РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

22.09.2021Справа № 910/160/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., при секретарі судового засідання Стеренчук М.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом за позовом Міністерства оборони України Повітрофлотський проспект 6, м. Київ, 01601

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕД ЕКСІМ" вул. Назарівська, буд.1, м. Київ, 01032

про зобов`язання виконати умови договору

Представники учасників справи:
від позивача: Небожук В.Д.;

від відповідача: Мілевська В.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Міністерство оборони України звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕД ЕКСІМ" про зобов`язання відповідача виконати у повному обсязі умови укладеного між сторонами договору про закупівлю товарів (медичного обладнання, лікарських засобів і виробів медичного призначення) за державні кошти № 510/20/21 від 19.05.2020 року у відповідності з медико - технічними вимогами до Апаратів штучної вентиляції легень, зазначених у Специфікації товару.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором про закупівлю в частині здійснення постачання продукції неналежної якості та комплектації, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з відповідними вимогами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Через відділ діловодства суду 15.02.2021 року від позивача на виконання вимог ухвали суду від 27.01.2021 року надійшла заява б/н від 11.02.2021 року про усунення недоліків позовної заяви, розглянувши яку суд встановив, що недоліки позовної заяви, які зумовили залишення її без руху, позивачем усунено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2021 року за результатами розгляду заяви про усунення недоліків позовної заяви останню прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/160/21, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом на підставі ч.3 ст. 12 ГПК України постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 01.04.2021 року.

Судом повідомлено, що до початку судового засіданні 26.03.2021 року від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив б/н від 26.03.2021 року на позовну заяву, в якому останній заперечує проти позовних вимог, посилаючись на факт відмови позивача від надання відповідачеві товару для усунення недоліків та готовність ТОВ «Мед Ексім» в будь який час усунути недоліки товару, одночасно наголошуючи на сплаті товариством штрафних санкцій в сумі 2 200 000,00 грн. відповідно до п. 7.3.1 Договору.

Відзив судом долучено до матеріалів справи.

Також через канцелярію суду 01.04.2021 року від відповідача надійшла заява б/н від 01.04.2021 року про врегулювання спору за участю судді згідно ст.ст. 186, 187 ГПК України та від позивача заява б/н від 01.04.2021 року про виклик свідка лікаря Бугая О.О. Заяви судом долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 01.04.2021 року, враховуючи заперечення представника позивача щодо врегулювання спору за участю судді згідно ст. 186 ГПК України, судом протокольною ухвалою відмовлено в задоволенні відповідної заяви позивача та протокольно оголошено перерву в судовому засіданні на 06.05.2021 року.

Проте, у зв`язку з перебуванням судді Селівона А.М. у відпустці, судове засідання 06.05.2021 року не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2021 року розгляд справи призначено на 20.05.2021 року.

Через канцелярію суду від гр. ОСОБА_1 надійшла заява від 29.04.2021 року про надання згоди щодо виклику як свідка у даній справі та від відповідача надійшли додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву б/н від 20.05.2021 року, в яких відповідач зазначає про вжиття заходів щодо усунення недоліків товару, а саме закупівлі частин та виїзду до місця знаходження апаратів ШВЛ для усунення дефектів, та неможливість усунення недоліків з незалежних від товариства обставин. Документи судом долучені до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 20.05.2021 року судом протокольно оголошено перерву на 10.06.2021 року.

До початку судового засідання від відповідача 10.06.2021 року надійшло клопотання б/н від 09.06.2021 року про долучення доказів у справу, а саме доказів на підтвердження усунення недоліків частини товару та звернення відповідача до військових частин щодо надання доступу до апаратів ШВЛ. Документи судом долучені до матеріалів справи.

Також від позивача через канцелярію суду надійшла заява свідка у справі від 09.06.2021 року начальника клініки невідкладної медичної допомоги інтенсивної терапії, анестезіології, реанімації та детоксикації Національного військово медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» Бугая О.О., яка судом долучена до матеріалів справи.

Окрім того, в судовому засіданні 10.06.2021 року уповноваженим представником позивача подано клопотання б/н від 10.06.2021 року про долучення доказів у справу.

У судовому засіданні 10.06.2021 року судом роз`яснено позивачу положення ст. 89 ГПК України щодо порядку виклику свідка та можливості його допиту під час розгляду справи по суті, а також враховуючи те, що судом остаточно з`ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи, визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази, вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі № 910/160/21 та початок розгляду справи по суті, судове засідання призначено на 21.07.2021.

Проте, у зв`язку з перебуванням судді Селівона А.М. на лікарняному, судове засідання призначене на 21.07.2021 року не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 року розгляд справи призначено на 19.08.2021 року.

