УХВАЛА
м. Київ

29.12.2021Справа № 906/684/21

За первісним позовом Державного підприємства "Зарічанське лісове господарство" (с. Зарічани Житомирського району Житомирської області)
До: 1. Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомир (м. Житомир)
2. Військової частини НОМЕР_1 (смт. Вакуленчук Чуднівського району Житомирської області)
3. Макарівської квартино-експлуатаційної частини району (смт. Городок Радомишльського району Житомирської області)
4. Міністерства оборони України (м. Київ)
5. Державного підприємства "Шепетівський військовий лісгосп" (м. Шепетівка Хмельницької обл.)
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів:
1. Новоград-Волинська квартирно-експлуатаційна частина району (м. Новоград-Волинський Житомирської області)
2. 643 Управління начальника робіт (місто Житомир)
3. Військова частина НОМЕР_2 (с. Тетерівка Житомирського району Житомирської області)
про визнання прав володіння, користування та розпорядження лісовими насадженнями та усунення перешкод у здійсненні даних прав

За зустрічним позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомир (м. Житомир)
до Державного підприємства "Зарічанське лісове господарство" (с. Зарічани Житомирського району Житомирської області)
про заборону ведення лісового господарства та використання лісового фонду на земельних ділянках

Суддя Ващенко Т.М.

Без виклику представників учасників судового процесу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляді у Господарському суді міста Києва перебуває справа № 906/684/21 за первісним позовом Державного підприємства "Зарічанське лісове господарство" до: 1. Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомир, Військової частини НОМЕР_1 , 3. Макарівської квартино-експлуатаційної частини району, 4. Міністерства оборони України, 5. Державного підприємства "Шепетівський військовий лісгосп", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: 1. Новоград-Волинська квартирно-експлуатаційна частина району, 2. 643 Управління начальника робіт, 3. Військова частина НОМЕР_2 , про визнання прав володіння, користування та розпорядження лісовими насадженнями та усунення перешкод у здійсненні даних прав, та за зустрічним позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомир до Державного підприємства "Зарічанське лісове господарство" про заборону ведення лісового господарства та використання лісового фонду на земельних ділянках.
28.12.21. від Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомир надійшло клопотання про забезпечення позову (в межах зустрічної позовної заяви Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомир до Державного підприємства "Зарічанське лісове господарство" про заборону ведення лісового господарства та використання лісового фонду на земельних ділянках).
Відповідно до прохальної частини вказаного клопотання, Квартирно-експлуатаційний відділ міста Житомир просить суд вжити заходів забезпечення позову у вигляді заборони рубки лісів на землях оборони (за переліком, наведеним заявником в означеній заяві), шляхом зупинення дії вже виданих дозволів (лісорубних квитків).
Розглянувши клопотання про забезпечення позову, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд встановив наступне.
Клопотання обґрунтовано тим, що використання ДП "Зарічанське лісове господарство" земель оборони для власної вигоди (шляхом вирубки лісів) створює умови, що призводять до завдання шкоди та величезних втрат в оборонній сфері країни.
Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Як передбачено в ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.
За приписами чинного процесуального кодексу особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою та подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.
Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.
Системний аналіз положень частини 1 статті 136 та статті 137 Господарського процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені у частинах 2, 5, 6, 7 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).
Судовий розсуд це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
У той же час клопотання про вжиття заходів забезпечення позову не містить обґрунтування того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (за зустрічним позовом), за захистом яких він звернувся до суду.
Самі лише доводи заявника про завдання збитків вирубкою лісів не можуть вважатися підставами для вжиття заходів забезпечення позову в судовій справі.
Більше того, суд вказує на те, що позовною вимогою за зустрічним позовом є заборона ДП "Зарічанське лісове господарство" ведення лісового господарства та використання лісового фонду на земельних ділянках Міністерства оборони України.
Частиною 11 статті 137 ГПК України встановлено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
З огляду на предмет зустрічного позову, суд дійшов висновку про те, що вжиття заявлених заходів забезпечення позову у вигляді заборони рубки лісів на землях оборони шляхом зупинення дії вже виданих дозволів (лісорубних квитків), призведе до фактичного задоволення вимог зустрічного позову, без розгляду спору по суті.
Також суд звертає увагу на те, що вимога про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення вже виданих спеціальних дозволів (лісорубних квитків) може вплинути на права невстановленого кола осіб, які такі дозволи отримали в установленому законом порядку. Наявності підстав для такого втручання суду в звичайну діяльність таких осіб заявником не наведено та не обґрунтовано в зазначеному клопотанні.
Згідно зі статтями 73, 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За вказаного в сукупності клопотання Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомир про забезпечення позову задоволенню не підлягає.
За приписами ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Оскільки заяву про забезпечення позову судом розглянуто, витрати заявника по сплаті судового збору за розгляд клопотання про забезпечення позову відшкодуванню та поверненню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 123, 136-140, 234, 235 ГПК України Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

Відмовити Квартирно-експлуатаційному відділу міста Житомир в задоволенні клопотання про забезпечення позову.
Ухвала набирає законної сили 29.12.21. та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.М. Ващенко