ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2021 р. м. Ужгород Справа № 907/180/21

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

За участю секретаря судового засідання Мешко Р.В.

розглянувши позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний інвестиційний банк, м. Ужгород до товариства з обмеженою відповідальністю ІВ, м. Ужгород про стягнення суми 222.505,95грн.

За участю представників:

від позивача - Мікрюков Сергій Володимирович, адвокат, ордер серія АО № 1000040 від 14 січня 2020 року

від відповідача - Меренич Мирослава Іванівна, адвокат, ордер серія ЗР № 41044 від 18 серпня 2021 року

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача про стягнення суми 222.505,95 грн. заборгованості за договором кредиту за овердрафтом №02-1/3о-47-12 від 26.11.2012, у тому числі 45 000,00грн. заборгованості по кредиту, 68 929,98грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 35 892,03 грн. пені, 8 536,44грн. три відсотки річних, 52 897,50 грн. інфляційних втрат та 11 250,00 грн. штрафу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено зобов`язання з оплати за договором кредиту за овердрафтом №02-1/3о-47-12 від 26.11.2012, що призвело звернення позивача до господарського суду із вимогами про стягнення з відповідача суми 222 505,95 грн.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області про відкриття провадження у справі від 24.03.2021 р. по справі №907/180/21 розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачу встановлено строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

30.04.2021 р. представником відповідача подано відзив на позовну заяву разом з клопотанням про продовження відповідачу строку для подання відзиву до 07.05.2021 р. До відзиву додано клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін разом з клопотанням про продовження строку на його подачу.

Ухвалою суду від 11.05.2021 р. в задоволенні клопотання відповідача відмовлено.

Ухвалою суду від 12.05.2021 розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Призначено підготовче засідання у справі № 907/180/21 на 08 червня 2021 р.

Ухвалою суду від 08.06.2021 р. відкладено підготовче засідання на 07.07.2021.

Ухвалою суду від 07.07.2021 р. відкладено підготовче засідання на 19.08.2021 року.

Відповідачем подано клопотання про застосування строків позовної давності.

У судовому засідання за згодою сторін відповідно до ст. 183 ГПК України оголошено перерву до 14.09.2021 року.

Ухвалою суду від 14.09.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17 листопада 2021 р.

Ухвалою суду від 17.11.2021 відкладено розгляд справи по суті на 08 грудня 2021 року.

Позивач заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових письмових поясненнях по суті спору посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами.

Вказує на те, що відповідач неналежно виконує умови договору кредиту за овердрафтом № 02-1/3о-47-12 (з наступними змінами, внесеними додатковими угодами № 1 від 08.01.13, №2 від 25.11.13), внаслідок чого в нього виникла та рахується заборгованість у розмірі 222 505,95 грн., яка складається з 45 000,00 - заборгованість по кредиту; - 68 929,98 - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. - 35 892,03 - пеня. - 8 536,44 -3 відсотки річних у відповідності до ст. 625 ЦКУ. - 52 897,50 - інфляційне збільшення заборгованості. - 11 250,00 - штраф.

Звертає увагу на те, що Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 05.05.2016 року у справі №907/154/16 за позовом АТ «КОМІНВЕСТБАНК» до ТОВ «І.В.» про звернення стягнення на предмет іпотеки було визнано ТОВ «І.В.» порушення умов договору кредиту за овердрафтом №02-1/Зо-47-12 від 26.11.2012р. та вірність нарахування штрафних санкцій.

За доводами позивача в сукупності зазначені обставини порушення відповідачем умов кредитного договору, що встановлені у справі №907/154/16 та в силу положень ст. 75 ГПК України не потребують доказування, надають позивачу право на стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 222 505,95 грн.

Відповідач товариство з обмеженою відповідальністю ІВ у поданому відзиві проти позову заперечує. Просить суд у задоволенні позову відмовити повністю із підстав, наведених у вказаному процесуальному документі.

Зокрема відповідач погоджуючись, що обставини справи встановлені Господарським судом Закарпатської області при розгляді справи №907/154/16 не потребують доказування, вказує на те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

За доводами відповідача в межах цієї справи позивач застосував подвійну відповідальність за одне і те саме на його думку порушення передбачену як договором так і законом застосувавши за одне і те саме порушення і пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ так і інфляційні втрати що є тотожним. При тому розмір пені обраховано у період з березня 2018 ро березень 2021 року, а інфляційних втрат у період з січня 2015 ро лютий 2021 року.