Судом доведено до відома, що до початку судового засідання 19.08.2021 року від відповідача через канцелярію суду 03.08.2021 року надійшло клопотання б/н від 02.08.2021 року про долучення доказів у справу разом з доказами направлення на адресу позивача, а також 16.08.2021 року від позивача надійшло клопотання б/н від 12.08.2021 року про відкладення судового засідання у зв`язку з перебуванням уповноваженого представника товариства у відпустці. Подані клопотання долучено судом до матеріалів справи

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2021 року за клопотанням відповідача судове засідання з розгляду справи по суті відкладено на 22.09.2021 року.

Будь - яких інших заяв та клопотань процесуального характеру, а також заяв по суті спору, окрім наявних в матеріалах справи на час розгляду справи по суті 22.09.2021 року сторонами суду не надано.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Наразі, від позивача станом на час розгляду справи по суті не надходило відповіді на відзив, жодних заяв про неможливість подання такої заяви по суті спору та/або про намір вчинення відповідних дій та/або продовження відповідних процесуальних строків.

З огляду на вищевикладене, за відсутності інших клопотань про відкладення розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи виключно за наявними матеріалами.

У судове засідання з розгляду справи по суті 19.08.2021 року з`явився уповноважений представник відповідача, уповноважений представник позивача не з`явився.

Про дату, час і місце розгляду даної справи по суті позивач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 227.

У судове засідання з розгляду справи по суті 22.09.2021 року з`явились уповноважені представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 22.09.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні з розгляду справи по суті року 22.09.2021 року проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі та просив відмовити в позові.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 22.09.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши в судових засіданнях пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:
Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, за результатами проведення публічних закупівель (протокол № 6867 від 14.05.2020 року) 19 травня 2020 року між Міністерством оборони України (замовник за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕД ЕКСІМ" (постачальник за договором, відповідач у справі) був укладений Договір про закупівлю товарів (медичного обладнання, лікарських засобів і виробів медичного призначення) за державні кошти № 510/20/21 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався у 2020 році поставити для потреб Міністерства оборони України устаткування для операційних блоків (33160000-9) (апарат штучної вентиляції легень (експертного класу)) апарат штучної вентиляції легень S1400 (далі товар), відповідно до умов, зазначених у Специфікації товару (Додаток 1 до цього Договору), а замовник прийняти та оплатити товар на умовах цього договору.

Найменування товару (номенклатура, асортимент): Апарат штучної вентиляції легень S1400 10 штук (п. 1.2 Договору).

Розділами 2 11 Договору сторони погодили якість товару, порядок здійснення оплати, поставку товару, права та обов`язки сторін, їх відповідальність, вирішення спорів, строк дії Договору тощо.

Вказаний Договір підписаний представниками постачальника та покупця та скріплений печатками юридичних осіб.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який регулюється нормами §3 глави 54 Цивільного кодексу України та §1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

На виконання умов Договору між сторонами погоджено та підписано Специфікацію товару (Додаток № 1 до Договору) від 19.05.2020 року, відповідно до якої погоджено поставку товару: Устаткування для операційних блоків (33160000-9) (апарат штучної вентиляції легень (експертного класу)) апарат штучної вентиляції легень S1400 в кількості 10 штук на суму 11 000 000,00 грн.

За умовами п. 5.2 Договору вантажоодержувачами замовника товару є: Національний військово медичний клінічний центр «ГВКГ» (м. Київ) 1 штука, Військово медичний клінічний центр Центрального регіону (м. Вінниця) 1 штука, Військово медичний клінічний центр Південного регіону (м. Одеса) 2 штуки, Військово медичний клінічний центр Північного регіону (Військова частина НОМЕР_1 ) (м. Харків) 2 штуки, Військово медичний клінічний центр Західного регіону (м. Львів) 1 штука, Військово медичний клінічний центр Східного регіону (м. Дніпро) 2 штуки, Військова частина НОМЕР_2 (м. Ірпінь) 1 штука, згідно з рознарядкою Міністерства оборони України (Додаток № 2).

Копія зазначеної Рознарядки до Договору (Додаток № 2), підписаної представниками замовника та постачальника, наявна в матеріалах справи.

Товар постачається на умовах DDR- склад вантажоотримувачів замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року згідно з положенням цього Договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами, тощо (п.5.3 Договору).

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Згідно з п. 5.1 Договору кінцевий термін поставки товару протягом 30 календарних днів з дати підписання договору (у термін до 22.06.2020 року включно).

Відповідно до п. 5.4 Договору датою виконання постачальником зобов`язань щодо поставки товару вважається дата його надходження у кількості та якості до місця призначення, та прийняття його вантажоотримувачами замовника відповідно до цього договору, що підтверджується підписаними постачальником та вантажоотримувачами актом приймання-передачі товару.

