РІШЕННЯ

Іменем України

21 грудня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/1188/20
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Дубини О. М.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Алколайн",

, вул. Заводська, буд. 34, м. Болград, Одеська область, 68702

Відповідач-1: Товариство з обмеженою відповідальністю "Ашер",

, вул. Борисенка, буд. 47, м. Чернігів, 14037

Відповідач-2: ОСОБА_1 ,

РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

Предмет спору: про стягнення 839 456,19 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Зарицький Д. В., адвокат;

від відповідача-1: Підгорний К. Є., адвокат;

від відповідача-2: ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Алколайн" звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ашер" про стягнення 3 385 493,16 грн, з яких 3 000 000,00 грн основного боргу, 147 657,09 грн пені, 84 836,07 грн - 3% річних та 153 000,00 грн інфляційних втрат.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 21.12.2020 позовну заяву прийнято суддею Демидовою М. О. до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 21.12.2020 та встановлено позивачу строк для подання відзиву, а відповідачу - для подання відповіді на відзив.

15.01.2021 від відповідача (ТОВ «Ашер») надійшли письмові пояснення з доданими до них доказами, у тому числі доказами сплати заборгованості позивачу у розмірі 3 000 000,00 грн, які суд у підготовчому засіданні 19.01.2021 долучив до матеріалів справи.

25.01.2021 від ТОВ "Алколайн" надійшла заява №20/01-02 від 20.01.2021 про уточнення позовних вимог. Фактично позивач відмовився від вимог про стягнення основного боргу у розмірі 3 000 000,00 грн (внаслідок його добровільної сплати відповідачем) та збільшив позовні вимоги у частині нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат. У вказаній заяві позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 342 234,89 грн, з яких 71 169,32 грн пені, 91 065,57 грн 3 % річних та 180 000,00 грн інфляційних втрат. Крім того, позивач просив суд повернути на його користь судовий збір у розмірі 38 135,35 грн.

16.02.2021 на адресу суду від відповідача (ТОВ «Ашер») надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи копії договору про припинення зобов?язань від 14.01.2021, укладеного між сторонами у справі.

04.03.2021 на адресу суду від позивача надійшла заява №02/03-02 від 02.03.2021 про уточнення позовних вимог та зміну предмету позову, якою останній фактично збільшив позовні вимоги з 0 грн до 500 000,00 грн у частині стягнення суми боргу за договором № 15/07-01 від 15.07.2019 та просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ашер" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Алколайн" 842 234,89 грн, з яких: 500 000,00 грн основний борг за договором, 71 169,32 грн пені, 91 065,57 грн - 3 % річних, 180 000,00 грн інфляційних втрат, а також сплачений судовий збір у сумі 12 633,52 грн. Крім того, позивач просив суд повернути судовий збір у розмірі 38 148,88 грн.

Додатком до заяви є клопотання ТОВ "Алколайн" №01/03-01 від 01.03.2021 про залучення до участі у справі співвідповідача, згідно з яким позивач просив суд залучити до участі у справі № 927/1188/20 в якості співвідповідача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ).

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 16.03.2021 закрито провадження у справі № 927/1188/20 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України та стягнуто з ТОВ «Ашер» на користь ТОВ «Алколайн» витрати зі сплати судового збору у сумі 50 782,40 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2021 скасовано ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 16.03.2021, а матеріали справи №927/1188/20 передано на розгляд до Господарського суду Чернігівської області.

Автоматизованою системою документообігу Господарського суду Чернігівської області для розгляду справи визначено суддю Шморгуна В.В.

Ухвалою суду від 01.06.2021 справу № 927/1188/20 прийнято суддею Шморгуном В. В. до розгляду та призначено підготовче засідання на 10.06.2021 о 12:00.

Ухвалою суду від 07.06.2021 задоволено клопотання представника позивача та постановлено підготовче засідання, призначене на 10.06.2021 о 12:00, провести в режимі відеоконференції; забезпечення проведення відеоконференції доручено Господарському суду Одеської області.

До початку підготовчого засідання 10.06.2021 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме копії закордонного паспорту ОСОБА_2 та копії листа ТОВ "Алколайн" за вих.№08/04-01 від 08.04.2021 у справі № 927/1187/20.

Відповідно до ч. 2, 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Поважних причин неможливості подання вказаних доказів у встановлений строк представник позивача не навів.

За приписами ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У підготовчому засіданні 10.06.2021 суд, керуючись приписами ст. 80 ГПК України, відмовив у прийнятті до розгляду як доказу копії закордонного паспорту ОСОБА_2 , оскільки він поданий з порушенням встановлених процесуальних строків.

До початку підготовчого засідання 10.06.2021 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме копій документів на підтвердження перебування директора ТОВ «Алколайн» ОСОБА_2 у відпустці в період з 06 по 20 січня 2021 року.