Відповідач вважає, що у межах вказаної справи предметом позову може бути стягнення інфляційних платежів за невиконання рішення суду від 05.05.2016 року яким визначено зобов`язання з тіла позики в сумі 45 000 грн. та відсотків в сумі 13 684.67 грн., а не 68 929.98 грн. як зазначає позивач у своєму позові. Також Відповідач стверджує, що для нарахування відсотків річних та пені є сума боргу зафіксована у рішення суду від 05 червня 2016 року по справі, а не сам договір овердрафту термін дії якого закінчився.

Крім того Відповідач заявляє про застосування строків позовної давності на ту частину платежів на яку вона поширюється за відсутності підстав для відмови у задоволенні позову за необґрунтованістю.

У поданій Позивачем відповіді на відзив, Позивач заперечуючи доводи Відповідача, зокрема вказує на те, що сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язань і тому Позивач має всі законні підстави для нарахування та стягнення відсотків за користування кредитом до повного виконання Відповідачем своїх зобов`язань по договору кредиту за овердрафтом №02-1/3о-47-12 від 26.11.2012р.

Крім того, позивач зауважує, що сторони погодили збільшений строк позовної давності для договору кредиту за овердрафтом №02-1/30-47-12 від 26.11.2012р.

Водночас Посилання Відповідача на зафіксовану суму боргу судовим рішенням по справі № 907/154/16 вважає неправильним оскільки в ньому встановлену суму боргу станом на 09 березня 2016 року, а в позовній заяві встановлено заборгованість станом на 22 березня 2021 року, які відповідно є більшою, що підтверджується випискою та розрахунком доданими до позовної заяви та збільшення відповідно утворилося через винувату поведінку Відповідача у не сплаті заборгованості за договором.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

У судовому засіданні 08.12.2021 року, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

26.11.12 року між публічним акціонерним товариством „Комерційний інвестиційний банк» (далі банк, позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "ІВ" (далі-позичальник, відповідач) був укладений договір кредиту за овердрафтом № 02-1/3о-47-12 (далі кредитний договір) (з наступними змінами, внесеними додатковими угодами № 1 від 08.01.13, №2 від 25.11.13), на підставі якого банк надав позичальнику овердрафт для здійснення операцій з поточного рахунку понад залишок коштів на поточному рахунку із сплатою відсотків, комісій та інших платежів. Ліміт кредитування встановлено в межах 45000 грн.; встановлено розмір відсотків за користування овердрафтом 26 % та кінцевий термін, до якого здійснюється надання та має бути повністю погашена заборгованість з овердрафту за договором 24.11.2014 року.

Розділом 2 кредитного договору сторони встановили, що датою погашення (часткового погашення) кредиту у формі овердрафту вважається день зарахування коштів на поточний рахунок (або на інші рахунки, на яких згідно з нормами чинного законодавства може враховуватись заборгованість за овердрафтом), внаслідок якого заборгованість по овердрафту на кінець операційного дня стала меншою за заборгованість по овердрафту на початок операційного дня.

Відповідно до п. п. 2.3., 2.4. за користування овердрафтом позичальник сплачує кредитору винагороду за його використання в розмірі 26 % річних від фактичної заборгованості за рахунком. Кінцеве погашення відсотків має бути здійснено не пізніше закінчення терміну дії договору.

У відповідності до п. 5.2.1 Договору кредиту за овердрафтом, Позичальник зобов`язаний забезпечити виконання своїх зобов`язань за цим договором. Погасити Кредиторові овердрафт в повному обсязі у термін, передбачений п.1.4. Договору.

У випадку невиконання або неналежного виконання сторонами зобов`язань, передбачених Договором, винна сторона відшкодовує іншій стороні заподіяні цим збитки. Збитки стягуються в повній сумі понад суму неустойки (штрафу, пені) (п.6.1 Договору).

У випадку порушення Позичальник термінів погашення кредиту, а також, якщо сплата відсотків і комісій прострочена більше ніж на 2 (два) календарні дні, Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від простроченої суми за кожен день прострочення платежу (п.6.2 Договору).

Сторонами у пункті 6.3 Договору погоджено, що у випадку порушення Позичальником умов, визначених п. 1.4. цього Договору, Позичальник зобов`язаний сплатити Кредиторові штраф у розмірі 25 (Двадцять п`ять) відсотків від розміру максимального ліміту заборгованості по кредиту за овердрафтом, що зазначені в п. 1.2. цього Договору.

Пунктом 6.8 Договору сторонами погоджено, що загальна позовна давності становить 10 (десять) років щодо звернення до суду для захисту прав Кредитора; позовна давність про стягнення неустойки у вигляді штрафу та пені становить 3 (три) роки.