Пунктом 5.5 Договору передбачено, що право власності на товар, а також ризик його ушкодження або випадкової втрати переходить від постачальника до вантажоотримувачів замовника у момент підписання акта приймання-передачі товару.

Умовами пункту 5.6 Договору сторони узгодили, що належним та достатнім підтвердженням поставки товару є підписаний уповноваженою особою вантажоотримувача замовника та постачальника в місці поставки товару, акт приймання-передачі товару.

Згідно п. 5.7 Договору товар вважається переданим по кількості та асортименту після підписання акта приймання-передачі товару за підписом та печаткою уповноважених осіб вантажоотримувачів замовника і постачальника.

Уповноважені особи вантажоотримувачів замовника, які приймають товар є уповноваженими особами замовника і мають право підпису акта приймання-передачі товару, який є належною, достатньою та беззаперечною підставою для підписання замовником видаткових накладних (п. 5.8 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено позивачем, на підставі видаткової накладної № 415/1407 від 23.06.2020 року позивачем поставлено Національному військово-медичному клінічному центру Головний військовий клінічний госпіталь апарат штучної вентиляції легень S1400 у кількості 1 одиниця на суму 1 100 000,00 грн.

Також згідно Акта приймання медичного майна № 1407 від 26.06.2020 року Фармацевтичним центром Національного військово-медичного клінічного центру Головний військовий клінічний госпіталь засвідчено прийняття 26.06.2020 року медичного майна апарату штучної вентиляції легень S1400 у кількості 1 одиниця на суму 1 100 000,00 грн. згідно видаткової накладної № 415/1407 від 23.06.2020 року та акту прийому передачі товару № 510/20/21 від 19.05.2020 року.

Окрім цього обставини виконання сторонами своїх зобов`язань за спірним Договором про закупівлю товарів (медичного обладнання, лікарських засобів і виробів медичного призначення) за державні кошти № 510/20/21 були предметом дослідження в межах розгляду справи № 910/20943/20 за позовом Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕД ЕКСІМ" про стягнення штрафних санкцій (пені) у розмірі 31 900,00 грн. за неналежне виконання з боку відповідача своїх обов`язків в частині здійснення поставки товару з порушенням визначеного договором строку.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 року позов Міністерства оборони України задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мед Ексім" на користь Міністерства оборони України 20 900,00 грн. пені та 1 377,17 грн. судового збору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2021 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 року у справі № 910/20943/20 змінено шляхом викладення мотивувальної частини в редакції мотивувальної частини вказаної постанови, а також резолютивної частини у новій редакції, зокрема, « 1. Позов Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕД ЕКСІМ" про стягнення штрафних санкцій у розмірі 31 900,00 грн. - задовольнити повністю. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕД ЕКСІМ" на користь Міністерства оборони України 31 900 (тридцять одну тисячу дев`ятсот) грн. 00 коп. - пені та 2 102 грн. (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. судового збору.»

При винесенні рішення у справі № 910/160/21 суди виходили з доведеності факту порушення з боку ТОВ «МЕД ЕКСІМ» як постачальника своїх зобов`язань за Договором в частині недотримання строків поставки товару, встановленого умовами правочину, у зв`язку з чим дійшли висновку про наявність підстав для застосування до ТОВ «МЕД ЕКСІМ» неустойки у вигляді пені та штрафу згідно п.п. 7.3.2 Договору.

Наразі, під час розгляду справи № 910/20943/20 судами встановлено факт постачання відповідачем передбаченого рознарядкою товару за вказаними видатковою накладною № 415/1407 від 23.06.2020 року та актом прийому № 1407 від 26.06.2020 року, а також постачання:

- на підставі видаткової накладної № 416 від 23.06.2020 року на адресу Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону апарату штучної вентиляції легень S1400 у кількості 1 од., на суму 1 100 000,00 грн. Дата приймання майна згідно Акту приймання № 646 військового майна - 25.06.2020 року;

- на підставі видаткової накладної № 417 від 23.06.2020 року на адресу Військово-медичного клінічного центра Південного регіону апаратів штучної вентиляції легень S1400 у кількості 2 од., на суму 2 200 000,00 грн., про що 26.06.2020 року позивачем та представниками Військово-медичного клінічного центру Південного регіону складено, підписано та скріплено печатками Акт приймання-передачі № 1023;

- на підставі видаткової накладної № 418 від 23.06.2020 року на адресу Військово-медичного клінічного центру Західного регіону апарату штучної вентиляції легень S1400 у кількості 1 од., на суму 1 100 000,00 грн., про що 26.06.2020 року позивачем та представником Військово-медичного клінічного центру Західного регіону складено, підписано та скріплено печатками Акт приймання-передачі № 323;