Поважних причин неможливості подання вказаних доказів у встановлений строк, а саме разом із заявою про зміну предмету позову представник позивача не навів.

У підготовчому засіданні 10.06.2021 суд, керуючись приписами ст. 80 ГПК України, відмовив у прийнятті до розгляду як доказів копій вищезазначених документів, оскільки вони подані з порушенням встановлених процесуальних строків.

До початку підготовчого засідання 10.06.2021 від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, зокрема, фінансово-господарських документів, які стосуються питання спірного зарахування 500 000,00 грн за іншим призначенням платежу.

До початку підготовчого засідання 10.06.2021 від позивача до суду надійшла заява вих. № 02/6-05 від 02.06.2021 про уточнення позовних вимог та зміну предмету позову, яка є аналогічною за змістом заяві, що надійшла до суду від позивача 04.03.2021. В поданій заяві позивач просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ашер" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Алколайн" 839 456,19 грн, з яких: 500 000,00 грн - основний борг, 71 169,32 грн - пеня, 97 786,87 грн - 3% річних, 170 500,00 грн - інфляційні втрати. До заяви додані докази направляння її ОСОБА_1 та ТОВ "Ашер".

Подана заява обґрунтована укладеним договором поруки №АА-01/19 від 17.07.2019 між фізичною особою ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Алколайн", і про що вже зазначав позивач у позовній заяві.

Відповідно до ст. 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог та має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Оскільки зміна предмета позову, зміна розміру позовних вимог відповідно до ст. 46 ГПК України є правом позивача під час підготовчого провадження, суд беручи до уваги, що підстави укладення договору поруки були викладені у першій редакції позовних вимог, тобто при поданні позову, а позивачем заявляється вимога про солідарне стягнення, вважає, що мова йде про зміну предмету позову без зміни підстав позову.

У підготовчому засіданні 10.06.2021 суд прийняв заяву вих. № 02/6-05 від 02.06.2021 про зміну предмету позову, а відтак спір вирішується з урахуванням позовної вимоги: стягнути солідарно з ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ашер" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Алколайн" 839 456,19 грн, з яких: 500 000,00 грн - основний борг, 71 169,32 грн - пеня, 97 786,87 грн - 3% річних, 170 500,00 грн - інфляційні втрати.

Заяви позивача, які надійшли до суду 25.01.2021 та 04.03.2021, у підготовчому засіданні 10.06.2021 суд залишив без розгляду як такі, що вичерпали свою дію.

Відповідно до ч. 7 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України якщо зі зміною предмета або підстав позову або поданням зустрічного позову змінилися обставини, що підлягають доказуванню, суд залежно від таких обставин встановлює строк подання додаткових доказів.

Оскільки суд прийняв до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову і спір вирішується з її урахуванням, зважаючи на виникнення між сторонами спору щодо зарахування сплачених відповідачем 500 000,00 грн з іншим призначенням платежу, суд дійшов висновку, що поданий позивачем доказ, а саме: копія листа ТОВ "Алколайн" за вих. №08/04-01 від 08.04.2021 у справі № 927/1187/20, а також докази, подані відповідачем - ТОВ «Ашер», безпосередньо стосуються підстав зміненого предмету позову, а тому вважаються поданими у порядку та строк, встановлені Господарським процесуальним кодексом України, і приймаються судом до розгляду, спір вирішується з їх урахуванням.

До початку підготовчого засідання 10.06.2021 від позивача до суду надійшла заява, у якій позивач просить суд витребувати у відповідача - ТОВ «Ашер» оригінал договору про припинення зобов`язань від 14.01.2021 для встановлення факту підробки зазначеного доказу.

У підготовчому засіданні 10.06.2021 відповідач - ТОВ «Ашер» надав суду оригінал договору про припинення зобов`язань від 14.01.2021, укладений між ТОВ «Алколайн» та ТОВ «Ашер», який долучено судом до матеріалів справи.

Відтак суд залишив без розгляду клопотання позивача в частині витребування оригіналу договору про припинення зобов`язань від 14.01.2021 як таке, що вичерпало свою дію.

Крім того, у поданій заяві позивач просить суд виключити наданий відповідачем документ "Договір про припинення зобов`язань від 14.01.2021" з числа доказів і розглядати справу на підставі інших наявних в справі доказів.

У підготовчому засіданні 10.06.2021 суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про виключення наданого відповідачем - ТОВ «Ашер» договору про припинення зобов`язань від 14.01.2021 з числа доказів, оскільки право на подання такого клопотання передбачене нормами ГПК України виключно для особи, що його подала (відповідача), а не позивача.

З огляду на твердження позивача про фіктивність договору про припинення зобов`язань від 14.01.2021, оскільки директор ТОВ "Алколайн" ОСОБА_2 його не підписував, а печатка, якою він завірений, є підробленою, у підготовчому засіданні 10.06.2021 суд зобов`язав позивача до наступного судового засідання надати суду свої доводи, міркування щодо призначення судової почеркознавчої та технічної експертизи документа, а також надати питання, які на думку позивача, мають бути поставленні на вирішення експерта.

