СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року м. Харків Справа № 905/2145/20

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О. , суддя Пуль О.А.

за участю секретаря Гончарова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача - Ганчука Г.В., ордер АІ № 1133393 від 16.07.21;

від відповідача - Коссе Є.К., ордер АХ № 1071308 від 08.12.21;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача фізичної особи - підприємця Гасан Анастасії Русланівни, м. Маріуполь Донецької області (вх. № 1663Д/3) на ухвалу господарського суду Донецької області від 22 квітня 2021 року (суддя Шилова О.М., повний текст ухвали складено 27.04.2021) у справі № 905/2145/20

за позовом фізичної особи - підприємця Пающика Михайла Михайловича, смт Петропавлівка Дніпропетровської області

до фізичної особи - підприємця Гасан Анастасії Русланівни, м. Маріуполь Донецької області

про розірвання договору та стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

17.12.2020 року фізична особа - підприємець Пающик Михайло Михайлович звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Гасан Анастасії Русланівни, в якій (з урахуванням уточненої позовної заяви від 04.01.2021 за вх. № 94/21) просить розірвати укладений між позивачем та відповідачем договір поставки від 18.12.2019 № 4 та стягнути з відповідача 353105,88 грн, з яких: 301020,00 грн. боргу з повернення сплаченої за товар суми та нараховані на нього 6903,00 грн. процентів за користування грошовими коштами; 32658,60 грн. пені; 12524,28 грн. інфляційних втрат;Також просить відшкодувати за рахунок відповідача витрати, понесені у зв`язку з поданням позову.

За подання позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 7398,6 грн, а саме:за платіжним дорученням від 09.12.2020 № 445 в сумі 5235,16 грн. та за квитанцією від 30.12.2020 № 0.0..1 в сумі 2163,44 грн. .

Ухвалою господарського суду Донецької області від 16.01.2021 у справі № 905/2145/20 відкрито провадження за вказаним позовом за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

В процесі розгляду справи позивач - фізична особа - підприємець Пающик Михайло Михайлович звернувся до господарського суду Донецької області з заявою від 10.03.2021 за вх. № 4713/21 про відмову від позову, в якій просив закрити провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з відмовою позивача від позову внаслідок його задоволення відповідачем після відкриття провадження у справі.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 17.03.2021 у справі № 905/2145/20 прийнято відмову позивача - фізичної особи - підприємця Пающика Михайла Михайловича від позову. Закрито провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України. Повернуто позивачу з Державного бюджету України 50% судового збору за подання позову в сумі 3699,29 грн на підставі ч. 1 ст. 130 ГПК України.

Позивач - фізична особа - підприємець Пающик Михайло Михайлович звернувся до господарського суду Донецької області із заявою про розподіл судових витрат в порядку ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, в якій просив стягнути з відповідача судові витрати в сумі 58555,16 грн, а саме: 7337,16 грн судового збору; 40000,0 грн витрат на правничу допомогу; 11218,0 грн витрат, пов`язаних із залученням спеціаліста.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 22.04.2021 у справі № 905/2145/20 (суддя О.М. Шилова) заяву позивача про розподіл судових витрат задоволено частково, стягнуто з фізичної особи-підприємця Гасан Анастасії Русланівни на користь фізичної особи - підприємця Пающика Михайла Михайловича витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 40000,00 грн, витрати, пов`язані з залученням спеціаліста, в сумі 11218,00 грн та 3699,29 грн судового збору, на підставі ч. 3 ст. 130 ГПК України.

Повний текст зазначеної ухвали складено 27.04.2021.

Ухвалу мотивовано тим, що відмова від позову зумовлена задоволенням відповідачем позовних вимог у добровольному порядку після пред`явлення позову, що підтверджується Актом приймання-передачі б/н від 04.03.2021, який підписано сторонами, а тому в даному випадку розподіл судових витрат здійснюється за правилами ч.3 ст.130 ГПК України, якою передбачено, що у разі відмови позивача від позову, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

При цьому, здійснюючи розподіл судових витрат суд, пославшись на положення ст.ст.123 (ч.1, п.1 ч.3), 126 (ч.ч.2, 3), 129 (ч.ч.5, 8) ГПК України, дійшов висновку, що витрати позивача в сумі 40000,00грн на професійну правничу допомогу є розумними, співмірними зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг і витраченим адвокатом часом, доведеними належними доказами і відповідно до приписів ч.3 ст.130 ГПК України підлягають покладенню на відповідача. Також суд зазначив, що до початку судового засідання 22.04.2021 заперечення (клопотання) на підставі ч.ч.5, 6 ст.126, ч.ч.6, 7 ст.127 ГПК України про неспівмірність заявлених судових витрат до суду не надано.

Щодо витрат позивача в розмірі 11218,00грн., пов`язаних із залученням спеціаліста для складення висновку від 24.11.2020 № 192/1, суд, пославшись на положення ч.ч.2, 4 ст.127 ГПК України, дійшов висновку що вони є розумними, необхідними з огляду на підставу заявлення позову (неналежна якість поставленого товару, підтверджена висновком спеціаліста), співмірними зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт, зробленими у повній відповідності до умов Договору про надання послуг 05.10.2020 №192, доведеними належними доказами і такими, що відповідно до приписів ч.3 ст.130 ГПК України підлягають покладенню на відповідача.