- на підставі видаткової накладної № 419 від 23.06.2020 року на адресу Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина А-3306) апаратів штучної вентиляції легень S1400 у кількості 2 од., на суму 2 200 000,00 грн. Згідно Акту приймання № 321 датою початку приймання цінностей та датою надходження товару зазначено 26.06.2020 року;

- на підставі видаткової накладної № 420 від 23.06.2020 року на адресу Військово-медичного клінічного центру Східного регіону апаратів штучної вентиляції легень S1400 у кількості 2 од., на суму 2 200 000,00 грн. Згідно Акту від 26.06.2020 року приймання-передачі № 310 військового майна датою початку приймання цінностей та датою надходження товару є 26.06.2020 року;

- на підставі видаткової накладної № 421 від 23.06.2020 року на адресу Військової частини НОМЕР_2 апарат штучної вентиляції легень S1400 у кількості 1 шт., на суму 1 100 000,00 грн. та згідно Акту приймання-передачі № 153 від 26.06.2020 року медичного майна датою початку приймання цінностей та датою надходження товару зазначено 26.06.2020 року .

Суд зазначає, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/1427 від 18.11.2003 року Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини).

Європейський суд з прав людини також вказує, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95 від 28 жовтня 1999 року, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, № 76943/11 від 29 листопада 2016 року, § 123). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92 від 22 листопада 1995 року, § 36).

Даний принцип тісно пов`язаний з приписами ч. 4 ст. 75 ГПК України, якою передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачі, відповідачі, треті особи тощо.

Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Преюдиціальність обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Наведений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 922/2391/16.

Таким чином, фактичні обставини виконання умов Договору як такі, що в силу імперативних вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України мають преюдиціальне значення для даної справи, встановлені рішенням Господарського суду міста Києва 31.05.2021року та постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2021 року у справі № 910/20943/20, які набрали законної сили, тобто не підлягають повторному доказуванню та мають обов`язкову силу для вирішення даної справи.

Згідно з частиною 1 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України).

Загальна вартість товару, що постачається, визначається у Специфікації товару (Додаток № 1 до Договору) (п.3.4 Договору).

Так, відповідно до п. 3.1 Договору та згідно підписаної сторонами Договору Специфікації товару (Додаток № 1 до Договору) ціна договору становить 11 000 000,00 грн. без ПДВ за загальним фондом бюджетної програми (підпрограми) 2101020/24 «Медичне забезпечення особового складу, ветеранів військової служби та членів їх сімей, ветеранів війни» КЕКВ 3110.

У відповідності до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності до п. 4.4 Договору порядок розрахунків оплата після фактичної поставки товару на підставі належним чином оформлених документів протягом 30 календарних днів від дати виставлення рахунку (при наявності кошторисних призначень).

Як встановлено судами під час розгляду справи № 910/20943/20 та свідчать надані сторонами докази, зокрема, оплаченими вимогами №№ 510/19, 510/20, 510/26, 510/27, 510/28, 510/32, 510/34 на оплату за Договором № 510/20/21 від 19.05.2020 року, зобов`язання за Договором в частині оплати Міністерством оборони України виконані в повному обсязі, що сторонами не заперечувалось.

Таким чином судами встановлено факт виконання замовником своїх зобов`язань в частині оплати товару та прийняття такої оплати відповідачем.

Згідно з частиною 1 статті 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі - продажу.

У відповідності до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 268 ГК України якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів. У разі відсутності в договорі умов щодо якості товарів остання визначається відповідно до мети договору або до звичайного рівня якості для предмета договору чи загальних критеріїв якості. Постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляються, належним товаро-супровідним документом, який надсилається разом з товаром, якщо інше не передбачено в договорі.

Як визначено умовами п. 2.1 Договору постачальник повинен передати товар, передбачений цим Договором, якісні характеристики якого повинні відповідати вимогам нормативно - технічної документації, рівню, нормам і стандартам, законодавчо встановленим на території України, і підтверджуватись документально необхідними сертифікатами, реєстраційними посвідченнями або свідоцтвами про реєстрацію, інструкцією з експлуатації, затвердженими в установленому порядку, супроводжуватися документами щодо кількості, найменування виробника.

Комплектність товару, що поставляється за цим Договором, повинна відповідати вимогам стандартів та технічних умов (п. 2.2 Договору).

Згідно ст. 674 ЦК України відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом та в порядку, встановленими законом та іншими нормативно-правовими актами.

Як унормовано статтею 675 Цивільного кодексу України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Згідно п. 2.3 Договору постачальник при поставці відповідної партії товару передає одержувачам товару (далі вантажоотримувач) замовника супровідну документацію на товар: інструкції з використання, гарантійні сертифікати, технічні паспорти тощо. Вантажоотримувачі замовника мають право не приймати товар у випадку не надання супровідних документів на товар.