У підготовчому засіданні 10.06.2021 суд постановив ухвалу про продовження підготовчого провадження на 30 днів.

До початку підготовчого засідання 10.06.2021 від позивача до суду також надійшло клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Ухвалою суду від 10.06.2021 залучено до участі у справі в якості співвідповідача - ОСОБА_1 ; встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк (Товариству з обмеженою відповідальністю "Ашер" - з дня оголошення даної ухвали, ОСОБА_1 - з дня отримання ухвали) для подання до суду та позивачу відзиву на позов з доданими до нього документами з урахуванням зміненого предмету позову; відкладено підготовче засідання на 20.07.2021 на 10:00; викликано сторін у це підготовче засідання.

До початку підготовчого засідання 20.07.2021 від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву з доданими до нього документами, у тому числі з доказами їх направлення іншим учасникам справи.

У підготовчому засіданні 20.07.2021 суд долучив до матеріалів справи наданий відповідачем-2 відзив на позовну заяву з доданими до нього документами як такий, що поданий у порядку та строк, встановлені Господарським процесуальним кодексом України та судом, а тому спір вирішується з його урахуванням.

До початку підготовчого засідання 20.07.2021 від позивача електронною поштою надійшли письмові пояснення.

Зі змісту цих пояснень вбачається, що вони містять ознаки, як відповіді на відзив, так і додаткових пояснень щодо певних обставин відповідно до приписів ч. 5 ст. 161 ГПК України.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 166 Господарського процесуального кодексу України до відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - шостою статті 165 цього Кодексу. Відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Пунктом 2 ч. 6 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Згідно з ч. 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Такий самий порядок надіслання застосовується і щодо направлення іншим учасникам справи копії відповіді на відзив і доданих до них документів.

Таким чином, позивач до письмових пояснень повинен був додати докази направлення цих пояснень та доданих до них документів іншим учасникам справи, проте таких доказів не надав, а отже позивачем не дотримано вимог, встановлених ст. 161, 166, 172 Господарського процесуального кодексу України, що у свою чергу позбавляє відповідачів права надати свої міркування, аргументи, заперечення та відповідні докази стосовно викладених у поясненнях обставин та доводів.

У підготовчому засіданні 20.07.2021 суд не прийняв до розгляду пояснення позивача, які надійшли до суду до початку підготовчого засідання через електронні засоби зв`язку, оскільки надані пояснення не відповідають приписам ст. 161, 166, 172 ГПК України.

До початку підготовчого засідання 20.07.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, наданий відповідачем-2, з додатками, зокрема, доказами направлення їх відповідачам.

Оскільки судом строк для подання відповіді на відзив не встановлювався, але подання заяв по суті є процесуальним правом сторони, суд у підготовчому засіданні 20.07.2021 прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи відповідь на відзив як таку, що подана у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, а тому спір вирішується з її урахуванням.

У підготовчому засіданні 20.07.2021 суд відмовив у прийнятті до розгляду доказів, наданих позивачем, а саме: копій наказу № 1/21-К від 04.01.2021, платіжного доручення № 1066 від 05.01.2021, наказу № АН00-00001 від 06.01.2021, відомості від 05.01.2021, закордонного паспорта ОСОБА_2 на підставі ч. 8 ст. 80 ГПК України у зв`язку з відсутністю поважних причин неможливості подання вказаних доказів у встановлений строк, а саме разом із заявою про зміну предмету позову.

Стосовно наданої позивачем копії акту звірки взаємних розрахунків за договором поставки № 17 від 08.06.2016 суд дійшов висновку, що він наданий саме щодо викладених аргументів та доводів відповідача-2 та прийняв його до розгляду.

До початку підготовчого засідання 20.07.2021 від позивача надійшло клопотання про призначення судової почеркознавчої та технічної експертизи документа, а саме договору про припинення зобов`язань від 14.01.2021.

У поданому клопотанні позивач зазначає, що ТОВ "Алколайн" зазначений правочин не вчиняло та не укладало і директор ТОВ "Алколайн" ОСОБА_2 його не підписував, а підпис на другій сторінці вказаного документу під реквізитами TOB "Алколайн" директору TOB "Алколайн" ОСОБА_2 не належить, і виконаний іншою особою, яка не мала повноважень на укладання такого правочину.

У зв`язку з наведеним, позивач просив призначити по справі почеркознавчу та технічну експертизу (експертизу друкарських форм), доручивши її проведення Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (вул. Рішельєвська 8, м. Одеса, 65026).

До клопотання про призначення експертизи позивачем додано вільні зразки відтисків печатки ТОВ "Алколайн" та експериментальні зразки підпису ОСОБА_2 .

