ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.12.2021р. Справа №905/1344/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (01010, м.Київ, вул.Московська, 32/2, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале підприємство «Юнион-Углегаздобыча» (86500, Донецька область, м.Сніжне, вул.Миру, 58, )

про стягнення 2565,40 доларів США та 130000 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале підприємство «Юнион-Углегаздобыча», м.Сніжне про стягнення частини боргу:

- за кредитом по кредитному договору (відзивна кредитна лінія) №32/1-1-2-43/1 від 12.10.2012р. в розмірі 2565,40 доларів США,

- за кредитом по кредитному договору (відзивна кредитна лінія) №32/1-1-2-43/2 від 22.10.2012р. в розмірі 65000 грн,

- за кредитом по кредитному договору (відзивна кредитна лінія) №32/1-1-2-43/3 від 01.11.2012р. в розмірі 65000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем умов кредитних договорів (відзивні кредитні лінії) №32/1-1-2-43/1 від 12.10.2012р. (з урахуванням змісту договору №11/32/002 від 18.06.2014р. про переведення боргу), №32/1-1-2-43/2 від 22.10.2012р. (з урахуванням змісту договору №11/32/001 від 18.06.2014р.), №32/1-1-2-43/3 від 01.11.2012р., укладених на виконання генеральної кредитної угоди №32/1-1-2-43 від 12.10.2012р., внаслідок чого у Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале підприємство «Юнион-Углегаздобыча» утворилась заборгованість за кредитом.

При цьому, за твердженням позивача, з підписанням договору №04 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, банк відступив на користь позивача права вимоги за кредитними договорами №32/1-1-2-43/1 від 12.10.2012р., №32/1-1-2-43/2 від 22.10.2012р., №32/1-1-2-43/3 від 01.11.2012р., у зв`язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» звернулось до суду із розглядуваним позовом.

Ухвалою суду від 19.07.2021р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/1344/21, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач відзиву у встановлений судом строк не надав, будь-яких пояснень по суті спору не представив, про відкриття провадження у справі №905/1344/21 та розгляд вказаної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне у матеріалах справи оголошення з офіційного веб-порталу «Судова влада України» (dn.arbitr.gov.ua), у розділі «Новини та події суду».

З огляду на наведене, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до вимог ч.2 ст.178 вказаного нормативно-правового акту.

21.12.2021р. через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання з додатками.

Враховуючи завдання господарського судочинства, які превалюють над будь-якими іншими міркуванням в судовому процесі, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, суд враховує наведені додаткові документи при вирішенні цього спору та розглядає справу з урахуванням їх змісту.

Як зазначалось, провадження у справі було відкрито 19.07.2021р. та її розгляд здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених у ст.ст.2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За приписами ст.248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

В силу норм ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17.07.1997p. і набула чинності в Україні 11.09.1997p.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до ст.6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж «розумного строку» цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Однак, Конвенція в першу чергу також гарантує «процесуальну» справедливість розгляду справи, а вже потім дотримання розумного строку, що на практиці розуміється як змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін (Star Cate Epilekta Gevmata and Others v. Greece (Star Cate Epilekta Gevmata та інші проти Греції). Справедливість проваджень завжди оцінюється їх розглядом загалом для того, щоб окрема помилка не порушувала справедливість усього провадження (Mirolubov and Others v. Latvia (Миролюбов та інші проти Латвії), §103).

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, суд не вправі допустити юридичну помилку виключно з метою дотримання розумного строку розгляду справи, так як в такому разі не буде досягнуто завдання господарського судочинства.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку «розумності строку» розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття «розумного строку» не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013р., Папазова та інші проти України від 15.03.2012р.).