Відповідно до п. 2.4 Договору товар передається вантажоотримувачам замовника у тарі (упаковці) згідно із вимогами. Тара (упаковка) товару повинна забезпечувати його збереження за звичайних умов зберігання і транспортування. Упаковка товару не повинна бути пошкодженою, наявні написи та етикетки повинні легко читатись. Товар повинен мати необхідну інформацію згідно вимогам чинних нормативно правових актів. У разі виявлення вантажоодержувачами замовника у момент отримання товару явних дефектів або інших показників, що свідчать про неналежну якість товару, постачальник повинен замінити вказаний товар на товар належної якості.

Постачальник гарантує якість товару, що постачається замовнику за цим Договором. Гарантійний строк (термін) експлуатації повинен становити не менше 12 місяців від дня введення товару в експлуатацію (п.2.5 Договору).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 680 Цивільного кодексу України покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару за умови, що недоліки виявлені в строки, встановлені цією статтею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо на товар не встановлений гарантійний строк або строк придатності, вимога у зв`язку з його недоліками може бути пред`явлена покупцем за умови, що недоліки були виявлені протягом розумного строку, але в межах двох років, а щодо нерухомого майна - в межах трьох років від дня передання товару покупцеві, якщо договором або законом не встановлений більший строк.

Відповідно до ч. 4 вказаної статті покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару, на який встановлений строк придатності, якщо вони виявлені протягом строку придатності товару.

Разом з тим, заперечень щодо факту поставки товару за спірними видатковими накладними та актами приймання медичного майна позивачем суду не надано. Доказів пред`явлення претензій щодо якості та кількості поставки товару у відповідності до умов Договору, а також наявності письмових претензій та/або повідомлень про невідповідність, ознак ушкодження поставленого товару, а також виявлених дефектів на час прийняття товару та підписання товаросупровідних документів від позивача до суду не надходило.

Зокрема, як вбачається із копії акту приймання № 1407 медичного майна, якісний стан перевірений шляхом зовнішнього огляду, кількість поставленого товару відповідає змісту товаросупровідних документів.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у відповідності до укладеного між сторонами Договору відповідачем виконані прийняті на себе зобов`язання з передачі товару відповідачу Міністерству оборони України, а позивачем, у свою чергу, прийнято товар без будь - яких зауважень на час його прийняття.

Поряд із цим відповідно до п. 6.3.2 Договору постачальник повинен забезпечити поставку товару, якість якого відповідає умовам, визначеним у розділі ІІ цього Договору.

Як встановлено судом за матеріалами справи та зазначено позивачем в позовній заяві, під час введення в експлуатацію (пусконалагоджувальні роботи) поставлених відповідачем апаратів штучної вентиляції легень S1400 на місцях розгортання, а саме в Національному військово медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь» та перевірки заявлених медико технічних вимог та документації апаратів було виявлено недоліки щодо якості та комплектності товару, поставленого за спірним Договором ТОВ «Мед Ексім», у зв`язку з чим та за наслідками службового розслідування від 13.11.2020 року № 20938 Міністерство оборони України звернулось до відповідача з претензією № 2105/14/8647 від 25.11.2020 року, в якій просило усунути виявлені дефекти товару або замінити поставлений товар на такий, що відповідає умовами Договору, визначеним в розділі ІІ останнього, а також сплатити штраф за порушення умов Договору в частині постачання неякісного (некомплектного) товару в сумі 2 200 000,00 грн. згідно умов п. 7.3.1 Договору.

За результатами розгляду вказаної претензії замовника постачальником платіжним дорученням №2997 від 27.11.2020 року було сплачено на рахунок Міністерства оборони України штраф в сумі 2 200 000,00 грн., що підтверджується відповідною випискою банку та сторонами не заперечується.

Також у відповіді № 03/12-1 від 03.12.2020 року на претензію, копія якої наявна в матеріалах справи, відповідач повідомив замовника про сплату штрафу в розмірі 2 200 000,00 грн. та звернувся з проханням про внесення змін до Специфікації до Договору шляхом заміни найменування товару на «Апарат штучної вентиляції легень S1100С у складі: Дихальний контур».

Разом з тим, протоколом засідання комісії з відпрацювання медико технічних вимог на медичне майно Командування Медичних сил Збройних Сил України від 21.12.2020 року було встановлено, що пропозиція ТОВ «МЕД ЕКСІМ» не відповідає медико технічним вимогам, опублікованим на веб порталі Prozorro (ID: UA-2020-05-20-006628-c) за пунктами 4, 27, 28, 60, у зв`язку з чим листом № 510/9521 від 24.12.2020 року відповідача було повідомлено про необхідність заміни поставленого товару на такий, що відповідає медико технічним вимогам документації, або прийняти вказаний товар назад з наступним поверненням в січні 2021 року отриманих за товар неналежної якості коштів.