Щодо витрат позивача зі сплати судового збору в розмірі 7337,16 грн., суд зазначив, що з огляду на те, що постановленою після подання заяви ухвалою від 17.03.2021 (п.3 резолютивної частини) суд повернув позивачу з Державного бюджету України 3699,29 грн. 50% судового збору, що підлягав сплаті за подання позову у справі №905/2145/20, відповідно до ч.3 ст.130 ГПК України на відповідача має бути покладена решта судового збору в сумі 3699,29грн., а переплачена сума судового збору в розмірі 0,02грн може бути повернена з Державного бюджету ухвалою суду на підставі відповідного клопотання позивача згідно з приписами п.1 ч.1 ст.7 Закону України Про судовий збір.

Відповідач фізична особа-підприємець Гасан Анастасія Русланівна подала на зазначену ухвалу до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій (з урахуванням уточненої апеляційної скарги від 22.06.2021 за вх. № 7174), посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, просить цю ухвалу скасувати та залишити без задоволення заяву позивача про розподіл судових витрат .

В обгрунтування апеляційної скарги відповідач посилається, зокрема, на недоведеність факту задоволення відповідачем позовних вимог та зазначає, що фізична особа-підприємець Гасан Анастасія Русланівна позовні вимоги фізичної особи-підприємця Пающика Михайла Михайловича не визнавала, згоди на розірвання договору поставки від 18.12.2019 № 4 не надавала, Акт приймання-передачі б/н від 04.03.2021 не підписувала, сонячні модулі 400w не отримувала, кошти в сумі 12000 дол. США позивачу не передавала, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування вимог ч. 3 ст. 130 ГПК України щодо можливого присудження стягнення понесених позивачем витрат з відповідача.

Також скаржник посилається на необґрунтованість та неспівмірність витрат на правову допомогу зі складністю справи і обсягом наданих адвокатом правових послуг та безпідставність стягнення витрат, пов`язаних із залученнням спеціаліста, у зв`язку з непідтвердженістю рівня кваліфікації спеціаліста на проведення відповідних досліджень, зазначає, що Висновок спеціаліста № 192/1 від 24.11.2020, наданий позивачем в якості доказу на підтвердження заявлених ним позовних вимог не є належним доказом.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 22.07.2021 у справі № 905/2145/20 апеляційну скаргу відповідача задоволено.

Ухвалу господарського суду Донецької області від 22 квітня 2021 року по справі № 905/2145/20 скасовано.У задоволенні заяви позивача про розподіл судових витрат відмовлено в повному обсязі.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.10.2021 у справі № 905/2145/20 постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.07.2021 у справі № 905/2145/20 скасовано, а справу № 922/2194/20 передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2021, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Медуниці О.Є. для розгляду справи № 905/2145/20 сформовано склад колегії суддів: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 у справі № 905/2145/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача фізичної особи-підприємця Гасан Анастасії Русланівни (вх. № 1663Д/3) на ухвалу господарського суду Донецької області від 22 квітня 2021 року у справі № 905/2145/20 тп призначено справу до розгляду з повідомленням сторін на 09.12.2021 р. о 10:00.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.12.21 № 905/2145/20 за клопотанням відповідача розгляд справи відкладено в судове засідання з повідомленням сторін на 20.12.2021 року о 16:45 год.

В судовому засіданні 20.12.21 представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, а представник позивача проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечив, просив залишити оскаржувану ухвалу без змін.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

До апеляційної скарги відповідачем додано нові докази , а саме: товарнотранспортні документи (т. 2 а.с. 49-52, ) та лист ТОВ «Лайфекосистем» на адресу Гасан А.Р.( т. 2 а.с. 84) за відсутності обгрунтування неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, у зв`язку з чим ці документи не приймаються судом апеляційної інстанцїї.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зважаючи на наступне.

Як вбачається з тексту уточненої позовної заяви, ФОП Пающик М.М. звернувся до господарського суду Донецької області з позовними вимогами до ФОП Гасан А.Р. про розірвання укладеного між позивачем та відповідачем договору поставки від 18.12.2019 № 4 та стягнення з відповідача 353105,88 грн, з яких: 301020,00 грн боргу; 6903,00 грн процентів за користування коштами; 32658,60 грн пені; 12524,28 грн інфляційних втрат. Також позивач просив відшкодувати за рахунок відповідача витрати, понесені у зв`язку з поданням позову, зокрема: витрати, пов`язані із залученням спеціаліста в розмірі 20000,0 грн, витрати на надання правничої допомоги в розмірі 40000,0 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 7398,6 грн.