У підготовчому засіданні 20.07.2021 суд відклав вирішення питання про призначення експертизи до наступного судового засідання та зазначив про необхідність виклику у наступне судове засідання директора позивача ОСОБА_2 для відібрання у нього експериментальних зразків (відтисків печатки та підпису).

Крім того, суд зобов`язав позивача до наступного судового засідання надати письмову інформацію про державні органи та інші установи, організації, безпосередньо не пов`язані з діяльністю та не зацікавлені в діяльності з позивачем, куди подавались документи з підписами та печаткою позивача по даті, наближеній до дати підписання спірного договору (січень 2021 року). Зважаючи на ймовірність втрати чи виникнення інших проблем, суд вважав за необхідне надати документи з відповідною інформацією за кількістю поданих документів в 2-3 державні органи або установи загальною кількістю 40-45 документів.

У підготовчому засіданні 20.07.2021 суд постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 22.07.2021 на 14:00.

Ухвалою суду від 20.07.2021 викликано у це підготовче засідання позивача та відповідачів.

До початку підготовчого засідання 22.07.2021 від відповідача-2 надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

У поданому клопотанні ОСОБА_1 в якості доказів, що спростовують твердження позивача, викладені у відповіді на відзив від 12.07.2021 та у судовому засіданні 20.07.2021, про те, що адвокат Зарицький Д.В. не представляв інтереси позивача у спірних взаємовідносинах і не приймав участі у складанні договору про припинення зобов`язань від 14.01.2021, просить суд долучити до матеріалів справи копії наступних документів: роздруківки з Єдиного реєстру адвокатів України щодо адвоката Зарицького Дмитра Васильовича (https://erau.unba.org.ua/profile/64328); роздруківки з програми Viber, встановленій на телефоні представника TOB "АШЕР" адвоката Підгорного Костянтина Євгенійовича ; скрін-шоти з електронної пошти представника TOB "АШЕР" адвоката Підгорного Костянтина Євгенійовича ІНФОРМАЦІЯ_1 ; договори про припинення зобов`язань від 20.01.2021 та від 14.01.2021, які 20.01.2021 були надіслані з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 ; договори про припинення зобов`язань, які 21.01.2021 були надіслані з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_2 на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 8) роздруківки з електронної пошти представника TOB "АШЕР" адвоката Підгорного Костянтина Євгенійовича ІНФОРМАЦІЯ_1 (додаток № 11). До клопотання також додані докази направлення його іншим учасникам справи.

У підготовчому засіданні 22.07.2021 суд клопотання відповідача-2 про долучення доказів до матеріалів справи розцінив як заяву по суті, а саме як заперечення на відповідь на відзив, оскільки воно подане на спростування доводів, обставин, викладених у відповіді на відзив, а тому суд прийняв до розгляду подане відповідачем-2 клопотання як таке, що відповідає вимогам ст. 161 Господарського процесуального кодексу України, спір вирішується з його урахуванням.

У підготовчому засіданні 22.07.2021 позивач подав заяву про приєднання вільних та умовно-вільних зразків підпису до матеріалів справи.

У поданому клопотанні позивач просив суд приєднати до матеріалів справи для проведення почеркознавчої експертизи оригінали документів, у яких містяться підписи директора ТОВ "Алколайн" ОСОБА_2 , які достовірно виконані особисто ОСОБА_2 .

У підготовчому засіданні 22.07.2021 суд відмовив у задоволенні клопотання позивача в частині долучення до матеріалів справи та подальшому використанні при проведенні почеркознавчої експертизи оригіналів документів, які надані позивачем в якості вільних зразків підпису директора ТОВ "Алколайн" ОСОБА_2, оскільки останні не відповідають вимогам п. 3.6 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 за № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України №1950/2 від 26.12.2012), зокрема щодо безсумнівності їх походження.

Разом з тим, суд прийняв до відома інформацію позивача про орган виконавчої влади і банківську установу, до яких подавались документи з підписами та печаткою позивача.

Крім того, суд долучив до матеріалів справи для використання при проведенні судової експертизи оригінали документів з умовно-вільними зразками підпису ОСОБА_2 , які подавалися до Господарського суду Чернігівської області та були повернуті позивачу, а саме: позовна заява ТОВ "Алколайн" від 27.11.2020 про стягнення з ТОВ "Ашер" 8 959 700,00 грн, з відміткою про отримання Господарським судом Чернігівської області за вх. №2690 від 30.11.2020 та заява ТОВ "Алколайн" про забезпечення позову, з відміткою про отримання Господарським судом Чернігівської області за вх. №2692 від 30.11.2020.

У підготовчому засіданні 22.07.2021 відповідачі заперечували щодо проведення судової експертизи та заявили клопотання, у разі призначення експертизи, доручити її проведення Чернігівському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Ухвалою суду від 22.07.2021:

- призначено у справі № 927/1188/20 комплексну судову почеркознавчу та судову технічну експертизу документа - оригіналу договору про припинення зобов`язань від 14.01.2021;

- проведення судової експертизи доручено Чернігівському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (вул. Старобілоуська, 25-а, м. Чернігів, 14017).