У відповідності до п. 10.2. договору кредиту за овердрафтом №02-1/3о-47- 26.11.2012 р. визначено, що цей договір набирає сили з моменту його підписання і діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань по погашенню кредиту, сплаті відсотків, комісій, інших платежів, неустойки (штрафу, пені), а також відшкодування і збитків, заподіяних кредиторові. .

В забезпечення виконання зобов`язань, що випливають з Договору кредиту за овердрафтом № 02-1/3о-47-12 від 26.11.2012 р. між ПАТ «Комінвестбанк» та ТОВ «ІВ» було укладено Договір іпотеки від 20.12.12, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Журкі О.Т. та зареєстрований в реєстрі за № 4249 та, в подальшому, додатковий договір до нього № 1 від 11.12.13, згідно з якими в якості забезпечення зобов`язань було передано нежитлову будівлю, цех, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Есень, вул. Мала (Леніна), 107.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 05.05.2016 р., позов публічного акціонерного товариства "Комерційний інвестиційний банк", м. Ужгород до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "ІВ", м. Ужгород про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено повністю. Звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з Договором іпотеки від 20.12.12, посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Журкі О.Т. та зареєстрованим в реєстрі за № 4249 та Додатковою угодою до нього №1 від 11.12.13, в рахунок погашення заборгованості товариства з обмеженою відповідальністю "ІВ" (88000 Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Минайська, 15/32, код 22102422) за договором кредиту за овердрафтом № 02-1/30-47-12 від 26.11.12 у сумі 105650,92 грн., в т. ч. 45000 грн. боргу по кредиту, 13684,67 грн. боргу по процентах за користування кредитом, 1745,75 грн. (трьох відсотків) річних, 22023,40 грн. втрат від інфляції, 11250 грн. штрафу та 10057,81 грн. пені, а саме: на нежитлову будівлю, цех, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Есень, вул. Мала (Леніна), 107 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на користь ПАТ "КОМІНВЕСТБАНК (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Гойди, 8, код 19355562") на прилюдних торгах з початковою ціною, яка буде визначена на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом згідно з оцінкою майна під час проведення виконавчих дій, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна.

Обставини невиконання позичальником зобов`язань з повернення суми одержаного кредиту у строк, встановлений кредитним договором, та неналежного виконання зобов`язань зі сплати процентів за користування кредитом, встановлені рішенням Господарського суду Закарпатської області від 5.05.2016 у справі № 907/154/16 (між тими ж сторонами), та в силу положень ч. 4 ст. 75 ГПК України доказуванню не підлягають.

За доводами позивача відповідач неналежно виконує умови договору кредиту за овердрафтом №02-1/3о-47-12 (з наступними змінами, внесеними додатковими угодами № 1 від 08.01.13, №2 від 25.11.13), внаслідок чого в нього виникла та рахується заборгованість, яка складається з 45 000,00 грн. - заборгованість по кредиту; - 68 929,98 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. - 35 892,03 грн. - пені. - 8 536,44 грн. три відсотки річних у відповідності до ст. 625 ЦКУ. - 52 897,50 грн. - інфляційне збільшення заборгованості. - 11 250,00 грн. - штраф.

За таких обставин, розмір позовних вимог до відповідача, яку позивач просить задовольнити, складає 222 505,95 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом

Частинами 1 та 2 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Господарського суду Закарпатської області від 05.05.2016 р., позов публічного акціонерного товариства "Комерційний інвестиційний банк", м. Ужгород до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "ІВ", м. Ужгород про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено повністю. Звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з Договором іпотеки від 20.12.12, посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Журкі О.Т. та зареєстрованим в реєстрі за № 4249 та Додатковою угодою до нього №1 від 11.12.13, в рахунок погашення заборгованості товариства з обмеженою відповідальністю "ІВ" (88000 Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Минайська, 15/32, код 22102422) за договором кредиту за овердрафтом № 02-1/30-47-12 від 26.11.12 у сумі 105650,92 грн., в т. ч. 45000грн. боргу по кредиту, 13 684,67 грн. боргу по процентах за користування кредитом, 1745,75 грн. (трьох відсотків) річних, 22023,40 грн. втрат від інфляції, 11250 грн. штрафу та 10057,81 грн. пені, а саме: на нежитлову будівлю, цех, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Есень, вул. Мала (Леніна), 107 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на користь ПАТ "КОМІНВЕСТБАНК (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Гойди, 8, код 19355562") на прилюдних торгах з початковою ціною, яка буде визначена на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом згідно з оцінкою майна під час проведення виконавчих дій, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна.

