґрунтування позовних вимог обставини не знайшли свого підтвердження в ході розгляду означеної справи, а заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України, які регулюють правовідносини між сторонами. Судом також зазначено, що відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, Відповідач належним чином виконав покладені на нього обов`язки, а Позивачем зворотного належними та допустимими доказами не доведено.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що їх не спростовують, виходячи з наступного.

Заявляючи позовні вимоги про стягнення грошових коштів в сумі 2 033 307,80 грн, розмір яких дорівнював та обґрунтовувався сплаченими в рамках укладеного між сторонами 17.02.2020 року Договору №1702-1 про надання транспортних послуг коштами за період з 27.02.2020 року по 02.04.2020 року на підставі рахунків Відповідача №1-3 від 27.02.2020 року, від 05.03.2020 року та від 26.03.2020 року відповідно за транспортно-експедиційні послуги за перевезення кукурудзи, Позивач обґрунтовував їх відсутністю з боку Відповідача надання оригіналів товарно-транспортних накладних, що б підтверджували фактичне виконання Відповідачем своїх обов`язків.

Вважаючи, що внаслідок ненадання первинних документів Відповідачем обов`язки останнього за спірним Договором не були виконані, що автоматично зумовлює порушення права Позивача на отримання підтвердження кількості перевезеного вантажу.

Інших підстав позову та обставин справи, які б свідчили про порушене право Позивача, а також посилання на інше порушене право, останній не наводить.

У якості предмету позову Позивач зазначає лише стягнення вказаних грошових коштів, що були сплачені ним в межах Договору, без визначення правової природи таких вимог, вказуючи, що лише шляхом отриманням цих грошей його порушене право буде відновлено.

Зменшуючи позовні вимоги до 167 667,06 грн за заявою №23/04-21 від 23.04.2021 року Позивач зазначає, що внаслідок отриманих в даній справі доказів та їх аналізі вбачається порушення права Позивача у вигляді відсутності належного підтвердження перевезення вантажу Позивача за період з 09.02.2020 року по 26.02.2020 року у вигляді насіння кукурудзи вагою 164380 кг на суму послуг в 167 667,06 грн, оскільки надані Відповідачем докази не співпадають с внутрішніми даними підприємства елеватора, де зберігався товар Позивача.

В іншій частині первісно заявлених позовних вимог Позивач з відсутністю свого порушеного права погодився.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.02.2020 між Позивачем та Відповідачем було укладено договір №1702-1 про надання транспортних послуг, за змістом якого Відповідач зобов`язався забезпечити здійснення перевезення вантажів Позивача автомобільним транспортом у міському, приміському й міжміському сполученні

З умов п.п.1.2,1.3 Договору вбачається, що Відповідач організовує перевезення вантажів на підставі заявок Позивача, що є невід`ємною частиною Договору, які мають бути складені в письмовій формі, скріплені підписами та печатками обох сторін.

Також за змістом п.п.2.1.2, 2.1.5 Договору саме на Позивача покладений обов`язок своєчасно організовувати і забезпечити оформлення товаро-транспортно накладних та інших супроводжувальних документів, а також при поданні Відповідачу заявки на перевезення -забезпечити інформацію про місце завантаження та розвантаження вантажу, узгоджений сторонами розмір плати за перевезення.

Вимогами п.п.3.1., 3.2,3.4 Договору сторонами узгоджено, що вартість послуг по кожному перевезенню зазначається в заявках на перевезення вантажу, Позивач оплачує послуги Відповідача згідно з актами виконаних робіт та рахунків на підставі фактично виконаних робіт; підтвердженням факту надання послуг є печатка та підпис вантажоодержувача в оригіналах товаро-транспортних накладних; підставою для виписки рахунку є товарно-транспортні накладні.

В пункті 3.6. Договору передбачений порядок оплати наданих послуг, що проводиться за формулою: 80 % виставленого рахунку по факту розвантаження автотранспорту в місті призначення, решта 20 % - після отримання Позивачем оригіналів товарно-транспортних накладних.

