ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" грудня 2021 р. Cправа № 902/1056/21

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю секретаря судового засідання Німенко О.І.,

представника позивача - Сандула В.А.,

у відсутності представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ареал Днепр" (вул. Сімферопольська, буд. 17, корпус 7-А, м. Дніпро, 49005)

до: Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" (вул. Соборна, буд. 200, село Війтівка, Бершадський район, Вінницька область, 24412)

про стягнення 296 161,56 грн,

В С Т А Н О В И В :

Товариством з обмеженою відповідальністю "Ареал Днепр" подано позов до Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" про стягнення 295 483,52 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки №020117/01 від 02.01.2018 в частині оплати за поставлений товар, внаслідок чого Товариством з обмеженою відповідальністю "Ареал Днепр" заявлено до стягнення з Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" 295 483,52 грн заборгованості, з яких: 235 699,2 грн - основного боргу; 20 530,91 грн - інфляційних втрат; 6 588,75 грн - 3% річних; 30 468,41 грн - пені та 2 196,25 грн - штрафу.

Ухвалою суду від 01.11.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/1056/21 в порядку загального позовного провадження та призначено у ній підготовче засідання на 23.11.2021.

09.11.2021 до суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог (вх. №01-34/9946/21), з урахуванням технічної описки у прохальній частині позовної заяви, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 296 161,56 грн, з яких: 235 699,2 грн - основного боргу; 20 530,91 грн - інфляційних втрат; 6 685,61 грн - 3% річних; 31 017,30 грн - пені та 2 228,54 грн - штрафу. При цьому суд вважає правомірним прийняття такої заяви, позаяк в силу приписів п. 3 ч. 2 ст. 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог, а обставини допущення технічної описки у прохальній частині позовної заяви підтверджуються доданим до позовної заяви розрахунком складових заборгованості.

Ухвалою суду від 23.11.2021 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 902/1056/21 на 30 (тридцять) днів та відкладено підготовче засідання на 16.12.2021 з метою надання можливості учасникам справи подати заяви по суті спору. При цьому ухвалою від 07.12.2021 задоволено клопотання представника позивача про проведення судового засідання 16.12.2021 у даній справі за участю останнього в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи Easycon.

15.12.2021 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву.

На визначену дату та час у судове засідання з`явився представник позивача (в режимі відеоконференції), відповідач правом участі у судовому засіданні свого представника не скористався. Останній про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення ухвали суду від 23.11.2021.

Представник позивача заявлений позов підтримав у повному обсязі з підстав та обставин викладених у позовній заяві.

За змістом поданого відзиву на позовну заяву Приватне акціонерне товариство "Птахокомбінат "Бершадський" заявлені позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить зменшити заявлений до стягнення розмір штрафних санкцій, а також вирішити питання про повернення позивачу 50% сплаченого при поданні позову судового збору.

Враховуючи, що про визнання позову заявлено у відзиві на позовну заяву під час підготовчого провадження у справі, такий відзив підписано головою правління Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" І.І.Андрушко, суд дійшов висновку, що останній наділений повноваженнями на визнання позову в силу посадового становища, оскільки є керівником відповідача згідно з відомостями, що містяться в ЄДРЮОФОП і таке визнання відповідає фактичним обставинам справи, що підтверджуються наявними у справі доказами, не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, тому визнання позову підлягає прийняттю господарським судом.

При визнанні відповідачем позову суд враховує такі приписи процесуального законодавства.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 191 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 191 Господарського процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник в повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, судом встановлено таке.

02.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ареал Днепр" (Продавець, позивач) та Приватним акціонерним товариством "Птахокомбінат "Бершадський" (Покупець, відповідач) укладено Договір поставки №020117/01 (Договір), відповідно до п. 1.1. якого Продавець зобов`язується поставити та передати у власність Покупця ветеринарні препарати (Товар), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар на умовах даного Договору.

Згідно із п. 2.1. Договору повна оплата Товару має бути здійснена протягом 30 календарних днів з моменту отримання Покупцем Товару та підписання сторонами видаткових накладних.

Пунктом 6.2. Договору сторони погодили, що при затримці розрахунків із Продавцем по цьому Договору з вини Покупця він сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення розрахунків до дня фактичної оплати.