Європейський суд щодо тлумачення положення «розумний строк» в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» роз`яснив, що строк, який можна визначити «розумним», не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Приймаючи до уваги вищенаведене, розгляд справи здійснюється у строк, який перевищує встановлений ст.248 Господарського процесуального кодексу України, проте, відповідає критеріям розумності строку розгляду справи судом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст.626 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст.345 Господарського кодексу України встановлено, що у кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Як свідчать матеріали справи, 12.10.2012р. між Публічним акціонерним товариством «Банк «Софійський» (банк), Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнион-Углегаздобыча» (позичальник 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мале підприємство «Юнион-Углегаздобыча» (позичальник 2) укладено генеральну кредитну угоду №32/1-1-2-43, за змістом п.1.1 якої (в редакції додаткової угоди №1 від 25.10.2013р.), банк зобов`язується надавати позичальнику 1 та позичальнику 2 кредитні кошти в порядку та на умовах, визначених у відповідних кредитних договорах та додаткових угодах до них, укладених в межах цієї угоди, і які є її невід`ємними частинами. Загальний розмір позичкової заборгованості позичальникам за кредитами, наданими в межах даної угоди, не повинен перевищувати 11500000 грн в еквіваленті.

З підписанням додаткової угоди №7 від 29.08.2015р. до генеральної кредитної угоди №32/1-1-2-43 від 12.10.2012р. сторони погодили предмет договору у новій редакції, а саме: «Банк, на підставі цієї угоди, зобов`язується надавати позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у відповідних кредитних договорах та додаткових угодах до них, укладених в межах цієї угоди і які є невід`ємними частинами. Загальний розмір позичкової заборгованості позичальнику за кредитами, наданими в межах даної угоди, не повинен перевищувати 11500000 грн в еквіваленті. Строк повернення кредиту 28.09.2018р.».

Зазначений договір підписаний представниками сторін без зауважень та заперечень.

12.10.2012р. між Публічним акціонерним товариством «Банк «Софійський» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнион-Углегаздобыча» (позичальник) укладений кредитний договір №32/1-1-2-43/1 (відзивна кредитна лінія).

Відповідно до п.1.1 вказаного кредитного договору, банк на умовах цього договору та укладеної сторонами генеральної кредитної угоди №32/1-1-2-43 від 12.10.2012р. відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію у сумі 1229000 доларів США, але у будь-якому разі сума кредиту не повинна перевищувати 10000000 грн у перерахунку за курсом МВРУ на дату видачі кредитних коштів.

Кредит надається позичальнику повністю або частково в межах суми, зазначеної в п.1.1 цього договору на підставі письмової заяви позичальника та за умови належного виконання позичальником своїх зобов`язань згідно з цим договором (п.1.3 кредитного договору).

На виконання умов зазначеного правочину, банк здійснив видачу кредитних коштів позичальнику частинами (в сумах, які визначені у клопотаннях Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнион-Углегаздобыча»), а саме:

- 19.10.2012р. 100000 доларів США (меморіальний ордер №5182 від 19.10.2012р.),

- 12.10.2012р. 165000 доларів США (меморіальний ордер №3168 від 12.10.2012р.),

- 18.04.2013р. 100000 доларів США (меморіальний ордер №4422 від 18.04.2013р.).

22.10.2012р. між Публічним акціонерним товариством «Банк «Софійський» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнион-Углегаздобыча» (позичальник) укладений кредитний договір №32/1-1-2-43/2 (відзивна кредитна лінія).

Відповідно до п.1.1 вказаного кредитного договору, банк на умовах цього договору та укладеної сторонами генеральної кредитної угоди №32/1-1-2-43 від 12.10.2012р. відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію у сумі 10000000 грн.

Кредит надається позичальнику повністю або частково в межах суми, зазначеної в п.1.1 цього договору на підставі письмової заяви позичальника та за умови належного виконання позичальником своїх зобов`язань згідно з цим договором (п.1.3 кредитного договору).

На виконання умов зазначеного правочину, банк здійснив видачу кредитних коштів позичальнику частинами (в сумах, які визначені у клопотаннях позичальника), а саме:

- 22.10.2012р. 4000000 грн (меморіальний ордер №5918 від 22.10.2012р.),

- 15.11.2012р. 300000 грн (меморіальний ордер №4411 від 15.11.2012р.),

- 20.11.2012р. 300000 грн (меморіальний ордер №5910 від 20.11.2012р.),

- 28.11.2012р. 600000 грн (меморіальний ордер №9023 від 28.11.2012р.),

- 11.12.2012р. 200000 грн (меморіальний ордер №2557 від 11.12.2012р.),

- 13.12.2012р. 210000 грн (меморіальний ордер №3777 від 13.12.2012р.),

- 26.12.2012р. 466500 грн (меморіальний ордер №6772 від 26.12.2012р.),

- 24.12.2012р. 960000 грн (меморіальний ордер №6325 від 24.12.2012р.),

- 17.12.2012р. 430000 грн (меморіальний ордер №4319 від 17.12.2012р.).