В матеріалах справи наявні виставлені Відповідачем Позивачу рахунки №1,2,3 від 27.02.2020 року за послуги транспортно-експедиційних послуг з перевезення кукурудзи 1 322,094 т. на суму 1 348 535,88 грн., від 05.03.2020 року за послуги транспортно-експедиційних послуг з перевезення кукурудзи 484,845 т. на суму 494 541,90 грн., від 26.03.2020 року за послуги транспортно-експедиційних послуг з перевезення кукурудзи 231,847 т. на суму 236483,94 грн., які містять посилання на спірний Договір.

В період з 27.02.2020 року по 02.04.2020 року зазначені рахунки за №№1 та 2 були оплачені Позивачем повністю, а рахунок №3 - частково в сумі 190 000 грн.

Зазначені платіжні доручення мають посилання на вищенаведені рахунки Відповідача.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами статі 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Укладений між сторонами Договір є договором транспортного експедирування, оскільки підпадає під визначення, що зазначене в ст. 316 ГК України, за змістом якої за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Аналогічний зміст мають відповідні норми, що викладені в главі 65 ЦК України.

Судова колегія вважає безпідставними посилання Позивача, що спірний Договір має ознаки договору перевезення, оскільки предметом спірного Договору є обов`язок Відповідача організувати перевезення вантажів на підставі заявок Позивача, що є невід`ємною частиною Договору, а не здійснити саме перевезення в розумінні вимог ст. 307 ГК України та ст. 909 ЦК України.

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами Договору, саме на Позивача покладений обов`язок оплатити грошові кошти за вже фактичні надані Відповідачем послуги, проте саме вже сплачені Позивачем в рамках Договору кошти на підставі рахунків Відповідача Позивач вимагає стягнути.

Оскільки змістом Договору не передбачений обов`язок Відповідача сплатити (або повернути вже отримані) грошові кошти - позовні вимоги безпосередньо не базуються на умовах Договору.

Вважаючи оплачені ним послуги за Договором такими, що не надані Відповідачем, оскільки останнім не надано йому товаро-транспортних накладних на підтвердження виконання ним послуг, Позивач стверджує про порушення свого права за Договором.

Разом з тим, за вищенаведеним змістом п.2.1.2 Договору, саме на Позивача покладений обов`язок своєчасно організовувати і забезпечити оформлення товаро-транспортних накладних та інших супроводжувальних документів.

Крім того, ані в позовній заяві, ані в послідуючих заявах по суті спору Позивач не зазначає та не стверджує про невиконання Відповідачем конкретної його заявки з організації з перевезення конкретного вантажу, в матеріалах справи немає копії жодної такої заявки в межах спірного Договору.

Отже право Позивача, як замовника (клієнта) за спірним Договором - не є порушеним, оскільки обставин конкретного невиконання Відповідачем свого обв`язку з організації перевезення конкретного вантажу за заявкою Позивача не встановлено.

Також Позивачем не зазначено обставин та не надано доказів, за перевезення якого саме вантажу він очікував отримати організаційні послуги Відповідача за Договором, за які він сплатив спірну суму, адже сам факт виставлення рахунку та його оплата за вищенаведеними пунктами Договору зумовлює наявність вже фактично наданих та отриманих послуг (п.п.3.1-3.6 Договору).

Сам зміст позовної заяви свідчить про намагання Позивача зібрати докази, а не захистити порушене право на отримання послуг за Договором. Обраний спосіб захисту у вигляді стягнення вже оплачених коштів за Договором не відповідає заявленому Позивачем порушенню у вигляді ненадання Відповідачем оригіналів товарно-транспортних накладних.

Вимог щодо зобов`язання Відповідача виконати відповідні обов`язки або стягнути пов`язані з цим збитки, Позивачем не заявлено.