При затримці розрахунків із Продавцем по цьому Договору з вини Покупця більше ніж на 30 (тридцять) календарних днів, крім пені згідно п. 6.2. цього Договору, він зобов`язаний сплатити Продавцю штраф в розмірі 1 (одного) відсотка річних від суми заборгованості за кожен день прострочення розрахунків до дня фактичної оплати (п. 6.3. Договору).

Відповідно до п. 9.1. Договору останній набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2018, але в будь-якому випадку до повних розрахунків між сторонами.

У випадку, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити цей Договір протягом 1 (одного) місяця до його закінчення строку дії, він вважається пролонгованим на кожний наступний рік (п. 9.2. Договору).

На виконання умов Договору позивач здійснив поставку відповідачу Товару відповідно до видаткових накладних:

- №090920/05 від 09.09.2020 на загальну суму 143 136 грн з ПДВ;

- №191020/04 від 19.10.2020 на загальну суму 92 563,2 грн з ПДВ.

Несплата вартості поставленого Товару на загальну суму 235 699,2 грн слугувала підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Ареал Днепр" із відповідним позовом до суду. При цьому позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача, окрім суми основного боргу, 20 530,91 грн - інфляційних втрат; 6 685,61 грн - 3% річних; 31 017,30 грн - пені та 2 228,54 грн - штрафу внаслідок прострочення виконання зобов`язання за Договором.

Окремо слід зазначити, що позивач звертався до відповідача із претензією вих. №04/02 від 04.02.2021 про сплату вартості поставленого за Договором Товару в сумі 235 699,2 грн, однак реагування відповідача на вказану претензію матеріали справи не містять.

З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує таке.

За своєю правовою природою правовідносини між позивачем та відповідачем в межах даного спору врегульовано положеннями глави 54 Цивільного кодексу України (ЦК України), враховуючи укладений між сторонами Договір поставки №020117/01 від 02.01.2018. Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 538 Цивільного кодексу України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, згідно з п. 2.1. Договору повна оплата Товару повинна бути здійснена протягом 30 календарних днів з моменту отримання Покупцем Товару та підписання сторонами видаткових накладних.

Отже, строк оплати за видатковою накладною №090920/05 від 09.09.2020 на загальну суму 143 136 грн сплинув 09.10.2020, а за видатковою накладною №191020/04 від 19.10.2020 - 18.11.2020.

Як встановлено статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Як підтверджується матеріалами справи, Приватним акціонерним товариством "Птахокомбінат "Бершадський" в порушення прийнятих на себе зобов`язань за Договором не було здійснено оплати вартості переданого позивачем Товару на суму 235 699,2 грн, що відповідачем визнається.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо суми основного боргу у вказаному розмірі.

Окрім суми основного боргу, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 20 530,91 грн - інфляційних втрат; 6 685,61 грн - 3% річних; 31 017,30 грн - пені та 2 228,54 грн - штрафу внаслідок прострочення виконання зобов`язання за Договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат за період прострочення з 01.10.2020 по 31.08.2021 на суму поставки 143 136 грн та за період з 01.12.2020 по 31.08.2021 на суму поставки 92 563,2 грн, а також розрахунок 3% річних за періоди прострочення з 10.10.2020 по 05.10.2021 та з 19.11.2020 по 05.10.2021 на відповідні суми поставки, судом встановлено, що такий розрахунок є обґрунтованим та відповідає розрахунку суду.

Отже, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо стягнення з відповідача 20 530,91 грн - інфляційних втрат та 6 685,61 грн - 3% річних.

Розглядаючи заявлені позовні вимоги щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" 31 017,3 грн - пені та 2 228,54 грн - штрафу, суд керується таким.

У відповідності до п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Пунктом 6.2. Договору сторони погодили, що при затримці розрахунків із Продавцем по цьому Договору з вини Покупця він сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення розрахунків до дня фактичної оплати.

Окрім того, згідно з п. 6.3. Договору при затримці розрахунків із Продавцем по цьому Договору з вини Покупця більше ніж на 30 (тридцять) календарних днів, крім пені згідно п. 6.2. цього Договору, він зобов`язаний сплатити Продавцю штраф в розмірі 1 (одного) відсотка річних від суми заборгованості за кожен день прострочення розрахунків до дня фактичної оплати.