Позов обґрунтовано істотним порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки від 18.12.2019 №4, яке полягало у поставці товару, якість якого не відповідає умовам Договору, що підтверджено висновком спеціаліста, складеним за результатами проведеного на замовлення позивача дослідження у сфері фотовальтаїки від 24.11.2020 № 192/1, та що відповідно до ч. 2 статті 678, ч. 4 ст. 708 Цивільного кодексу України надає покупцю право,зокрема, відмовитися від договору та вимагати повернення сплаченої за товар суми та відповідно до ч. 2 статті 651 Цивільного кодексу України, є підставою для розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 16.01.2021 у справі № 905/2145/20 (суддя Хабарова М.В.) відкрито провадження за вказаним позовом за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі.

Після відкриття провадження у справі до початку розгляду справи по суті позивач - ФОП Пающик М.М. звернувся до господарського суду Донецької області з заявою про відмову від позову від 10.03.2021 за вх. № 4713/21 (том 1 а.с. 170), в якій просив закрити провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відмовою позивача від позову і відмову прийнято судом. В заяві позивач зазначає, що не підтримує свої позовні вимоги внаслідок їх задоволення відповідачем після відкриття провадження по справі.

Господарським судом Донецької області винесено ухвалу від 17.03.2021 у справі № 905/2145/20, якою прийнято відмову позивача ФОП Пающика М.М. від позову. Закрито провадження по справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України. Повернуто позивачу з Державного бюджету України 50% судового збору за подання позову в сумі 3699,29 грн на підставі ч. 1 ст. 130 ГПК України.

Стаття 130 Господарського процесуального кодексу України визначає порядок розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження по справі або залишення позову без розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Частиною 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Отже, за змістом ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, вирішення питання про відшкодування понесених позивачем витрат у разі його відмови від позову ставиться у залежність від встановлення обставин задоволення позовних вимог відповідачем після пред`явлення позову.

Згідно з ч. 6 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, у випадках, встановлених чч. 3-5 цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч. 8 ст. 129 ГПК України.

З матеріалів справи вбачається, що після винесення ухвали господарського суду Донецької області від 17.03.2021 у справі № 905/2145/20 про прийняття відмови позивача від позову та закриття провадження у справі на електронну поштову скриньку господарського суду Донецької області 17.03.2021 за вх. № 04-18/2136 (том 1 а.с. 174-200) надійшла заява позивача - ФОП Пающик М.М. про розподіл судових витрат в порядку ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, в якій позивач просить стягнути з відповідача судові витрати в сумі 58555,16 грн, а саме: 7337,16 грн судового збору; 40000,0 грн витрат на правничу допомогу; 11218,0 грн витрат, пов`язаних із залученням спеціаліста.

Крім того, 23.03.2021 за вх. № 5687/21 (том 1 а.с. 208-236) до господарського суду Донецької області засобами поштового зв`язку надійшов другий (паперовий) примірник заяви позивача - ФОП Пающика М.М. про розподіл судових витрат. До обох примірників вказаної заяви на підтвердження понесених витрат позивачем надано копії таких документів:

- договору про надання правової допомоги № 09/10/20 від 09.10.2020, укладеного між ФОП Пающиком М.М. та Адвокатським об`єднанням БЕРБЕРІС;

- платіжного доручення № 431 від 26.10.2020 на оплату послуг по договору № 09/10/20 від 09.10.2020 в сумі 10000,0 грн;

- платіжного доручення № 462 від 09.03.2021 на оплату послуг по договору № 09/10/20 від 09.10.2020 в сумі 30000,0 грн;

- акту від 09.03.2021 прийому-передачі послуг за договором про надання правової допомоги № 09/10/20 від 09.10.2020 на загальну суму 40000,0 грн;

- договору надання послуг № 192 від 05.10.2020, укладеного між ФОП Пающиком М.М. та ТОВ Зелений прибуток;

- рахунку на оплату № 54 від 13.10.2020 ТОВ Зелений прибуток по договору № 192 від 05.10.2020 на суму 5670,0 грн;

- рахунку на оплату № 10 від 05.03.2021 ТОВ Зелений прибуток по договору № 192 від 05.10.2020 на суму 5548,0 грн;

- платіжного доручення № 428 від 03.10.2020 на оплату згідно рахунку № 54 від 13.10.2020 на суму 5670,0 грн;

- платіжного доручення № 461 від 09.03.2021 на оплату згідно рахунку № 10 від 05.03.2021 на суму 5548,0 грн;

- акту здачі-приймання наданих послуг № 1 від 10.03.2021 по договору надання послуг № 192 від 05.10.2020 на загальну суму 11218,0 грн;

- виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на Адвокатське об`єднання БЕРБЕРІС станом на 05.05.2020.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 22.03.2021 у справі № 905/2145/20 (суддя М.В. Хабарова) призначено розгляд заяви позивача про розподіл судових витрат на 07.04.2021.

Також цією ухвалою запропоновано у строк до 05.04.2021 надати суду:

позивачу - письмові документально підтверджені пояснення щодо задоволення відповідачем його позовних вимог після пред`явлення позову.

відповідачу -письмові пояснення щодо поданої позивачем заяви.

