ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2021 р. Справа №914/1862/21

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання Федорів Н.

за участю представників сторін:

від позивача Галушка Г.М.-адвокат;

від відповідача: Савка Т.В.-адвокат;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю СП Галтекс б/н від 23.11.2021 (Вх № ЗАГС 01-05/3923/21 від 23.11.2021)

на рішення Господарського суду Львівської області від 08.11.2021 (повний текст складено 09.11.2021)

у справі №914/1862/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Ферозіт, м. Теребовля, Тернопільська область,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю СП Галтекс, м. Миколаїв, Львівська область,

про стягнення 250 000,00 грн попередньої оплати

Короткий зміст позовних вимог.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява ТОВ «Ферозіт» до ТОВ «СП Галтекс» про стягнення 250 000,00 грн. попередньої оплати.

Позивач позовні вимоги обгрунтовує неналежним виконанням умов договору купівлі продажу металопродукції №01/04/16 від 11.04.2016. Відповідачем не проведено поставку товару на суму 250 000,00 грн за який позивачем проведено попередню оплату.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Господарського суду Львівської області від 08.11.2021 у справі №914/1862/21 позов задоволено; стягнено з ТОВ СП Галтекс на користь ТОВ Ферозіт 250 000,00 грн попередньої оплати та судовий збір в розмірі 3 750,00 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що суд позбавлений об`єктивної можливості встановити істинні обставини, за яких відбулось повернення коштів відповідачем згідно платіжного доручення №2087 від 06.07.2021, а також дійсний зв`язок між повернутими коштами платіжним дорученням №2087 від 06.07.2021 та рахунком-фактурою №1204-02 від 12.04.2016 і проведеною на підставі вказаного рахунку оплатою за платіжним дорученням №11478 від 13.04.2021. Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, водночас позивачем доведено суду наявність правових підстав для стягнення з відповідача 250 000,00 грн попередньої оплати.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

ТОВ «СП Галтекс» подано апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Господарського суду Львівської області від 08.11.2021 у справі №914/1862/21 в частині повного задоволення позову про стягнення 250 000,00 грн попередньої оплати та частково задоволити позов, стягнувши з ТОВ «СП Галтекс» на користь ТОВ «Ферозіт» 125 000,00 грн попередньої оплати, а також стягнути суму судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягнути з позивача на користь відповідача суму судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги. Скаржник просить розгляд справи проводити з повідомленням (викликом) учасників справи.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Скаржник зазначає, що рішення суду прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, без повного та об`єктивного встановлення всіх фактичних обставин у справі. Зокрема, судом безпідставно не взято до уваги як належний доказ повернення попередньої оплати відповідачем позивачу копію платіжного доручення №2087 від 06.07.2021 на суму 125 000,00грн, внаслідок чого суд дійшов хибного висноку про наявність заборгованості відповідача перед позивачем щодо повернення попередньої оплати за договором №11/04/16 купівлі-продажу металопродукції на суму 250 000грн та безпідставно було задоволено позов ТОВ «Ферозіт» в повному обсязі.

Скаржник зазначає, що грошові кошти в сумі 125 000,00грн були перераховані позивачу з рахунків філії Галтекс-Д ТОВ СП Галтекс, у зв`язку із арештом органами державної виконавчої служби рахунків ТОВ СП «Галтекс», який не знято і до сьогоднішнього часу. Таким чином, скаржником було частково виконано зобов`язання щодо повернення попередньої оплати за договором №11/04/16 купівлі-продажу металопродукції, шляхом перерахування 125 000,00грн на рахунок позивача.

На думку скаржника, оскільки Філія юридичної особи є її відокремленим структурним підрозділом, який не має статусу окремої юридичної особи та здійснює всі або частину її функцій, повернення позивачу 125 000,00грн попередньої оплати відповідно до платіжного доручення №2087 від 06.07.2021 з рахунку філії Галтекс Д ТОВ СП Галтекс є належним виконанням зобов`язання ТОВ «СП Галтекс» щодо повернення попередньої оплати, а тому суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги в якості доказу вищезазначене платіжне доручення.

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не подано

Процесуальні дії суду у справі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2021 справу №914/1862/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Галушко Н.А., судді Желік М.Б., Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.11.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №914/1862/21 та призначено розгляд справи №914/1862/21 на 14.12.2021.

Представники сторін в судовому засіданні виклали доводи та заперечення щодо вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 14.12.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Західного апеляційного господарського суду.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

11.04.2016 між ТОВ «СП Галтекс» та ТОВ «Ферозіт» укладено договір № 11/04/16 купівлі-продажу металопродукції.