01.12.2012р. між Публічним акціонерним товариством «Банк «Софійський» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мале підприємство «Юнион-Углегаздобыча» (позичальник) укладений кредитний договір №32/1-1-2-43/3 (відзивна кредитна лінія).

Відповідно до п.1.1 вказаного кредитного договору, банк на умовах цього договору та укладеної сторонами генеральної кредитної угоди №32/1-1-2-43 від 12.10.2012р. відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію, у сумі 10000000 грн.

Кредит надається позичальнику повністю або частково в межах суми, зазначеної в п.1.1 цього договору на підставі письмової заяви позичальника та за умови належного виконання позичальником своїх зобов`язань згідно з цим договором (п.1.3 кредитного договору).

На виконання умов зазначеного правочину, банк здійснив видачу кредитних коштів позичальнику частинами (в сумах, які визначені у клопотаннях позичальника), а саме:

- 19.11.2012р. 200000 грн (меморіальний ордер №5517 від 19.11.2012р.),

- 25.10.2013р. 480000 грн (меморіальний ордер №11445 від 25.10.2013р.),

- 28.10.2013р. 1020000 грн (меморіальний ордер №11621 від 28.10.2013р.).

Враховуючи наведене вище, приймаючи до уваги всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що банком було належним чином виконано свої зобов`язання в частині перерахування Товариству з обмеженою відповідальністю «Мале підприємство «Юнион-Углегаздобыча» та Товариству з обмеженою відповідальністю «Юнион-Углегаздобыча» кредитних коштів на підставі генеральної кредитної угоди та укладених до неї кредитних договорів (відзивні кредитні лінії).

Як вказує позивач та проти чого відповідач в порядку норм ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України не заперечує, у встановлений кредитними угодами строк позичальник зобов`язання за вищенаведеним правочином не виконав, борг за тілом кредиту не сплатив.

Водночас, 18.06.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнион-Углегаздобыча» (первісний боржник), Товариством з обмеженою відповідальністю «Мале підприємство «Юнион-Углегаздобыча» (новий боржник) та Публічним акціонерним товариством «Банк «Софійський» (кредитор) укладені договори про переведення боргу №11/32/001 та №11/32/002, за змістом п.1.1 яких цими правочинами регулюються відносини, пов`язані із заміною зобов`язальної сторони (первісного боржника) у зобов`язаннях, що виникають із кредитних договорів №32/1-1-2-43/2 від 22.10.2012р. та №32/1-1-2-43/1 від 12.10.2012р., укладених між первісним боржником та кредитором (основні договори).

Первісний боржник переводить на нового боржника борг (грошове зобов`язання) у розмірі 445000 доларів США, що виник на підставі п.1.1 договору №32/1-1-2-43/1 від 12.10.2012р., борг у розмірі 6017500 грн, що виник на підставі п.1.1 договору №32/1-1-2-43/2 від 22.10.2012р., а новий боржник погоджується виконати зазначені грошові зобов`язання. За цими договорами новий боржник стає зобов`язаним виконати замість первісного боржника у повному обсязі всі умови основних договорів, за якими він стає позичальником (п.п.2, 3 договорів 11/32/001 від 18.06.2014р., №11/32/002 від 18.06.2014р.).

Ціна цього договору, що підлягає сплаті первісним боржником новому боржнику становить 5263280,22 грн та відповідає сумі невиконаного грошового зобов`язання за основним договором у перерахунку за курсом Національного Банку України станом на 18.06.2014р. Строк сплати ціни, яка вказана у п.6 цього договору становить 5 календарних днів з дати підписання цього договору сторонами. Сплата ціни здійснюється первісним боржником на рахунок нового боржника за банківськими реквізитами вказаними в цьому договорі (п.6 договору 11/32/002 від 18.06.2014р.).