02.04.2021 за вх. № 04-18/2626 (том 1 а.с. 237-240) на електронну поштову скриньку господарського суду Донецької області надійшло скріплене електронним цифровим підписом представника позивача пояснення до заяви про розподіл судових витрат, в якому представник позивача зазначив, що підтвердженням задоволення відповідачем позовних вимог після відкриття провадження по справі є Акт приймання-передачі б/н від 04.03.2021, та додав до пояснення копію Акту приймання-передачі від 04.03.2021 б/н, підписаного ФОП Пающик М.М. та ФОП Гасан А.Р.

З Акту приймання-передачі від 04.03.2021 б/н (т. 1 а.с. 239-240) вбачається, що:

1) ФОП Пающик М.М. та ФОП Гасан А.Р. дійшли згоди про розірвання укладеного між ними договору поставки від 18.12.2019 № 4 за взаємню згодою;

2) ФОП Пающиком М.М. передано, а ФОП Гасан А.Р. прийнято сонячні фотомодулі 400w у кількості 85 штук, згідно переліку, в якому зазначено серійні номери з 1 по 85;

3) ФОП Гасан А.Р. передано ФОП Пающику М.М. грошові кошти в розмірі 12000 дол. США.

Вказаний акт підписаний позивачем та відповідачем без зауважень та заперечень.

Призначене ухвалою господарського суду Донецької області від 17.03.2021 у справі № 905/2145/20 на 07.04.2021 судове засідання не відбулося у зв`язку з хворобою судді М.В. Хабарової, про що вчасно повідомлено сторонам листом від 06.04.2021 № 905/2145/20 (том 1 а.с. 247) та телефонограмами від 06.04.2021 №№ 1498, 1499 (том 1 а.с. 248, 249).

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2021 (том 2 а.с. 1) на підставі Розпорядження керівника апарату господарського суду Донецької області від 13.04.2021 № 02-01/36 (т. 2 а.с. 2) здійснено повторний автоматичний розподіл справи № 905/2145/20 та для її розгляду визначено суддю Шилову О.М.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 15.04.2021 у справі № 905/2145/20 (суддя О.М. Шилова) прийнято до провадження заяву позивача про розподіл судових витрат та призначено її до розгляду на 22.04.2021, про що вчасно повідомлено сторонам телефонограмою від 16.04.2021 № 1586 (том 2, а.с. 4).

19.04.2021 за вх. № 04-18/3100 на електронну поштову скриньку Господарського суду Донецької області від представника позивача разом із заявою від 16.04.2021 б/н про проведення судового засідання в режимі відеоконференції надійшла ще одна копія Акту приймання-передачі б/н від 04.03.2021, скріплена електронним цифровим підписом представника позивача (том 2 а.с. 9-10).

Як зазначено вище, ухвалою господарського суду Донецької області від 22.04.2021 у справі № 905/2145/20 (суддя О.М. Шилова) заяву позивача про розподіл судових витрат задоволено частково, стягнуто з ФОП Гасан А.Р. на користь ФОП Пающика М.М. витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 40000,00 грн, витрати, пов`язані з залученням спеціаліста, в сумі 11218,00 грн та 3699,29 грн судового збору, на підставі ч. 3 ст. 130 ГПК України. Ухвалу мотивовано тим, що відмова від позову зумовлена задоволенням відповідачем позовних вимог у добровольному порядку після пред`явлення позову, що підтверджується Актом приймання-передачі б/н від 04.03.2021, який підписано сторонами.

При попередньому апеляційному розгляду даної справи суд апеляційної інстанції в постанові від 22.07.2021 зазначив , що оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач до заяви про відмову від позову від 10.03.2021 за вх. № 4713/21 не надав документи на підтвердження задоволення відповідачем позовних вимог у добровільному порядку після пред`явлення позову, та лише 02.04.2021 після винесення ухвали господарського суду Донецької області від 17.03.2021 у справі № 905/2145/20 про прийняття відмови позивача від позову та закриття провадження по справі надав суду Акт приймання-передачі від 04.03.2021 б/н, підписаний ФОП Пающик М.М. та ФОП Гасан А.Р., на підтвердження задоволення відповідачем позовних вимог після відкриття провадження по справі, відсутні підстави для відшкодування позивачу понесених ним витрат за рахунок відповідача в порядку п. 3 ст. 130 ГПК України в частині можливого присудження стягнення понесених позивачем витрат з відповідача.

Зважаючи на те, що вирішення питання про відшкодування понесених позивачем витрат у разі відмови від позову ставиться у залежність від наявності доказів про задоволення позовних вимог відповідачем після пред`явлення позову, суд апеляційної інстанції при попередньому апеляційному розгляді справи дійшов висновку, що відсутність таких доказів є підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. При цьому суд апеляційної інстанції послався на те, що стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат у разі закриття провадження у справі, можливе за умови встановлення обставин задоволення відповідачем позовних вимог після пред`явлення позову та за умови дотримання позивачем вимог частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України щодо строку подання до суду відповідної заяви та доказів до неї.