Проаналізувавши п. 6.3. Договору, суд приходить до висновку, що обумовлений за Договором штраф у розмірі 1% річних за кожен день прострочення розрахунків до дня фактичної оплати за своєю правовою природою є пенею, позаяк визначений у відсотках за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Тобто, в даному випадку має місце фактично подвійне нарахування пені, яка визначена у різному розмірі (у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України та у розмірі 1% річних за кожний день прострочення).

Отже, пунктом 6.3. Договору сторони встановили відповідальність за невиконання Покупцем своїх зобов`язань щодо своєчасної оплати товару у вигляді подвійного стягнення одного й того ж виду неустойки в різному розмірі, що є неприпустимим, оскільки одночасне застосування одного виду цивільно-правової за одне й те саме порушення свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Так, при визначенні у Договорі штрафу сторони не врахували приписи ч.2 ст. 549 Цивільного кодексу України, відповідно до якої штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, визначивши штрафом нарахування у розмірі 1% річних за кожний день прострочення, що відповідає визначенню пені згідно з ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України.

Окремо суд наголошує, що принцип свободи договору належить до загальних засад цивільного законодавства, закріплених у ст. 3 ЦК України, та є одним із принципів здійснення суб`єктивних цивільних прав. При цьому в межах свободи договору дозволено все те, що не суперечить Закону, а в даному пункт 6.3. Договору в частині визначення штрафу суперечить ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, що у разі його одночасного застосування із визначеною сторонами пенею призведе до порушення положень ст. 61 Конституції України.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача 2 228,54 грн штрафу слід відмовити.

Окрім того, суд враховує, що за умовами п. 6.2. Договору сторони погодили період нарахування пені поза межами встановлено 6-місячного строку в порядку ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, встановивши таке нарахування до дня фактичної оплати.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" (за періоди прострочення з 10.10.2020 по 05.10.2021 на суму 143 136 грн та з 19.11.2020 по 05.10.2021 на суму 92 563,2 грн), суд дійшов висновку, що здійснений позивачем розрахунок є методологічно, арифметично правильним та відповідає розрахунку суду.

Отже, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення 31 017,3 грн - пені.

За змістом ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, факт існування заборгованості відповідача перед позивачем витікає з умов укладеного між сторонами Договору, положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, то, на переконання суду, таке клопотання є необґрунтованим, при цьому відсутні підстави вважати, що наслідки невиконання відповідачем зобов`язання вочевидь більш вигідні для позивача, ніж належне виконання такого зобов`язання.

Зважаючи на наведене вище та на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з урахуванням мотивів щодо неправомірності стягнення штрафу та з розподілом витрат на сплату судового збору за правилами ст. 129, ч. 1 ст. 130 ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма міститься в частині 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір".

В даному випадку відповідачем позов визнаний до початку розгляду справи по суті, у зв`язку з чим підготовче провадження закінчене прийняттям даного рішення, тому позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету 50 % сплаченого судового збору пропорційно суми задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 2204,5 грн на підставі ухвали суду, при цьому в частині відмови у задоволенні позову судовий збір в сумі 33,42 грн залишається за позивачем, а в решті витрати на сплату судового збору в сумі 2204,5 грн покладаються на відповідача.

Окрім того, вирішуючи питання розподілу судових витрат в частині витрат позивача на правову допомогу, суд зазначає таке.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

За змістом ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як слідує з матеріалів справи, 27.08.2021 між позивачем (Замовник) та Адвокатським об`єднанням "Юридичний центр Прецедент" (Виконавець) укладено Договір про надання правової допомоги (Договір), відповідно до п. 1.1. якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання здійснювати правовий захист та представництво Замовника, консультування та будь-які інші види правової допомоги в межах компетенції Виконавця та у відповідності із чинним законодавством України.

Окрім того, 27.08.2021 між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Договору про надання правової допомоги від 27.08.2021 (Додаткова угода), відповідно до п. 1 якої Замовник доручає та оплачує, а Виконавець приймає на себе зобов`язання надати правові послуги (далі - Послуги), а саме послуги правової допомоги щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ареал Днепр" за договором поставки №020117/01 від 02.01.2018 з урахуванням додатково нарахованих штрафних санкцій.