Крім того, Позивач у заяві про зменшення розміру позовних вимог від 23 квітня 2021 вказує вже не на порушення Відповідачем обов`язків за Договором, а на необхідність додаткового підтвердження останнім факту надання послуг по конкретним товаро-транспортним накладним - № 834504 від 09 лютого 2020 року, № 834505 від 09 лютого 2020 року, № 8345-06 від 10 лютого 2020 року,№ 834507 від 15 лютого 2020 року,№ 534508 від 15 лютого 2020 року, № 834509 від 15 лютого 2020 року та № 41 від 26 лютого 2020 року, більшість з яких не охоплюється умовами Договору за часом складення.

Отже вищенаведена заява має не тільки ознаки зменшення позовних вимог, а й додатково заявлені підстави позову, оскільки до моменту укладення спірного Договору правовідносини сторін базувалися на разових договорах-заявках, кожна з яких містила окремі від інших істотні умови щодо конкретно-визначеного вантажу.

Суд першої інстанції не звернув уваги на таке процесуальне порушення з боку Позивача, розглянув саме визначені останнім в заяві від 23.04.2021 вимоги, проте таке порушення не охоплюється доводами апеляційної скарги та не призвело до неправильного вирішення справи.

За таких підстав є необгрунтованим доводи апеляційної скарги, що судом безпідставно взято до уваги надані Відповідачем докази належного виконання ним своїх обов`язків з організації перевезення вантажу за вищенаведеним ТТН, оскільки саме такий предмет дослідження висвітлив Позивач в заяві про зменшення позовних вимог.

Судом досліджено та встановлено факт отримання особами, що були зазначені у якості вантажоодержувачів, вантажу за спірними накладними. Позивачем ці обставини не спростовані, а за змістом вищенаведених умов Договору це підтверджує виконання Відповідачем своїх обов`язків за Договором.

Посилання Позивача на дані підприємства, що зберігало вантаж Позивача - елеватора міста Кагарлик (ТОВ "Узинський цукровий комбінат"), в яких не зафіксовано виїзд машин із зерном Позивача, судова колегія вважає безпідставним, оскільки за умови встановлення та не спростування отримання відповідного товару вантажоодержувачами, з урахуванням змісту вимог п.п.3.2-3.6 Договору, ці дані не є належними доказами обставин невиконання Відповідачем своїх договірних обов`язків та порушення права Позивача.

Щодо доводів про безпідставне покладення Відповідачем виконання своїх обов`язків на інших осіб, то судова колегія вважає такі доводи неправомірними, оскільки по-перше - з урахуванням вимог ст. 528 ЦК України ані з умов Договору, ані з закону не випливає обов`язок Відповідача виконати свій обов`язок особисто; по-друге - таке право прямо передбачено вимогами ст. 932 ЦК України; по-третє - жодних доказів невиконання Відповідачем свого обов`язку в межах даної справи не встановлено, оскільки особи, про які зазначає Позивач, зокрема - Третя особа - є перевізниками, а не експедиторами.

За таких підстав судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в даній ситуації порушеного права Позивача та недоведення останнім вчинення Відповідачем порушення умов спірного Договору, що зумовлює відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи спірне рішення, в повній мірі дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення на основі всіх доводів, що були належним чином надані сторонами і підтверджувалися наявними в матеріалах справи доказами.

Будь-яких порушень норм матеріального або процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

За таких підстав рішення господарського суду Полтавської області від 16.09.2021 року у справі №917/1008/20 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на заявника апеляційної скарги (Приватне підприємство "Анрі-Маркет" м. Бровари, Київська область).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Анрі-Маркет" м. Бровари, Київська область на рішення господарського суду Полтавської області від 16.09.2021 року у справі №917/1008/20 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 16.09.2021 року у справі №917/1008/20 - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, віднести на Приватне підприємство "Анрі-Маркет" м. Бровари, Київська область.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 24.12.2021 року.

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя О.А. Істоміна

Суддя Д.О. Попков