Скасовуючи зазначену постанову суду апеляційної інстанції та направляючи дану справу на новий апеляційний розгляд Верховний Суд в постанові від 19.10.21 зазначив про передчасність висновку суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви позивача - ФОП Пающик М.М. про розподіл судових витрат, пославшись на те ,що :

- за змістом частини 3 статті 130 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням практики її застосування, вирішення питання про відшкодування понесених позивачем витрат у разі його відмови від позову ставиться у залежність від встановлення обставин задоволення позовних вимог відповідачем після пред`явлення позову, проте при ухваленні оскаржуваної постанови апеляційним господарським судом не надано оцінки змісту заяви ФОП Пающика М.М. від 04.03.2021 про відмову від позову (а.с.170, т. 1), у якій наведено причини відмови від позовних вимог задоволення їх відповідачем після відкриття провадження у справ;

- ухвалою господарського суду Донецької області від 22.03.2021 було призначено судове засідання для розгляду зави про розподіл судових витрат на 07.04.2021 та водночас цією ж ухвалою (пункт 3 резолютивної частини) було запропоновано позивачу у строк до 05.04.2021 надати суду письмові документально підтверджені пояснення щодо задоволення відповідачем його позовних вимог після пред`явлення позову, а тому пояснення позивача щодо заяви про розподіл судових витрат разом із доданими доказами (копією Акта приймання передачі від 04.03.2021) були подані місцевому господарському суду 02.04.2021 на виконання вимог ухвали Господарського суду Донецької області від 22.03.2021 у цій справі та у строк, встановлений місцевим господарським судом;

- при ухваленні оскаржуваної постанови апеляційним господарським судом не враховано, що частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу, на яку послався апеляційний господарський суд, визначає строки подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи. Проте заява ФОП Пающика М. М. про розподіл судових витрат стосувалася як розподілу витрат, пов`язаних з розглядом справи (витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних із залученням спеціаліста), так і судового збору.

Відповідно до статті 316 Господарського процесуального кодексу України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Враховуючи вищенаведені вказівки суду касаційної інстанції, суд апеляційної інстанції при новому апеляційному розгляді справи зазначає наступне.

За змістом ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, вирішення питання про відшкодування понесених позивачем витрат у разі закриття провадження у справі залежить від фактичних обставин, які стали підставою для такого закриття. Зокрема, якщо підставою для закриття провадження у справі є відмова позивача від позову, то понесені позивачем витрати відповідачем не відшкодовуються. Якщо ж позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, тоді понесені позивачем витрати стягуються з відповідача.

Вирішення питання про відшкодування понесених позивачем витрат у разі його відмови від позову ставиться у залежність від наявності доказів про задоволення позовних вимог відповідачем після пред`явлення позову. Відсутність таких доказів є підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Відшкодування судових витрат здійснюється на підставі заяви сторони та відповідних доказів, які надаються стороною протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду про закриття провадження у справі.

Як було зазначено вище, ухвалою господарського суду Донецької області від 17.03.2021 у справі № 905/2145/20 прийнято відмову позивача від позову, висловлену ним у поданій суду заяві від 04.03.2021 (за вх. № 4713/21 від 10.03.2021) про відмову від позову, в якій причиною відмови від позовних вимог позивачем прямо зазначено задоволення цих вимог відповідачем після відкриття провадження у справі.Прийняття саме цієї відмови стало підставою для закриття вказаною ухвалою суду провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, який підставою закриття провадження у справі передбачає відмову від позову та прийняття її судом.

Оскільки ухвалою господарського суду Донецької області від 22.03.2021 було запропоновано позивачу у строк до 05.04.2021 надати суду письмові документально підтверджені пояснення щодо задоволення відповідачем його позовних вимог після пред`явлення позову, пояснення позивача щодо заяви про розподіл судових витрат разом із доданими доказами, в тому числі копією Акта приймання передачі від 04.03.2021 як доказу задоволення відповідачем позовних вимог у добровільному порядку після відкриття провадження у справі були подані місцевому господарському суду 02.04.2021 на виконання вимог ухвали господарського суду Донецької області від 22.03.2021 у цій справі у строк, встановлений місцевим господарським судом, а тому повинні бути враховані при розгляді заяви позивача про розподіл судових витрат.

При цьому, оскільки до судового засідання 22.04.2021, в якому було постановлено оскаржувану ухвалу, від позивача 19.04.2021 за вх. № 04-18/3100 на електронну поштову скриньку господарського суду Донецької області разом із заявою від 16.04.2021 б/н про проведення судового засідання в режимі відеоконференції надійшла ще одна копія Акту приймання-передачі б/н від 04.03.2021, скріплена електронним цифровим підписом представника позивача (том 2 а.с. 9-10), на час постановлення оскаржуваної ухвали були відсутні підстави для обгрунтованого сумніву щодо достовірності цього письмового доказу.

З наданого позивачем у встановлений судом строк акту приймання передачі від 04.03.2021 вбачаються відомості про задоволення вимог, які входять до предмету позову, а саме: ФОП Пающик М.М. та ФОП Гасан А.Р. дійшли згоди про розірвання укладеного між ними договору поставки від 18.12.2019 № 4 за взаємню згодою;2) ФОП Пающиком М.М. передано, а ФОП Гасан А.Р. прийнято сонячні фотомодулі 400w у кількості 85 штук, згідно переліку, в якому зазначено серійні номери з 1 по 85 3) ФОП Гасан А.Р. передано ФОП Пающику М.М. грошові кошти в розмірі 12000 дол. США.