- на вирішення експертів поставити наступні питання:

· чи директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Алколайн" Шмулевичем Віталієм Наумовичем або іншою особою виконано підпис у договорі про припинення зобов`язань від 14.01.2021 на другій його сторінці в лівому нижньому куті під реквізитами ТОВ "Алколайн" між словами "Директор" та "ОСОБА_2";

· чи відповідає відтиск печатки, яка належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Алколайн", відтиску печатки, який нанесено на договорі про припинення зобов`язань від 14.01.2021 на другій його сторінці в лівому нижньому куті під реквізитами ТОВ "Алколайн" між словами "Директор" та "ОСОБА_2";

- витрати, пов`язані з проведенням комплексної судової почеркознавчої та судової технічної експертизи, покладено на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Алколайн", зобов`язавши останнього оплатити вартість експертизи не пізніше 10 банківських днів з дня отримання рахунку.

- попереджено експертів про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 Кримінального кодексу України;

- зобов`язано експертів надіслати суду та сторонам копію висновку судового експерта;

- погоджено Чернігівському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз проведення комплексної судової почеркознавчої та судової технічної експертизи документа у термін, що перевищує 90 календарних днів в межах технічних можливостей в порядку черговості;

- витребувано у Публічного акціонерного товариства "Банк Восток" (, вул. Курсантська, 24, м. Дніпро, 49051) документи з оригінальними відтисками печатки ТОВ "Алколайн" () та з рукописно виконаними записами або підписами керівника ТОВ "Алколайн" ОСОБА_2, які подані за період 2020 - 2021 роки, зокрема, але не виключно: Додаткову угоду від 06.04.2020 до Договору банківського рахунку № 26/83831 від 10.02.2016, Додатковий договір від 29.05.2020 до Договору банківського вкладу № ТОВ АЛКОЛАЙН-Л-980, Додаткову угоду від 12.06.2020 до Договору банківського вкладу № 26/83831 від 10.02.2016. Порівняльні зразки надати у кількості не менше 15 зразків (за наявності) з різними датами складання максимально наближеними до 14.01.2021;

- витребувано у Міністерства аграрної політики та продовольства України документи з оригінальними відтисками печатки ТОВ "Алколайн" та з рукописно виконаними записами або підписами керівника ТОВ "Алколайн" ОСОБА_2, які подані за період 2020 - 2021 роки, зокрема, але не виключно: Технологічну інструкцію ТІ :21, розроблену спільно ТОВ "Алколайн" та ПрАТ "Харчовик" 02.06.2021 та погоджену 22.06.2021 у Мінагрополітики, Технологічну інструкцію ТІ :21, розроблену спільно ТОВ "Алколайн" та ПрАТ "Харчовик" 02.06.2021 та погоджену 22.06.2021 у Мінагрополітики. Порівняльні зразки надати у кількості не менше 15 зразків (за наявності) з різними датами складання максимально наближеними до 14.01.2021;

- встановлено Публічному акціонерному товариству "Банк Восток" та Міністерству аграрної політики та продовольства України 15-денний строк з дня отримання ухвали для надання витребуваних документів.

- після надходження витребуваних документів від Публічного акціонерного товариства "Банк Восток" та Міністерства аграрної політики та продовольства України матеріали справи № 927/1188/20 направити в розпорядження експертів;

- зупинено провадження у справі № 927/1188/20 до закінчення проведення комплексної судової почеркознавчої та судової технічної експертизи документа та отримання судом матеріалів справи.

Супровідним листом Господарського суду Чернігівської області №927/1188/20/1523/21 від 31.08.2021 матеріали справи № 927/1188/21 направлені до Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

27.10.2021 Господарським судом Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., який розглядає справу, отримано висновок експертів за результатами проведення комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів від 19.10.2021 №4325-4327/21-24 разом з матеріалами справи.

Ухвалою суду від 08.11.2021 поновлено провадження у справі № 927/1188/20, призначено підготовче засідання на 23.11.2021 о 12:00 (з урахуванням ухвали суду від 11.11.2021 про виправлення описки) та повідомлено учасників справи про дату, час та місце судового засідання.

08.11.2021 суд постановив окрему ухвалу, яку направив Київському науково-дослідному інституту судових експертиз для усунення виявлених судом недоліків та вжиття відповідних заходів реагування, та встановив строк для надання повідомлення про результати розгляду окремої ухвали.

09.11.2021 від представника позивача адвоката Зарицького Д.В. на електронну адресу суду надійшло клопотання № 09/11-02 від 09.11.2021 про участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції в приміщенні суду.