В свою чергу листом № 1901/2 від 19.01.2021 року відповідач повідомив позивача як замовника про зобов`язання усунути згідно п. 2.6 Договору виявлені дефекти у поставлених апаратів штучної вентиляції легень S1400 в орієнтовний строк до 05.02.2021 року, одночасно гарантувавши виконання робіт та поставку товару належної якості в найкоротший термін, у відповідь на який позивач листом № 510/14/1178 від 11.02.2021 року зазначив про можливість усунення дефектів тільки на фондах вантажоотримувачів та фахівцями (інженерами), сертифікованими виробником, посилаючись на те, що отриманий згідно Договору та оформлений актами приймання передачі та видатковими накладними товар є військовим майном.

Отже, за твердженням позивача, за результатами проведених між сторонами перемовин щодо усунення недоліків поставленого за Договором товару, усунення дефектів та приведення апаратів штучної вентиляції легень S1400 у відповідність до вимог правочину та погоджених сторонами умов Специфікації здійснено не було.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, як зазначено позивачем в позовній заяві, свої зобов`язання щодо здійснення постачання продукції належної якості та комплектації та усунення дефектів останньої, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору відповідач не виконав, у зв`язку з чим позивач з вернувся до суду вимогами про зобов`язання постачальника виконати умови Договору у повному обсязі та здійснити поставку товару апаратів штучної вентиляції легень S1400 у відповідності до медико технічних вимог, зазначених у Специфікації товару.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

В свою чергу, встановлюючи фактичні обставини справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд зазначає, що у пункті 30 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи Щодо якості судових рішень міститься положення, згідно з яким дотримання принципів змагальності та рівності сторін є необхідними передумовами сприйняття судового рішення як належного сторонами, а також громадськістю.

Принцип змагальності необхідно розглядати як основоположний компонент концепції справедливого судового розгляду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та принцип ефективної участі.

Пункт 4 ст. 129 Конституції України змагальність сторін прямо пов`язує зі свободою в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Наразі сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за таким підходом сама концепція змагальності втрачає сенс.

Поряд із цим суд наголошує, що особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (стаття 12 Цивільного кодексу України).

До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб`єктам цивільного права.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні способом встановленим для захисту права та інтересу, внаслідок чого право або інтерес будуть імперативно відновлені.

Розпорядження своїм правом на захист є засадничим принципом цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Положеннями статті 20 Господарського кодексу України та статті 16 ЦК України визначені способи захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання.

В свою чергу застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Зі змісту прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивач, звертаючись до суду з позовом про захист порушеного, на його думку, права, обрав спосіб захисту шляхом зобов`язання ТОВ «МЕД ЕКСІМ» виконати умови укладеного між сторонами Договору у відповідності з медико технічними вимогами до апаратів штучної вентиляції легень, зазначених у Специфікації товару до Договору, тобто позивач обрав установлений статтею 16 ЦК України спосіб захисту права у вигляді примусового виконання обов`язку в натурі.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/16744/17 зазначає, що цей спосіб захисту застосовується у зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа має виконати зобов`язання на користь позивача, але відмовляється від виконання останнього чи уникає його. Примусове виконання обов`язку в натурі має наслідком імперативне присудження за рішенням суду (стягнення, витребування тощо), і не спрямоване на підсилення існуючого зобов`язання, яке не виконується, способом його відтворення в резолютивній частині рішення суду аналогічно тому, як воно було унормовано сторонами у договорі.

Конституційний Суд України в п.3.2 Рішення від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 у справі № 1-26/2011 зазначив, що регулювання договірних цивільних відносин здійснюється як самостійно їх сторонами, так і за участю держави відповідно до положень Цивільного кодексу України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) вказала, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Наразі, доказів визнання недійсним чи розірвання Договору про закупівлю товарів (медичного обладнання, лікарських засобів і виробів медичного призначення) за державні кошти № 510/20/21 від 19.05.2020 року та/або його окремих положень суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного Договору на час його підписання та на протязі виконання з боку сторін відсутні.