З наведеного вбачається , що на час постановлення 22.04.2021 оскаржуваної ухвали з розгляду заяви позивача про розподіл судових витрат, у суду першої інстанції були наявні подані позивачем у встановлений судом строк належні, допустимі, достовірні докази того, що відмова позивача від позову зумовлена саме задоволенням відповідачем позовних вимог у добровольному порядку після відкриття провадження у справі, за наявності прийнятої ухвалою господарського суду Донецької області від 17.03.2021 у справі № 905/2145/20 відмови позивача від позову, в якій прямо зазначено причиною такої відмову добровільне задоволення позову відповідачем, у зв`язку з чим суд першої інстанцїї при вирішення заяви правомірно керувався положеннями ч. 3 статті 130 Господарського процесуальноо кодексу України, якими передбачено присудження стягнення понесеним позивачем витрат з відповідача у випадку відмови позивача від позову з причин його задоволення відповідачем після пред`явлення позову.

Колегія суддів відхиляє як необґрунтовані доводи скаржника щодо непідписання ним зазначеного Акту приймання-передачі, оскільки, висловивши зазначені заперечення у відзиві на заяву про розподіл судових витрат та в апеляційній скарзі, позивач всупереч положень ч. 3 статті 13, ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу не надав жодного доказу на підтвердження своїх заперечень та не заявляв клопотань про призначення у справі відповідної судової експертизи для з`ясування за допомогою спеціальних знань питання щодо підписання Акту з боку відповідача іншою особою.

До суду апеляційної інстанції надано оригінал вказаного акту, який був оглянутий в судовому засіданні 20.12.21 та при цьому судом не встановлено невідповідності вказаному оригіналу акту наявної у матеріалах справи його копії.

Таким чином, в даному випадку відповідно до ч. 3 статті 130 Господарського процесуального кодексу України позивачу за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню заявлені до розподілу судові витрати, які підтверджені у встановленому Господарським процесуальним кодексом порядку,щодо яких суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуальнго кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу за заявою іншої сторони;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до положень статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч.1). У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч.2).

З матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві позивач навів орієнтовний розрахунок понесених ним судових витрат, зазначивши, що він поніс витрати , що пов`язані із залученням спеціаліста в сумі 20000 грн., витрати на оплату послуг з правової допомоги в розмірі 40 000 грн. та витрати на сплату судового збору в розмірі 5235,16 грн.

Частиною 3 статті 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В заяві про розподіл судових витрат позивач просив стягнути з відповідача 40000 грн витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, надавши на їх підтвердження у встановлений ч. 8 статті 126 Господарського процесуального кодексу України строк наступні документи: договор №09/10/20 від 09.10.2020 про надання правової допомоги, укладений між адвокатським об`єднанням БЕРБЕРІС (Адвокат) в особі керуючого партнера Деяка Я.М. та фізичною особою-підприємцем Пающиком М.М., Акт прийому-передачі послуг за Договором (далі Акт; т.1, а.с.185-186), платіжні доручення №431 від 26.10.2020 на суму 10000,00грн та №462 від 09.03.2021 на суму 30000,00грн з призначенням платежів: оплата згідно договору №09/10/2020 (т.1, а.с.183,184).

Відповідно до частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

З матеріалів справи вбачається, що відзив на заяву про розподіл судових витрат надійшов до господарського суду Донецької області 23.04.2021, тобто після винесення оскаржуваної ухвали.Разом з тим відповідач у відзиві на позов зазначив, що не погоджується з наведеним позивачем в позовній заяві розміром витрат на правову допомогу в повному обсязі через їх необгрунтування доказами та завищення їх розміру, чим спростовується висновок суду першої інстанції, що від відповідача не надходило в порядку ч.ч.5, 6 ст.126, ч.ч.6, 7 ст.127 ГПК України заяви про неспівмірність заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Як зазначено вище, відповідач у відзиві на позов зазначив, що не погоджується з наведеним позивачем в позовній заяві розміром витрат на правову допомогу в повному обсязі через через їх необгшрунтування доказами та завищення їх розміру.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до статті 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

З матеріалів справи вбачається, що 09.10.2020 між адвокатським об`єднанням БЕРБЕРІС (Адвокат) в особі керуючого партнера Деяка Я.М. та фізичною особою-підприємцем Пающиком М.М. (Клієнт) було укладено договір , №09/10/20 від 09.10.2020 про надання правової допомоги (далі Договір; т.1, а.с.177-182) згідно з предметом якого (п.1.1., п.1.2.) Адвокат зобов`язався надати Клієнту правову допомогу щодо повернення грошових коштів, сплачених під час придбання товару належної якості (сонячних батарей), шляхом подання до суду позовної заяви та юридичного супроводу її розгляду у суді на умовах і в порядку, що визначені Договором, а Клієнт оплатити вартість надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання Договору. Відповідно до п.7.1. Договору гонорар Адвоката визначається у фіксованому розмірі та складає 40000,00грн, з яких: 10000,00грн авансовий платіж, який сплачується протягом 2 робочих днів з моменту підписання Договору; 30000,00грн сплачуються протягом 2 робочих днів з моменту підписання акту прийому-передачі наданих послуг. Згідно з п.11.1. Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 01.09.2021.