Ухвалою суду від 11.11.2021 вказане клопотання повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою суду від 11.11.2021 підготовче засідання, призначене на 23.11.2021 о 12:00, постановлено провести в режимі відеоконференції; забезпечення проведення відеоконференції доручено Одеському окружному адміністративному суду.

У підготовчому засіданні 23.11.2021 представником відповідача- 1 заявлено клопотання про дослідження судом матеріалів справи № 927/1187/20, рішення у якій набрало законної сили, під час розгляду по суті даної справи, оскільки відповідачі, заперечуючи проти заявленого позову, посилаються на матеріали справи № 927/1187/20.

Представник позивача у підготовчому засіданні підтвердив набрання законної сили судовим рішенням у справі № 927/1187/20, але висловив деякі зауваження.

У підготовчому засіданні 23.11.2021 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 23.11.2021 призначено справу до судового розгляду по суті на 30.11.2021 на 15:00; судове засідання з розгляду справи по суті 30.11.2021 о 15:00 ухвалено провести в режимі відеоконференції, забезпечення проведення якої доручено Господарському суду Одеської області.

У судовому засіданні 30.11.2021 розпочато розгляд справи по суті.

Ухвалою суду від 30.11.2021 оголошено перерву у судовому засіданні з розгляду справи по суті до 21.12.2021 до 11:00; судове засідання з розгляду справи по суті 21.12.2021 об 11:00 ухвалено провести в режимі відеоконференції, забезпечення проведення якої доручено Господарському суду Одеської області.

06.12.2021 від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз до суду надійшла відповідь на окрему ухвалу від 08.11.2021.

У судовому засіданні 21.12.2021 на підставі ч. 6 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог та зміни предмету позову) обґрунтовано неналежним виконанням відповідачами зобов`язань за договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №15/07-01 від 15.07.2019 (далі - Договір фінансової допомоги від 15.07.2019) та договором поруки № АА-01/19 від 17.07.2019 (далі - Договір поруки від 17.07.2019).

Позивач зазначає, що усього за Договором фінансової допомоги від 15.07.2019 відповідачу-1 було перераховано кошти у розмірі 3 000 000,00 грн, з яких 2 500 000,00 грн він повернув позивачу вже після відкриття провадження. Щодо коштів у розмірі 500 000,00 грн, перерахованих згідно з платіжним дорученням №1392 від 30.12.2020 з призначенням платежу - "оплата за алкогольну продукцію зг дог №17 від 08/06/16 в т.ч. ПДВ 20% 83333,33", ці кошти були зараховані в рахунок погашення заборгованості за договором поставки №17 від 08.06.2016, укладеним між сторонами, заборгованість відповідача-1 за яким була предметом спору у справі №927/1187/20. Отже, за твердженнями позивача, залишок неповернутої фінансової допомоги становить 500 000,00 грн. За несвоєчасне повернення наданої фінансової допомоги позивач нарахував та заявив до стягнення 71 169,32 грн пені, 97 786,87 грн - 3% річних та 170 500,00 грн - інфляційних втрат. Також позивач заперечує проти підписання договору про припинення зобов`язань від 14.01.2021.

Відповідач-1 відзиву на позов у встановлений строк суду не подав.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Оскільки відповідач-1 не подав відзив у встановлений судом строк, справа вирішується за наявними у ній матеріалами.

Відповідач-2 проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог з таких підстав:

- основний борг у розмірі 3 000 000,00 грн був сплачений позивачу, що підтверджується платіжними дорученнями №1392 від 30.12.2020, №2 від 04.01.2021, №4 від 05.01.2021, №5 від 06.01.2021, №7 від 11.01.2021, №10 від 12.01.2021. У платіжному дорученні №1392 від 30.12.2020 на суму 500 000,00 грн було невірно вказано призначення платежу - "оплата за алкогольну продукцію зг дог №17 від 08/06/16 в т.ч. ПДВ 20% 83333,33", а тому ТОВ «Ашер» листом №3 від 05.01.2021 повідомило про це позивача та просило вважати вірним призначення платежу "повернення поворотної фінансової безвідсоткової допомоги згідно договору №15/07-01 від 15.07.2019р. Без ПДВ". Щодо тверджень позивача про те, що ці кошти (500 000,00 грн) були зараховані в рахунок погашення заборгованості за договором поставки №17 від 08.06.2016 відповідач-2 зазначає, що під час розгляду справи №927/1187/20 позивач не заявляв клопотань про зменшення позовних вимог на суму 500 000,00 грн, а рішенням Господарського суду Чернігівської області від 12.04.2021 у справі №927/1187/20 з ТОВ «Ашер» стягнута заборгованість за вказаним договором поставки без урахування сплати цих коштів;

- відсутність основної заборгованості за Договором фінансової допомоги від 15.07.2019 підтверджується також актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.08.2019 по 25.01.2021, доданим позивачем до заяви від 01.02.2021 №01/02-01 про уточнення позовних вимог, та договором про припинення зобов`язань від 14.01.2021, укладеним між ТОВ «Алколайн» та ТОВ «Ашер», яким були припинені і зобов`язання відповідача-1 щодо сплати пені, 3 % річних та інфляційних втрат шляхом прощення боргу;