Кредитор не заперечує проти заміни первісного боржника новим боржником в основних договорах і, підписуючи зі своєї сторони ці договори, дає свою згоду на відповідне переведення боргу в порядку та на умовах, визначених цими договорами. Новий боржник, підписуючи ці договори, підтверджує, що йому була передана вся необхідна інформація (документація), пов`язана з основними договорами, зокрема, і та, що стосується спорів і суперечностей за основними договорами між первісним боржником та кредитором (п.п.6, 7 договору №11/32/001 від 18.06.2014р., п.п.9, 10 договору 11/32/002 від 18.06.2014р.).

Зазначені договори вважаються укладеними та набирають чинності з моменту їх підписання сторонами та їх скріплення печатками сторін (п.11 договору №11/32/001 від 18.06.2014р., п.14 договору №11/32/002 від 18.06.2014р.).

Договори про переведення боргу підписані представниками сторін, скріплені печатками підприємств та банку без зауважень та заперечень.

Згідно з положеннями ст.520 Цивільного кодексу України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Отже, переведення боргу є договірною передачею зобов`язань первісного боржника новому боржнику та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, заміна боржника саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

При цьому, за договором переведення боргу, яким передбачається заміна боржника у зобов`язанні, попередній боржник передає свої обов`язки у зобов`язанні новому боржнику, який вступає у зобов`язання та має виконати обов`язок перед кредитором.

Одночасно, норма ст.520 Цивільного кодексу України має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов`язання внаслідок заміни особи боржника.

Необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора. Вступаючи у договірні відносини, кредитор розраховував на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов`язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо).

Отже, для заміни боржника у зобов`язанні необхідна воля кредитора щодо відсутності заперечень проти покладення обов`язку первісного боржника на іншу особу.

Уклавши трьохсторонні договори про переведення боргу банк, як кредитор, надав свою згоду на заміну первісного боржника за договорами №32/1-1-2-43/1 від 12.10.2012р., №32/1-1-2-43/2 від 22.10.2012р., на відповідача, який, у свою чергу, зобов`язався погасити заборгованість перед банком в сумі 445000 доларів США, що становить в еквіваленті на гривню станом на 18.06.2014р. 5263280,22 грн та 6017500 грн відповідно.

Згідно зі ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Закріплена у ст.204 Цивільного кодексу України презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили; у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, мають безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню (аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 30.08.2018р. у справі №904/8978/17).

Зважаючи на встановлену ст.204 Цивільного кодексу України і не спростовану при вирішенні цієї справи в порядку норм ст.215 Цивільного кодексу України презумпцію правомірності укладених між сторонами договорів про переведення боргу, останні у розумінні ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України та ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України є належними підставами для виникнення та існування обумовлених такими договорами прав і обов`язків сторін.

З огляду на вищенаведене, належним боржником за кредитними договорами (відзивні кредитні лінії) №32/1-1-2-43/1 від 12.10.2012р., №32/1-1-2-43/2 від 22.10.2012р. на суму 445000 доларів США, що становить в еквіваленті на гривню станом на 18.06.2014р. 5263280,22 грн та 6017500 грн відповідно є Товариство з обмеженою відповідальністю «Мале підприємство «Юнион-Углегаздобыча».

За змістом ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ст.513 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.ст.514, 516 вказаного нормативно-правового акту до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

03.04.2019р. відбувся електронний аукціон з реалізації кредитного портфелю Публічного акціонерного товариства «Банк Софійський» з правами вимоги та іншими майновими правами за кредитними договорами, що укладені з юридичними особами, у кількості 39 позицій, дебіторської заборгованості у кількості 289 позицій та основних засобів (офісна та комп`ютерна техніка) в кількості 35 одиниць, в тому числі, прав вимоги за кредитними договорами (відзивна кредитна лінія) №32/1-1-2-43/1 від 12.10.2012р., №32/1-1-2-43/2 від 22.10.2012р., №32/1-1-2-43/3 від 01.11.2012р.

Переможцем електронних торгів відповідно до протоколу №UA-EA-2019-03-25-000056-b від 03.04.2019р. визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт».

06.05.2019р. Публічне акціонерне товариство «Банк Софійський» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», керуючись ст.ст.6, 512-519, 627, 632, 656 Цивільного кодексу України та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону №UA-EA-2019-03-25-000056-b від 03.04.2019р., уклали договір №04 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги.