14.12.2020 Адвокат направив до господарського суду Донецької області позов б/н від 14.12.2020 у цій справі, складений на бланку об`єднання та підписаний представником позивача адвокатом Я.М.Деяком. Надалі Адвокат забезпечив супровід розгляду позову в суді до закриття провадження у справі, а також подання Заяви і участь в судовому засіданні з її розгляду.

09.03.2021 Клієнт і Адвокат підписали Акт прийому-передачі послуг за Договором (далі Акт; т.1, а.с.185-186), в пункті якого зазначено, що Адвокат надав, а Клієнт прийняв фактично надані послуги правової допомоги згідно з переліком з десяти пунктів із зазначенням витраченого адвокатом часу, а саме:

- підготовка та подання до ФОП Гасан А.Р. вимоги про повернення сплачених коштів- 2 год.;

- підготовка та подання до господарського суду Донецької області позовної заяви до ФОП Гасан А.Р.-5 год.;

- підготовка та подання до господарського суду Донецької області уточненої позовної заяви до ФОП Гасан А.Р. -3;

- підготовка та подання до господарського суду Донецької області заяви про усунення недоліків -0,5 год;

- підготовка та подання до господарського суду Донецької області клопотання про відкладення розгляду справи- 0,5 год;

- підготовка та подання до господарського суду Донецької області клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції - 0,5 год;

- підготовка та подання до господарського суду Донецької області відповіді на відзив на позовну заяау- 4 год;

- участь в одному судовому засіданні 02.03.2021-1 год.;

- підготовка та подання до господарського суду Донецької області клопотання про призначення у справі судової експертизи- 2 год;

- підготовка та подання до господарського суду Донецької області заяви про відмову від позову 0, 5 год;

Загальний час, витрачений Адвокатом на надання послуг в Акті зазначений 19год.

Відповідно до п.3 Акта загальна сума Договору (гонорар) складає 40000,00грн.

Зазначені в Акту послуги оплачені Клієнтом платіжними дорученнями: №431 від 26.10.2020 на суму 10000,00грн та №462 від 09.03.2021 на суму 30000,00грн з призначенням платежів: оплата згідно договору №09/10/2020 (т.1, а.с.183,184).

Правові послуги оплачені Клієнтом платіжними дорученнями №431 від 26.10.2020 на суму 10000,00грн та №462 від 09.03.2021 на суму 30000,00грн з призначенням платежів: оплата згідно договору №09/10/2020 (т.1, а.с.183,184).

На думку суду, у даному випадку розмір витрат на професійну правничу допомогу Адвоката, пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції в сумі 40 000 грн., стосовно яких подано заяву про розподіл, є явно неспівмірним з обсягом наданих адвокатом послуг, з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, не відповідає критеріям реальності таких витрат, а його стягнення з позивача становитиме надмірний тягар для останнього, що не узгоджується із принципом розподілу таких витрат.

Зокрема, витарти на оплату послуг з підготовки та подання до ФОП Гасан А.Р. вимоги про повернення сплачених коштів не належать до судових витрат в розумінні ч.ч.1, 3 ст. 123 ГПК України , оскільки такі витрати не пов`язні з судовим розглядом справи через те, що стосуються дій з досудового врегулюванням спору в частині повернення сплаченої позивачем за товар спірної суми коштів, які вчинено до відкриття провадження у справі.

Не є необхідним (неминучим) для представництва інтересів відповідача дії Адвоката з подання заяви на усунення недоліків позовної заяви, оскільки її подання обумовлено необхідністю усунення допущених самим адвокатом порушень вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України щодо долучення до позовної заяви доказів сплати судового збору.Так само не є необхідним (неминучим) для представництва інтересів відповідача дії Адвоката з подання

клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки згідно з довідкою відповідальної особи суду зазначене клопотання, яке надійшло на електрону адресу суду 09.02.2021 не скріплено кваліфікованим електронним підписом, а тому не є електронним документом в розумінні Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» , у зв`язку з чим не є заявою з процесуального питання, що підлягала розгляду судом.

Складання заяви про проведення судового засідання в режимі відео конференції, яка не є значною за обсягом (близько однієї сторінки) та не є складною для кваліфікованого юриста за своїм змістом, оскільки містить шаблонне обґрунтування, не потребувало значного обсягу правових послуг.

За змістом позовної заяви та додатків до неї вбачається надання позивачем значних за обсягом та складністю правових послуг.Проте, уточнена позовна заяви не містить значних за обсягом та складаністю доповнень порівняно із поданою позовною заявою, а тому визначена в заяві вартість послуг її складання у 2/ 5 вартості складання позовної заяви, що обчислена , виходячи з витраченого адвокатом часу, є явно завищеною.

Так само, є явно завищеною вартість послуг зі складання відповіді на відзив на позов у 4/ 5 вартості складання позовної заяви,зважаючи на обсяг такого документу у 3 сторінки , з яких обґрунтування заперечень проти доводів відзиву на позов складають приблизно 1 сторінку.