Обставини невиконання позичальником зобов`язань з повернення суми одержаного кредиту у строк, встановлений кредитним договором, та неналежного виконання зобов`язань зі сплати процентів за користування кредитом, встановлені рішенням Господарського суду Закарпатської області від 05.05.2016 у справі № 907/154/16 (між тими ж сторонами), та в силу положень ч. 4 ст. 75 ГПК України доказуванню не підлягають.

Таким чином, враховуючи, що факт належного виконання позивачем свого зобов`язання є встановленим, беручи до уваги відсутність доказів належного виконання відповідачем свого основного зобов`язання, суд приходить до висновку, що позовна вимоги про стягнення заборгованості за кредитом у сумі 45 000,00 грн. є правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до п. п. 2.3., 2.4. за користування овердрафтом позичальник сплачує кредитору винагороду за його використання в розмірі 26 % річних від фактичної заборгованості за рахунком. Кінцеве погашення відсотків має бути здійснено не пізніше закінчення терміну дії договору.

Приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

З посиланням на умови договору позивачем також заявлено позовну вимогу про стягнення суми 68 929,98 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Вказана сума заявлена позивачем за період з листопада 2012 по лютий 2021 року.

Господарський суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 10.04.2019 у справі № 461/10610/13-ц, що полягає у наступному. За умови пред`явлення банком до позичальника та поручителя вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов`язання (див. пункт 80 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11). У разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України строк повернення неохопленої попередніми періодами заборгованості за кредитним договором вважається таким, що настав, а право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).

Крім того, суд приймає до уваги аналогічні позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 19.05.2020 у справі № 910/23028/17.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи рішенням у справі №907/154/16 від 05.05.2016 звернуто стягнення на предмет іпотеки у сумі 105 650,92 грн., що включає суму 13 684,67 грн. боргу по процентах за користування кредитом.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт звернення позивача до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, чим змінено порядок, умови і строк дії договору кредиту за овердрафтом № 02-1/3о-47-12, а також припинено право Акціонерного товариства Комерційний інвестиційний банк, нараховувати процентах за користування кредитом.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

За приписами ч.1 ст.18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Оскільки як вже зазначалось рішення у справі № 907/154/16 (між тими ж сторонами), в силу положень ч. 4 ст. 75 ГПК України має преюдиційне значення, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення суми 68 929,98 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом в силу зазначених обставин, підлягає частковому задоволенню на користь позивача у розмірі 13 684,67 грн.

З огляду на порушення відповідачем умов договору, позивачем, в силу положень п.п. 6.2, 6.3 Договору заявлено також позовні вимоги про стягнення суми 11 250,00 грн.- штрафу та суми 35 892,03 грн. пені.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 Цивільного кодексу України визначає правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема, сплату неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Приписами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Сторонами у п. 6.2 Договору погоджено, що у випадку порушення Позичальником термінів погашення кредиту, а також, якщо сплата відсотків і комісій прострочена більше ніж на 2 (два) календарні дні, Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від простроченої суми за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п. 2.5. Постанови пленуму Вищого Господарського суду України №14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції

За змістом ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Тобто, та обставина, що сторони в умовах договору погодили, що неустойка нараховується та сплачується за кожний прострочений день, не означає погодження сторонами іншого, аніж встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України строку, за який нараховується неустойка.

Суд перевіривши правильність нарахування заявленої до стягнення суми пені прийшов до висновку, що розрахунок проведено без врахування ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України, у зв`язку з чим, суд здійснивши власний розрахунок пені за Договорами прийшов до висновку про задоволення цієї позовної вимоги частково в сумі 2 714,75 грн. У задоволенні решти вимог слід відмовити.

Разом з тим, судом враховано, що на підставі ст. 267 ЦК України відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності.

Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина 1 статті 259 ЦК України).

В постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» зазначено, що щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. За правилами частини першої статті 259 ЦК України сторонам дозволено за домовленістю збільшувати встановлену законом як загальну, так і спеціальну позовну давність. Умова про збільшення позовної давності може бути вміщена як в укладеному сторонами договорі купівлі-продажу, поставки, надання послуг тощо, так і в окремому документі або в листах, телеграмах, телефонограмах та інших документах, якими обмінювалися сторони і які повинні однозначно свідчити про досягнення згоди сторін щодо збільшення строку позовної давності.

Водночас, Верховний Суд України у постанові від 18.05.2016 по справі №6-474цс16 зазначив, що правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі №6-3006цс15 та від 25 травня 2016 року у справі №6-1138цс 15.

Окрім того, законодавством визначено строк (позовна давність), у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Так, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), а для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ст. 258 ЦК України).