Так, умовами п. 6.3 Договору до обов`язків постачальника віднесено: гарантувати відповідність поставленого товару згідно з умовами цього Договору до вимог медико технічної документації, здійснювати гарантійне обслуговування впродовж гарантійного терміну, Гарантійний термін експлуатації починається виключно з моменту підписання Акту введення в експлуатацію товару та складає не менше 12 місяців. Постачання товару здійснювати за рознарядкою Міністерства оборони України. Якщо товар виявиться дефектним або таким, що не відповідає умовам цього Договору, постачальник зобов`язаний замінити дефектний товар. Всі витрати, пов`язані із заміною товару неналежної якості, несе постачальник (п.6.3.3); провести поставку, введення в експлуатацію товару за рахунок постачальника (п.6.3.5); протягом гарантійного періоду за умови виявлення вантажоотримувачами замовника дефектів товару і наступного пред`явлення постачальнику претензії про їхнє усунення або про заміну товару у встановленому законодавством порядку, постачальник безкоштовно виправить дефекти у товарі або замінити їх, якщо не доведе, що дефекти виникли внаслідок порушення вантажоотримувачами замовника правил користування товаром або його збереження (п.6.3.6).

Частиною 1 статті 527 Цивільного кодексу України установлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

В свою чергу, заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначає, що ним як постачальником вжито всі залежні від нього заходи з метою усунення недоліків поставленого товару та приведення апаратів штучної вентиляції легень у відповідність до медико технічних вимог, зазначених у Специфікації товару до Договору.

Зокрема, відповідачем здійснено замовлення та отримано від виробника частини, яких не вистачало у поставлених за Договором апаратів штучної вентиляції легень S1400, а саме Капнографу СО2 (10 штук) та Опції небулайзера (10 штук), на підтвердження чого надано відповідні копії специфікації № 30320-29 від 23.04.2021 року, інвойсу № 30320-29 від 23.04.2021 року та вантажної митної декларації № UA100290/2021/313440.

Окрім цього як свідчать матеріали справи, відповідач з метою усунення виявлених недоліків (дефектів) поставленого товару звертався з листами до вантажоодержувачів замовника та Командування Медичних сил Збройних Сил України щодо надання роз`яснення, яким чином представники товариства можуть усунути вказані недоліки за місцем знаходження апарату штучної вентиляції легень S1400, та визначення дати для прибуття представників для усунення недоліків, а саме з листами №№ 25/05, 05/05-1, 25/05-2, 25/05-3, 25/05-4, 25/05-5 від 25.01.2021 року, копії яких наявні в матеріалах справи.

Наразі, за результатами розгляду вказаних звернень відповідачем було отримано листи від: Військової частини НОМЕР_1 № 553/1509 від 04.06.2021 року, Командувача Медичних Збройних Сил України № 510/21/4779 від 02.06.2021 року, Національного військово медичного клінічного центру «ГВКГ» № 2/2013 від 07.06.2021 року, Військово медичного клінічного центру Центрального регіону № 549/1409 від 04.06.2021 року, Військово медичного клінічного центру Південного регіону № 548/2572 від 09.06.2021 року, Військової частини НОМЕР_3 № 555/1340 від 10.06.2021 року, відповідно до яких останні посилаються на наявність ухвали Печерського районного суду міста Києва від 16.01.2021 року у справі № 757/1778/21-к (кримінальне провадження № 0000870 від 06.11.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 та ч. 3 ст. 425 КК України) про накладення арешту на речові докази апарати штучної вентиляції легень S1400 у кількості 10 штук, поставлені згідно Договору від 19.05.2020 року № 510/20/21 про закупівлю товарів (медичного обладнання, лікарських засобів і виробів медичного призначення) за державні кошти, та володільцями яких є Національний військово медичний клінічний центр «ГВКГ», Військово медичний клінічний центр Центрального регіону, Військово медичний клінічний центр Південного регіону, Військово медичний клінічний центр Північного регіону (Військова частина НОМЕР_1 ), Військово медичний клінічний центр Західного регіону, Військово медичний клінічний центр Східного регіону, Військова частина НОМЕР_2 , шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаними медичними виробами, без заборони їх з експлуатації та використання за призначенням, до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні.

Отже, як зазначено в листах, вирішення питання щодо надання можливості усунути недоліки (дефекти) в апаратах штучної вентиляції легень S1400, закуплених за спірним Договором, буде можливе після закриття кримінального провадження та прийняття судом відповідного рішення щодо зняття арешту.

При цьому як встановлено судом за матеріалами справи, Військовою частиною НОМЕР_2 було допущено представників відповідача до поставленого обладнання з метою усунення недоліків, за наслідками якого було складено та підписано представниками Військової частини НОМЕР_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕД ЕКСІМ» Акт про усунення дефектів в межах гарантійного строку за Договором від 21.05.2021 року, за змістом якого у зв`язку з виявленими дефектами поставленого устаткування для операційних блоків апарат штучної вентиляції легень S1400 в межах гарантійного строку усунуто дефекти товару за його місцезнаходженням: Київська область, м. Ірпінь, вул. 11 лінія 1, шляхом інсталяції певних складових елементів товару (вбудованого небулайзеру та випаровувача з автоматичним контролем температури дихальної суміші), а Військовою частиною НОМЕР_2 їх прийнято, сторони претензій один до одного щодо якості поставленого товару згідно акту не мають. Копія вказаного акту наявна в матеріалах справи.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