Відповідно до п. 1.1 договору, у порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, продавець зобов`язується продати, а покупець - прийняти й оплатити металопрокат, надалі товар, за цінами та на умовах цього договору, згідно Специфікацій, яка є невід`ємною частиною цього договору, з моменту їх підписання представниками сторін.

Згідно з п. 5.2 договору за взаємною домовленістю сторін, можливе здійснення покупцем часткової або повної попередньої оплати вартості поставки партії товару.

12.04.2016 відповідач виставив позивачу рахунок-фактуру № 1204-02 для здійснення попередньої оплати за товар на суму 250 000,00грн.

13.04.2016, на виконання умов договору, позивач на підставі виставленого рахунку перерахував відповідачу попередню оплату за товар у розмірі 250 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням.

Відповідно до п. 5.3 договору у випадку здійснення покупцем попередньої оплати за товар та відсутності поставок товару протягом 1 (одного) місяця, продавець зобов`язується повернути на розрахунковий рахунок покупця суми авансового платежу протягом 7 (семи) днів з моменту отримання письмової вимоги.

Між позивачем та відповідачем підписано акт взаємних розрахунків станом за період: січень 2018 року - листопад 2018 року за договором №11/04/16 від 11.04.2016, згідно з яким залишок дебіторської заборгованості відповідача перед позивачем становить 250 000,00 грн.

Позивачем надано відповідачу претензію про добровільне відшкодування коштів в сумі 250 000,00 грн.

Відповідачем надано платіжне доручення №2087 від 06.07.2021 про повернення Філією Галтекс-Д ТОВ СП Галтекс коштів в розмірі 125 000,00 грн.

Позивач заперечив факт повернення відповідачем згідно платіжного доручення №2087 від 06.07.2021 попередньої оплати за товар посилаючись на те, що платником у зазначеному платіжному документів вказано не ТОВ «СП Галтекс», а Філію ТОВ «СП Гаттекс» - «ГАЛТЕКС-Д».

Вищенаведені обставини, а саме неповернення відповідачем попередньої оплати за непоставлений товар, призвело до звернення позивачем, який набув право вимоги виконання зобов`язань за договором від 11.04.2016 № 11/04/16 щодо повернення коштів попередньої оплати, з позовом, в якому просить суд стягнути на його користь суму 250 000,00грн попередньої оплати.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Спір між сторонами виник щодо невиконання відповідачем зобов`язань, які виникли на підставі договору поставки.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частинами 1, 2 та 3 статті 13 ЦК України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як зазначено в ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 ЦК України одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 662 ЦК України встановлений обов`язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Як вбачається із матеріалів справи та правомірно встановлено судом першої інстанції, позивач 13.04.2016 перерахував відповідачу грошові кошти у розмірі 250 000,00 грн, як попередню оплату за товар, проте відповідач товар не передав.

Кошти перераховано платіжним дорученням №11478 від 13.04.2016 з призначенням платежу за арматуру зг. рах. № 1204-02 від 12.04.2016.

Частиною 2 ст. 693 ЦК України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем. Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов`язання.

Тобто, виходячи з аналізу положень ст. 693 ЦК України умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач як доказ часткового повернення коштів в розмірі 125 000,00 грн надав суду платіжне доручення №2087 від 06.07.2021.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, прийшов до висновку, що платіжне доручення №2087 від 06.07.2021 про повернення Філією Галтекс-Д ТОВ СП Галтекс коштів в розмірі 125 000, 00грн не може бути належним доказом повернення відповідачем зазначених коштів. Зокрема, на думку суду, відстуня об`єктивна можливість встановити істинні обставини за яких відбулось повернення коштів відповідачем згідно вищенаведеного платіжного доручення, а також дійсний зв`язок між повернутими коштами платіжним дорученням №2087 від 06.07.2021 та рахунком-фактурою №1204-02 від 12.04.2016 і проведеною на підставі вказаного рахунку оплатою за платіжним дорученням №11478 від 13.04.2021.

Щодо наведеного судова колегія зазначає таке.

Відповідно до п.3.1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверд. Постановою правління НБУ №22 від 21.01.2004 платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 3 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 9 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Банк у договорі з платником - фізичною особою має право передбачати можливість подання цим платником платіжного доручення в довільній формі, яке має містити такі обов`язкові реквізити: назву документа; дату складання і номер; прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), код платника та номер його рахунку; найменування банку платника; найменування/прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), код отримувача та номер його рахунку; найменування банку отримувача; суму цифрами та словами; призначення платежу; підпис платника.

Реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Суд першої інстанції, зазначаючи, що платіжне доручення №2087 від 06.07.2021 не є допустимим доказом у підтвердження перерахування відповідачем коштів позивачу, посилається на те, що в графі призначення платежу не міститься посилання на рахунок-фактуру № 1204-02 від 12.04.2016 чи платіжне доручення №11478 від 13.04.2016, а також те, що платником у платіжному дорученні зазначено Галтекс-Д Філія ТОВ СП Галтекс.

Судова колегія вважає помилковим зазначений висновок суду першої інстанції, оскільки у даному випадку платіжне доручення №2087 від 06.07.2021 з призначенням платежу «повернення коштів згідно договору №11/04/16 від 11.04.2016» є допустими та достатнім доказом у підтвердження часткового повернення відповідачем попередньої оплати позивачу згідно зазначеного договору. Визначення призначення платежу у даному платіжному дорученні дає повне розуміння здійсненої операції, не передбачає невизначеності чи множинного тлумачення здійсненого повернення коштів.

Судова колегія також зазначає, що як вбачається із матеріалв справи, інших дій на виконання даного договору сторонами не вчинялось.

Окрім того, щодо посилання місцевого суду на те, що повернення Філією Галтекс-Д ТОВ СП Галтекс зазначених коштів не може бути належним доказом повернення відповідачем попередньої оплати судова колегія зазначає, що Філія Галтекс-Д ТОВ СП Галтекс є відокремленим структурним підрозділом відповідача та не має статусу окремої юридичної особи, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отже повернення позивачу 125 000,00грн попередньої оплати відповідно до платіжного доручення №2087 від 06.07.2021 з рахунку зазначеної філії відповідлача є належним виконанням зобов`язання ТОВ «СП Галтекс» щодо поверненя попередньої оплати

Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України).

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом частини 1 статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на описані вище встановлені обставини, Західний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 08.11.2021 у справі №914/1862/21 в частині задоволення позовних вимог в сумі 125 000,00грн винесене з неправильним застосуванням норм матеріального права та неправильним встановленням фактичних обставин справи.. Відтак, у відповідності до вимог до ст.277 ГПК України, наявні обгрунтовані підстави для скасування прийнятого у справі судового рішення і ухвалення нового про відмову в позові у цій частині.

Відтак, наявні обгрунтовані підстави для скасування прийнятого у справі судового рішення і ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Судовий збір.

Судовий збір за розгляд справи в місцевому господарському суді та за перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст.129 ГПК України, слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також, судова колегія зазначає, що відповідно до частини другої статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Також, відповідно до ч.4 ст. 6 Закону України "Про судовий збір", якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Як вбачається із апеляційної скарги, скаржник просив змінити рішення першої інстанції в частині повного задоволення позову про стягнення 250 000,00 грн попередньої оплати та частково задоволити позов, стягнувши з ТОВ «СП Галтекс» на користь ТОВ «Ферозіт» 125 000,00 грн попередньої оплати. Судове рішення оскаржено в частині стягнення 125 000,00 грн.

Враховуючи те, що скаржником помилково сплачено судовий збір за розгляд апеляційної скарги у повному розмірі в сумі 5 625,00 грн, до стягнення з позивача підлягає судовий збір у розмірі 2 812,50 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, судовий збір в сумі 2 812,50 грн, сплачений скаржником за подання апеляційної скарги у більшому розмірі, підлягає поверненню за клопотанням скаржника, відповідно до п.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» .

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 277, 282, 283, 284 ГПК України

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю СП Галтекс б/н від 23.11.2021 (Вх № ЗАГС 01-05/3923/21 від 23.11.2021) задоволити.

2.Рішення Господарського суду Львівської області від 08.11.2021 у справі №914/1862/21 скасувати частково в частині задоволення позову в сумі 125 000,00 грн. В цій частині в позові відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СП Галтекс» (вул. Стрийське шосе, будинок, 3, м. Миколаїв, Миколаївський район, Львівська область, 81600; ідентифікаційний код 22191466) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферозіт» (вул. Шевченка, 171, м. Теребовля, Теребовлянський район, Тернопільська область, 48100, ідентифікаційний код 37961273) 125 000,00 грн попередньої оплати та судовий збір в розмірі 1 875,00 грн за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферозіт» (вул. Шевченка, 171, м. Теребовля, Теребовлянський район, Тернопільська область, 48100, ідентифікаційний код 37961273) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СП Галтекс» (вул. Стрийське шосе, будинок, 3, м. Миколаїв, Миколаївський район, Львівська область, 81600; ідентифікаційний код 22191466) 2 812,50 грн судового збору за розгляд справи в суді апелґяційної інстанції.

Місцевому господарському суду видати накази.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 24.12.2021.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.