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Положення глави 19 ЦК України про строки позовної давності підлягають застосуванню з урахуванням положень ч. 6 ст. 232 ГК України, а тому:

1) якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на позов про стягнення такої санкції за кожен день прострочення виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права;

2) з огляду на те, що нарахування господарських штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, то строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію. Положення ст.266, ч.2 ст.258 ЦК України про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою, до господарських санкцій не застосовується.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 08.02.2017 у справі № 910/29752/15 та постанові Верховного суду по справі №910/17753/18 від 28.01.2020.

Оскільки, судом здійснено власний розрахунок пені за Договорам з врахування ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України та задоволено позовну вимогу частково в сумі 2 714,75 грн., заява відповідача про застосування строку позовної давності в частині вимог про стягнення пені задоволенню не підлягає.

Відтак, вимога позивача про стягнення з відповідача суми пені за невиконання умов договору підлягає задоволенню з урахуванням встановленого судовим рішенням у справі №907/154/16 розміру пені у сумі 12.772,56грн. (10057,81 + 2.714,75).

Сторонами у пункті 6.3 Договору погоджено, що у випадку порушення Позичальником умов, визначених п. 1.4. цього Договору, Позичальник зобов`язаний сплатити Кредиторові штраф у розмірі 25 (Двадцять п`ять) відсотків від розміру максимального ліміту заборгованості по кредиту за овердрафтом, що зазначені в п. 1.2. цього Договору.

Вимога про стягнення суми 11 250,00 грн. штрафу, з урахуванням обставин встановлених у справі №907/154/16 є правомірною та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Водночас у зв`язку з наведеними висновками суду та встановленими обставинами справи, у суду відсутні підстави для задоволення заяви відповідача про застосування строків позовної давності за вимогою про стягнення суми 11 250,00 грн. штрафу.

Обставини невиконання позичальником зобов`язань з повернення суми одержаного кредиту у строк, встановлений кредитним договором, та неналежного виконання зобов`язань зі сплати процентів за користування кредитом, встановлені рішенням Господарського суду Закарпатської області від 05.05.2016 у справі № 907/154/16 (між тими ж сторонами), які в силу положень ч. 4 ст. 75 ГПК України доказуванню не підлягають, надають позивачу право на стягнення з відповідача відсотків річних та інфляційних втрат передбачених ст. 625 ЦК України.

Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення суми 8 536, 44 грн. трьох відсотків річних за період 25.11.2014 по 22.03.2021 років та 52 897,50 грн. втрат від інфляції нарахованих за період січень 2015 по лютий 2021 років.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідачем в свою чергу зроблено заяву про застосування строку позовної давності до вказаних позовних вимог.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно ч.ч.3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013 року)

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст.267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України). Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц виклала свої висновки про те, що положеннями статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання не залежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі №918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами у розумінні положень статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Аналогічні за змістом правові висновки виклав Верховний Суд у постановах від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі №908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц.

З огляду на наведене суд, з урахуванням заяви про застосування строку позовної давності, здійснивши власний розрахунок заявлених до стягнення сум, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в розмірі 4053,70 грн. трьох відсотків річних та 8 595.00 грн. втрат від інфляції. У задоволенні решти вимог відмовити.

Відтак, вимога позивача про стягнення з відповідача суми трьох відсотків річних та інфляційних втрат підлягає задоволенню з урахуванням встановленого судовим рішенням у справі №907/154/16 розміру у сумі трьох відсотків річних 5.799,45 грн. (1.745,75 + 4053,70), інфляційних втрат у сумі 30.618,40 грн. (22.023,40 + 8.595,00).

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний інвестиційний банк, м. Ужгород до товариства з обмеженою відповідальністю ІВ, м. Ужгород про стягнення суми 222.505,95 грн. підлягають задоволенню частково у розмірі 119.125,08 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача в сумі 1 786,87 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 191, 195, ч. 1 ст. 202, ст.ст. 232, 233, 237, 238, 240, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ІВ" (88000 Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Минайська, будинок 15, квартира 32, ) на користь акціонерного товариства „Комерційний інвестиційний банк» (88000, м. Ужгород, вул. Гойди, 10, ) суму 119.125,08 грн. (сто дев`ятнадцять тисяч сто двадцять п`ять гривень 08 коп.) заборгованості в.т.ч. 45 000,00 грн. основного боргу, 13 684,67 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 12.772,56 грн. пені, 11 250,00 грн. штрафу, 5.799,45 грн. трьох відсотків річних, 30.618,40 грн. втрат від інфляції, а також суму 1 786,87 грн. (тисячу сімсот вісімдесят шість гривень 87 коп.) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 24.12.2021.

Суддя О.Ф. Ремецькі