Відповідно до п.2.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у додатку №1 до цього договору, в тому числі, права вимоги до позичальника Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале підприємство «Юнион-Углегаздобыча», що виникли на підставі кредитних договорів (відзивна кредитна лінія) №32/1-1-2-43/1 від 12.10.2012р., №32/1-1-2-43/2 від 22.10.2012р. (з урахуванням змісту договорів про переведення боргу №11/32/001 від 18.06.2014р., №11/32/002 від 18.06.2014р.), №32/1-1-2-43/3 від 01.11.2012р. (позиції №№34 36 додатку №1 до договору), включаючи права вимоги до їх правонаступників, спадкоємців або інших осіб, до яких перешли їх обов`язки за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) та/або договорами поруки та/або іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до цього договору (основні договори, права вимоги). Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти в сумі та у порядку, визначених цим договором.

Згідно з п.2.2 договору новий кредитор в день укладання договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до п.4.1 цього договору набуває усі права кредитора до боржників, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за кредитними договорами, сплати боржниками грошових коштів у розмірах вказаних у додатку №1 до договору.

Цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін (п.6.5).

Зазначений договір підписаний представниками банку та нового кредитора, а також скріплений печатками останніх без зауважень та заперечень.

Розмір прав вимоги, які перейшли до нового кредитора, вказані у додатку №1 договору, в тому числі, права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале підприємство «Юнион-Углегаздобыча» (), що виникли на підставі:

1) кредитного договору (відзивна кредитна лінія) №32/1-1-2-43/3 від 01.11.2012р. (позиція №34) становить 3336192,20 грн, з яких:

- 2454071,25 грн - основна заборгованість по тілу кредиту,

- 882120,95 грн - заборгованість за нарахованими процентами за кредитом,

2) кредитного договору (відзивна кредитна лінія) №32/1-1-2-43/2 від 22.10.2012р. (позиція №35) у розмірі 10562037,59 грн, з яких:

- 7769334,38 грн - основна заборгованість по тілу кредиту,

- 2792703,21 грн - заборгованість за нарахованими процентами за кредитом,

3) кредитного договору (відзивна кредитна лінія) №32/1-1-2-43/1 від 12.10.2012р. (позиція №36) у розмірі 605795,94 доларів США, з яких:

- 513506,62 доларів США - основна заборгованість по тілу кредиту,

- 92290,32 доларів США - заборгованість за нарахованими процентами за кредитом.

Позивачем долучено до матеріалів справи копію платіжного доручення №16516687 від 17.04.2019р. про сплату Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Софійський» грошових коштів у розмірі 2817234,61 грн (призначення платежу: «оплата за активи (майно) згідно з протоколом електронного аукціону №UA-EA-2019-03-25-000056-b, лот №F30GL41933»).

Наразі, договори №32/1-1-2-43/1 від 12.10.2012р., №32/1-1-2-43/2 від 22.10.2012р., №32/1-1-2-43/3 від 01.11.2012р. не містять будь-яких обмежень щодо можливості передачі прав банку за цими договорами третім особам.

З огляду на приписи ст.ст.512, 513, 514, 516 Цивільного кодексу України, враховуючи відсутність доказів визнання договору №04 від 06.05.2019р. недійсним, належним кредитором за кредитними договорами №32/1-1-2-43/1 від 12.10.2012р., №32/1-1-2-43/2 від 22.10.2012р., №32/1-1-2-43/3 від 01.11.2012р. є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт».

Вважаючи порушеним своє право, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале підприємство «Юнион-Углегаздобыча» про стягнення частини боргу за тілом кредиту по кредитному договору №32/1-1-2-43/3 від 01.11.2012р. в розмірі 65000 грн, по кредитному договору №32/1-1-2-43/1 від 12.10.2012р. 2565,40 доларів США, по кредитному договору №32/1-1-2-43/2 від 22.10.2012р. 65000 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст.1049 вказаного кодексу України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, банк (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт») свої зобов`язання за кредитними договорами №32/1-1-2-43/3 від 01.11.2012р., №32/1-1-2-43/1 від 12.10.2012р., №32/1-1-2-43/2 від 22.10.2012р. виконав у повному обсязі, видавши позичальнику в межах ліміту кредитних ліній грошові кошти, що підтверджується наявними в матеріалами справи меморіальними ордерами.