Матеріалами справи підтверджується участь представника позивача в судовому засіданні 02.03.2021-1 год.; подання до господарського суду Донецької області клопотання про призначення у справі судової експертизи та заяви про відмову від позову.

З урахуванням наведеного, враховуючи обсяг підтверджених послуг Адвоката справедливим, розумним і співрозмірним розміром витрат відповідача на оплату вказаних послуг , який підлягає йому відшкодуванню за рахунок позивача є 20 000 грн.

Щодо заявлених позивачем витрат, пов`язаних із залученням спеціаліста , в якості яких він визначив вартість складання за результатами проведеного на замовлення позивача за договором про надання послуг від 05.10.2020 № 192 дослідження у сфері фотовальтаїки, висновку спеціаліста від 24.11.2020 № 192/1, яким обґрунтовано доводи позовної заяви щодо неналежної якості поставленого відповідачем товару, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заяви про розподіл судових витрат в цій частині, з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 127 Господарськго процесуального кодексу України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням спеціалістів.

Разом з цим ст. 63 Господарського процесуального кодексу України спеціаліста віднесено до інших ніж учасники справи(сторони та треті особи за ст. 41 Кодексу) учасників процесу.

При цьому статтею 71 Господарського процесуального кодексу України містить визначення спеціаліста як учасника процесу та вимоги до останнього.

Так, згідно з ч. 1 цієї статті Спеціалістом є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для застосування технічних засобів, і призначена судом для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням таких технічних засобів (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо).

За змістом наведених норм, спеціалістом, витрати на залучення якого віднесено Господарським процесуальним кодексом України до судових витрат є особа, яка призначена(залучена) судом для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням таких технічних засобів (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо) та яка володіє відповідними спеціальними знаннями та навичками, необхідними для застосування технічних засобів.

Таким чином, для відшкодування витрат, пов`язаних із залученням спеціаліста , відповідна особа спеціаліста повинна бути призначена судом для надання відповідних технічних консультацій та допомоги саме для вчинення певної процесуальної дії, а тому відповідні витрати на залучення такої особи мають відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, особа спеціаліста набуває після відкриття провадження у справі та її призначення судом.

З матеріалів справи не вбачається, що особа, яка складала висновок від 24.11.2020 № 192/1- Бабій А.Б. була залучена судом при розгляді даної справи для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням таких технічних засобів (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо) та відсутні докази наявності у цієї особи відповідної кваліфікації, як і докази кваліфікації для складання зазначеного висновку.

Окрім того, що предмет дослідження за вказаним висновком не стосується консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій , його складання здійснено на замовлення позивача до відкриття провадження у справі, а тому взагалі не пов`язано з судовим розглядом справи.

Зважаючи на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені позивачем до розподілу витрати в розмірі 11218 грн. , що складаються з вартості складання за результатами проведеного на замовлення позивача дослідження у сфері фотовальтаїки, висновку спеціаліста від 24.11.2020 № 192/1, не підлягають розподілу, оскільки не є судовими витратами в розумінні Господарського процесуального кодексу України, зокрема, не є витратами, пов`язаними із залученням спеціаліста, у зв`язку з чим не погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про наявність правових підстав покладення їх на відповідача.

Щодо заявлених позивачем до розподілу витрат на сплату судового збору в розмірі 7337,16 грн.колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що з огляду на те, що постановленою після подання заяви ухвалою від 17.03.2021 (п.3 резолютивної частини) суд повернув позивачу з Державного бюджету України 3699,29 грн. 50% судового збору, що підлягав сплаті за подання позову у справі №905/2145/20, відповідно до ч.3 ст.130 ГПК України на відповідача має бути покладена решта судового збору в сумі 3699,29грн., а переплачена сума судового збору в розмірі 0,02грн може бути повернена з Державного бюджету ухвалою суду на підставі відповідного клопотання позивача згідно з приписами п.1 ч.1 ст.7 Закону України Про судовий збір.

З урахуванням наведених висновків щодо часткового задоволення заяви позивача про розподіл судових витрат, яке відрізняється від часткового задоволення судом першої інстанції, що здійснене з порушенням норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала підлягає відповідній зміні, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 123, 124, 126,127, 129, ст. 271п.2 ч. 1 статті 275, п. 4 ч. 1 статті 277 , ст.ст. 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача фізичної особи - підприємця Гасан Анастасії Русланівни задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Донецької області від 22 квітня 2021 року у справі № 905/2145/20 змінити , виклавши її резолютивну частину в наступній редакції:

« 1. Заяву представника позивача б/н б/д про розподіл судових витрат в порядку ч.3 ст.130 ГПК України задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Гасан Анастасії Русланівни ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Пающика Михайла Михайловича ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 20000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката, 3699,29,58 грн. судового збору.

В задоволенні іншої частини заяви відмовити».

Доручити господарському суду Донецької області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.Порядок і строк її оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.12.21

Головуючий суддя І.В. Тарасова

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.А. Пуль