Підпунктом 1.1 Додаткової угоди Замовник і Виконавець погодили перелік Послуг з погодинним відображенням змісту витраченого часу (разом 15 год.)

Після отримання Замовником результатів надання Виконавцем юридичних послуг, Сторони складають про це двосторонній акт приймання-передавання наданих послуг у двох примірниках, по одному для кожної Сторони (п. 3 Додаткової угоди).

Пунктом 4 Додаткової угоди сторони погодили, що вартість Послуг розраховується із розрахунку 2000 грн з кожну годину витраченого часу на надання Послуг. Загальна вартість Послуг за цією Додатковою угодою складає суму у розмірі 30 000 грн (2000 грн х 15 год.), без ПДВ.

Відповідно до Акту №1 приймання-передавання наданих послуг до Додаткової угоди №1 від 27.08.2021 до договору про надання правової допомоги від 27.08.2021 сторони підтвердили факт надання обумовлених Додатковою угодою послуг на загальну суму 30 000 грн. При цьому у Акті зазначено, що надані Виконавцем Послуги оформлені належним чином і прийняті Замовником повністю. Замовник не має претензій до Виконавця по об`єму, якості та строкам надання Послуг.

Окремо слід зазначити, що заявлена сума витрат відповідача на професійну правничу допомогу перебуває в межах попереднього (орієнтовного) розрахунку таких витрат, який зазначено у позовній заяві. При цьому суд враховує, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права (постанова Верховного Суду від 16.05.2019 у справі № 823/2638/18).

Частиною 4 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України). При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Оскільки проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона, то якщо вона не заперечує, у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу витраченому адвокатом на виконання робіт (постанова КГС ВС від 24.11.2020 у справі №911/4242/15).

У постанові КАС ВС від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 викладено висновок, що адвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару, якщо гонорар встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, позаяк розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. При цьому у Додатковій угоді сторони встановили розмір гонорару в сумі 30 000 грн згідно фіксованого переліку наданих послуг.

Окрім того, у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 висловлено позицію, що розподілу підлягають витрати на професійну правничу допомогу незалежно від того чи їх фактично сплачено чи має бути сплачено, що слідує зі змісту п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідачем не подано клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а також доказів, котрі могли б підтвердити неспівмірність таких витрат, отже, у суду відсутні підстави втручатися у розмір визначеного сторонами гонорару, зміст наданих послуг та їх співмірність з предметом спору.

Так, матеріалами справи не спростовується реальний обсяг наданих Адвокатським об`єднанням послуг відповідно до Акту №1 приймання-передавання наданих послуг до Додаткової угоди та хоча такі витрати ще не сплачено позивачем, а лише підлягають сплаті, суд, з урахуванням приписів п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України вважає такі витрати обґрунтованими.

Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, судом задоволено позовні вимоги у співвідношенні 99% від предмету позову, тому з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню 29700 грн, витрат на професійну правничу допомогу, при цьому витрати на адвоката в сумі 300 грн суд залишає за позивачем.

Керуючись статтями 2, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 126, 129, 183, 185, 191, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" (вул. Соборна, буд. 200, село Війтівка, Бершадський район, Вінницька область, 24412; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ареал Днепр" (вул. Сімферопольська, буд. 17, корпус 7-А, м. Дніпро, 49005; ) 235 699,2 грн - основного боргу; 20 530,91 грн - інфляційних втрат; 6 685,61 грн - 3% річних; 31 017,30 грн - пені; 2 204,5 грн - витрат на сплату судового збору та 29 700 грн - витрат на професійну правничу допомогу.

3. У стягненні 2 228,54 грн - штрафу відмовити, у зв`язку з чим витрати на сплату судового збору в сумі 33,42 грн та на професійну правничу допомогу в сумі 300 грн залишити за позивачем.

4. Згідно з приписами ч.1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Відповідно до положень ч.1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник повного судового рішення надіслати сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та на відповідні адреси електронної пошти учасників справи: позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1; ІНФОРМАЦІЯ_2; відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_3.

Повне рішення складено 24.12.2021 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу - вул. Сімферопольська, буд. 17, корпус 7-А, м. Дніпро, 49005;

3 - відповідачу - вул. Соборна, буд. 200, село Війтівка, Бершадський район, Вінницька область, 24412.