При цьому належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Нормами глави 48 Цивільного кодексу України визначено принципи (умови) належного виконання зобов`язання, до яких відносяться: виконання зобов`язання належними сторонами (ст. 527 ЦК України); виконання у належний спосіб (ст. 529 ЦК України - виконання зобов`язання частинами); належний строк (термін) виконання зобов`язання (ст. 530 ЦК України); належне місце виконання зобов`язання (ст. 532 ЦК України), а також щодо належного предмета.

Зокрема, зобов`язання вважається виконаним належним чином відповідно до умов договору, якщо боржник виконав його таким чином та способом, на які повинні були розраховувати обидві сторони, а за наслідками такого виконання кредитор отримав можливість розпоряджатися виконаним на свій розсуд.

Відповідно до приписів статті 3 частини 1 пункту 6 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

За встановлених судом обставин справи, враховуючи обставини накладення арешту на предмет поставки та вчинення відповідачем заходів щодо усунення недоліків товару, за відсутності доказів ухилення постачальника від виконання своїх зобов`язань, не вбачається, що саме від волевиявлення відповідача залежить усунення дефектів апаратів штучної вентиляції легень.

В свою чергу з урахуванням змісту наданого відповідачем акту про усунення дефектів від 21.05.2021 року, наявність арешту майна без заборони його експлуатації та використання за призначенням, не може бути розцінена в якості беззаперечної підстави неможливості доступу до апаратів штучної вентиляції легень представниками ТОВ «МЕД ЕКСІМ» та, як наслідок, невиконання гарантійних зобов`язань за Договором.

Наразі, як встановлено судом, неусунення дефектів поставленого за спірним Договором обладнання пов`язане саме з незабезпеченням з боку позивача як замовника та вантажоотримувачів замовника можливості для проведення відповідачем виправлення дефектів товару шляхом інсталяції окремих елементів, з посиланням на факт накладення в межах кримінального провадження арешту на предмет поставки та можливість усунення недоліків тільки на фондах позивача.

Відтак суд зазначає, що позивач не вправі перекладати на відповідача як постачальника негативні наслідки своєї поведінки, яка унеможливила виконання ТОВ «МЕД ЕКСІМ» своїх зобов`язань щодо усунення недоліків обладнання в межах гарантійного строку.

Доказів ухилення відповідача від виконання умов Договору в частині виправлення дефектів поставленого обладнання апаратів штучної вентиляції легень, позивачем суду не надано та матеріали справи не містять.

Поряд із цим суд наголошує, що умовами спірного Договору відповідач обмежений в реалізації своїх зобов`язань щодо усунення недоліків поставленого обладнання, позаяк правочином передбачена можливість усунення дефектів за рахунок постачальника або заміна дефектного товару на товар належної якості у разі неможливості усунення таких дефектів, проте поставка ще одного предмету закупівлі (апаратів штучної вентиляції легень S1400) у разі виявлення дефектів товару не передбачена, тим більше зважаючи на прийняття предмету поставки замовником та набуття права власності на обладнання.

Окремо суд звертає увагу на встановлений в господарській справі № 910/20943/20 факт прийняття замовником та вантажоотримувачами замовника (медичними установами) предмету поставки та документального оформлення його приймання відповідними актами, оформленими комісією у складі як представників постачальника ТОВ «МЕД ЕКСІМ», так і представників замовника, а також здійснення відповідачем згідно претензії № 510/14/8647 від 25.11.2020 року оплати нарахованого відповідно до п.7.3.1 Договору за порушення умов Договору щодо якості товару штрафу в сумі 2 200 000,00 грн.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного суд зазначає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено обставин ухилення відповідача як постачальника за спірним Договором від виконання своїх зобов`язань з усунення недоліків (дефектів) поставленого товару апаратів штучної вентиляції легень S1400.

Відтак, враховуючи суперечливу поведінку замовника щодо вирішення відповідного питання в частині надання відповідачу можливості вчинення відповідних дій, позаяк останній вправі розраховувати на надання умов для виправлення за власний рахунок негативних для позивача наслідків, що виникли за результатами поведінки постачальника, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для вчинення дій за рішенням суду для належного виконання зобов`язання відповідачем та задоволення позовних вимог Міністерства оборони України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частина 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "ХіроБалані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії" свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04) у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, № 303-A, пункт 29).

Поряд із цим суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довів в розумінні ст. 74 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються судом на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-80, 86, 123, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 29 грудня 2021 року.

Суддя А.М.Селівон