- стосовно укладення договору про припинення зобов`язань від 14.01.2021 відповідач-2 вказує, що переговори та листування з приводу його укладення тривали як до 14.01.2021, так і після цієї дати, а останню редакцію цього договору було складено саме представником ТОВ «Алколайн», яка 21.01.2021 надійшла з його електронної адреси на електронну адресу представника ТОВ «Ашер». 22.01.2021 територіальний представник ТОВ «Алколайн» ОСОБА_3 передала два примірники договору з наявними на ньому підписом та печаткою ТОВ «Алколайн» особисто директору ТОВ «Ашер» ОСОБА_1 , проте ним він підписаний не був у зв`язку з проставленням на цих примірниках договору факсимільного підпису директора ТОВ «Алколайн» ОСОБА_2 . Крім договору, передавались й інші документи. Юрист ТОВ «Алколайн» в телефонному режимі повідомив, що ці документи необхідно йому повернути, а він надасть такі ж самі, але з особистим підписом ОСОБА_2 . 26.01.2021 ОСОБА_3 знову передала ОСОБА_1 для підпису два примірника договору про припинення зобов`язань від 20.01.2021, які були підписані останнім, а один із примірників було повернуто ОСОБА_3 . Наведені обставини викладені у заяві свідка ОСОБА_3 ;

- відповідачу-2 як поручителю жодних вимог про необхідність виконання зобов`язань за договором поруки позивач не пред`являв, що унеможливлює покладення на поручителя відповідальності за невиконання відповідачем-1 зобов`язань за основним договором;

- відповідач-2 заявив про застосування позовної давності до усіх заявлених вимог.

У відповіді на відзив позивач не погоджується з доводами відповідача-2, наведеними у відзиві на позов, та зазначає наступне:

- ОСОБА_3 не працювала у ТОВ «Алколайн» ані в 2020 році, ані на теперішній час; ОСОБА_4 не є юристом ТОВ «Алколайн» та не уповноважений здійснювати будь-яку фінансову та господарську діяльність від імені товариства, а представляє його інтереси виключно як адвокат;

- позивач вважає, що ОСОБА_3 не могла запам`ятати назви договорів, які вона теоретично тримала у руках більше п`яти місяців назад, суми, точні реквізити, періоду, за який проводилась звірка взаєморозрахунків, та вважає, що ці дані були повідомлені їй представниками відповідачів. На думку позивача, показання свідка ОСОБА_3 не відповідають дійсності та є неправдивими, а її заява свідка не може підтверджувати факт підписання особисто ОСОБА_2 договорів про припинення зобов`язань;

- договори про припинення зобов`язань та акт звірки з особистими підписами ОСОБА_2 та печатками ТОВ «Алколайн» ОСОБА_3 не направляло та взагалі не підписувало, що підтверджується наявністю у ТОВ «Алколайн» акту звірки взаєморозрахунків за договором поставки №17 від 08.06.2021 за вказаний свідком період, який підписаний тільки зі сторони ТОВ «Ашер». Отже, такий акт був переданий саме відповідачем-1 позивачу, а не навпаки.

- укладення договорів про припинення зобов`язань та наявності на них особистого підпису директора ТОВ «Алколайн» ОСОБА_2 спростовується наступним: перебуванням ОСОБА_2 у період з 06 по 20 січня 2021 року у щорічній відпустці за межами території України у Мальдівській Республіці, що виключає можливість підписання ним договору про припинення зобов`язань від 14.01.2021; право підпису у цей період належало т.в.о. директора ОСОБА_5 відповідно до наказу від 04.01.2021;

- рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.04.2021 у справі №927/1187/20 щодо сплачених ТОВ «Ашер» грошових коштів у сумі 500 000,00 грн згідно з платіжним дорученням №1392 від 30.12.2020 ґрунтувалось виключно на ухвалі Господарського суду Чернігівської області від 16.03.2021 у справі №927/1188/20, яка на дату постановлення рішення набрала законної сили і була скасована лише 11.05.2021. Щодо посилань відповідача-2 на неподання у справі №927/1187/20 заяви про зменшення позовних вимог на суму 500 000,00 грн, то така заява могла бути подана до закінчення підготовчого засідання, тобто до 09.03.2021;

- заява позивача про уточнення позовних вимог, у якій зазначалось про зарахування спірних грошових коштів у розмірі 500 000,00 грн в рахунок погашення заборгованості за Договором фінансової допомоги від 15.07.2019 та лист ТОВ «Ашер» №3 від 05.01.2021 не є цивільно-правовою угодою щодо зарахування оплати заборгованості відповідача-1 за іншим договором, ніж зазначено у платіжному дорученні; акт звірки взаємних розрахунків за договором №17 від 08.06.2016 за період з 01.08.2019 по 21.05.2021, у якому не зазначена оплата коштів у розмірі 500 000,00 грн був складений ТОВ «Ашер», а ТОВ «Алколайн» було вимушено його підписати для надання доказу наявності заборгованості у справі №927/1187/20;

- твердження відповідача-2 про непред`явлення йому вимоги про необхідність виконання зобов`язань за договором поруки є безпідставним, оскільки п. 2.2 Договору поруки від 17.07.2019 передбачено, що під пред`явленням такої вимоги сторони розуміють, зокрема, звернення до суду із відповідним позовом.