Як визначено у п.1 додаткової угоди №7 від 29.09.2015р. до генеральної кредитної угоди №32/1-1-2-43 від 12.10.2012р. строк повернення кредитних коштів встановлено до 28.09.2018р.

За твердженням позивача, у Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале підприємство «Юнион-Углегаздобыча» (з урахуванням змісту договорів про переведення боргу №11/32/001 від 18.06.2014р., №11/32/002 від 18.06.2014р.) наявна непогашена заборгованість по процентам та тілу кредиту за кредитним договором №32/1-1-2-43/3 від 01.11.2012р. в загальному розмірі 3336192,20 грн, за кредитним договором №32/1-1-2-43/2 від 22.10.2012р. 10562037,59 грн, за кредитним договором №32/1-1-2-43/1 від 12.10.2012р. 605795,94 доларів США.

В той же час, належних та допустимих доказів в розумінні норм ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України, які б спростовували факт наявності заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», строк сплати якої є таким, що настав, відповідачем під час розгляду вказаної справи не представлено.

За таких обставин, оскільки відповідач (з урахуванням змісту договорів про переведення боргу №11/32/001 від 18.06.2014р., №11/32/002 від 18.06.2014р.) грошові зобов`язання за наведеними вище кредитними угодами не виконав, кредитні кошти у повному обсязі не повернув, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених позивачем вимог про стягнення частини заборгованості з повернення тіла кредиту за кредитним договором №32/1-1-2-43/1 від 12.10.2012р. в розмірі 2565,40 доларів США, за кредитним договором №32/1-1-2-43/2 від 22.10.2012р. в розмірі 65000 грн, за кредитним договором №32/1-1-2-43/3 від 01.11.2012р. в розмірі 65000 грн.

Щодо можливості стягнення боргу в іноземній валюті, в якій було видано кредит позичальнику, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

При цьому, Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст.192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Згідно зі ст.524 Цивільного кодексу України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст.533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

Як вбачається, заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Отже ,у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення правочинів, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому, з огляду на положення ч.1 ст.1046 Цивільного кодексу України, а також ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, вносить двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Аналогічні висновки Верховного Суду про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018р. у справі №761/12665/14-ц, від 16.01.2019р. у справі №373/2054/16-ц, від 23.10.2019р. у справі №723/304/16-ц та від 18.09.2020р. у справі №916/4693/15.

Отже, з метою недопущення вказаної двозначності, суд дійшов висновку щодо зазначення в резолютивній частині рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором №32/1-1-2-43/1 від 12.10.2012р. суми саме у валюті зобов`язання доларі США без наведення еквіваленту у національній валюті України.

Таким чином, здійснивши відповідну юридичну оцінку всіх доказів, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале підприємство «Юнион-Углегаздобыча», м.Сніжне про стягнення частини боргу:

- за кредитом по кредитному договору (відзивна кредитна лінія) №32/1-1-2-43/1 від 12.10.2012р. в розмірі 2565,40 доларів США,

- за кредитом по кредитному договору (відзивна кредитна лінія) №32/1-1-2-43/2 від 22.10.2012р. в розмірі 65000 грн,

- за кредитом по кредитному договору (відзивна кредитна лінія) №32/1-1-2-43/3 від 01.11.2012р. в розмірі 65000 грн.

Згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 3000 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале підприємство «Юнион-Углегаздобыча» (86500, Донецька область, м.Сніжне, вул.Миру, 58, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (01010, м.Київ, вул.Московська, 32/2, ) заборгованість по кредиту за кредитним договором (відзивна кредитна лінія) №32/1-1-2-43/1 від 12.10.2012р. в розмірі 2565,40 доларів США, заборгованість по кредиту за кредитним договором (відзивна кредитна лінія) №32/1-1-2-43/2 від 22.10.2012р. в розмірі 65000 грн, заборгованість по кредиту за кредитним договором (відзивна кредитна лінія) №32/1-1-2-43/3 від 01.11.2012р. в розмірі 65000 грн, а також судовий збір в сумі 3000 грн.

Повний текст рішення складено 23.12.2021р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ю.О.Паляниця