У наданих відповідачем-2 запереченнях зазначено, що укладення між ТОВ «Алколайн» та ТОВ «Ашер» підтверджується також роздруківками листування представників цих товариств у додатку Viber та електронною поштою.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

15.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Алколайн» (далі - Позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ашер» (далі - Позичальник) укладено договір №15/07-01 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (далі - Договір фінансової допомоги від 15.07.2019) (т. 1 а.с. 8).

Відповідно до п. 1.1 Договору фінансової допомоги від 15.07.2019 в порядку та на умовах, передбачених чинним Договором, Позикодавець зобов`язується надати Позичальнику поворотну безвідсоткову фінансову допомогу (в подальшому - фінансова допомога), а Позичальник зобов`язується використати її для власної господарської діяльності і повернути Позикодавцю у визначений даним договором строк.

Фінансова допомога надається у розмірі 3 000 000,00 грн для поповнення обігових коштів Позичальника шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Позичальника. Можливе надання фінансової допомоги частинами протягом всього строку дії договору в межах загальної суми, зазначеної в цьому пункті (п. 1.2 Договору фінансової допомоги від 15.07.2019).

За умовами п. 1.4, 1.5 Договору фінансової допомоги від 15.07.2019 фінансова допомога надається з дати зарахування грошових коштів на рахунок Позичальника до 31 грудня 2019 року. До закінчення строку, вказаного в п. 1.4 цього Договору, Позичальник зобов`язується повернути фінансову допомогу в розмірі фактично отриманих коштів від Позикодавця, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Позикодавця.

Даний Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2019, а у частині повернення фінансової допомоги - до остаточного його виконання (п. 3.1 Договору фінансової допомоги від 15.07.2019).

У пункті 4.1 Договору фінансової допомоги від 15.07.2019 сторони погодили, що у випадку порушення Позичальником строків повернення фінансової допомоги - а саме до 31.12.2019, Позичальник сплачує на користь Позикодавця пеню в розмірі однієї облікової ставки НБУ від суми неповернутої допомоги за кожен день прострочення, а також відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України сплачує на користь Позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

17.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Алколайн» (далі - Кредитор) та фізичною особою ОСОБА_1 (далі - Поручитель) був укладений договір поруки № АА-01/19 (далі - Договір поруки від 17.07.2019) (т. 1 а.с. 16-19).

Відповідно до п. 1.1 Договору поруки від 17.07.2019 Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати в повному обсязі за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "АШЕР", ідентифікаційний код 14236924, місцезнаходження: Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Громадська (попередня назва - Борисенка), буд. 47 (надалі - Позичальник) всіх його зобов`язань, що виникли, зокрема з Договору № 15/07-01 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 15.07.2019, як існуючих на дату укладення цього Договору, так і тих, які можуть виникнути в майбутньому.

Згідно з п. 1.2 Договору поруки від 17.07.2019 Поручитель підтверджує, що умови Договору фінансової допомоги добре йому відомі, оскільки він до укладення цього Договору ознайомився з Договором фінансової допомоги, повністю йому зрозумілі, в тому числі Поручителю відомо, що заборгованість Позичальника по фінансовій допомозі за умовами, зокрема Договору фінансової допомоги № 15/07-01 від 15.07.2019 не може перевищувати - 3 000 000,00 грн; остаточний термін повернення фінансової допомоги за Договором № 15/07-01 від 15.07.2019 - 31 грудня 2019 року; відповідальність за порушення строку неповернення фінансової допомоги - згідно умов Договору фінансової допомоги.

За умовами п. 1.3-1.5 Договору поруки від 17.07.2019 Поручитель відповідає перед Кредитором в тому ж обсязі, що і Позичальник, зокрема за повернення фінансової допомоги, сплату неустойки, пені, інфляційних втрат згідно умов Договору фінансової допомоги.

Відповідальність Поручителя і Позичальника є солідарною.

Причини невиконання Позичальником своїх зобов`язань за Договором фінансової допомоги не можуть бути підставою для звільнення Поручителя від виконання зобов`язань за цим Договором.

Відповідно до п. 2.2 Договору поруки від 17.07.2019 у разі невиконання Позичальником своїх зобов`язань за Договором фінансової допомоги, Кредитор має право пред`явити безпосередньо до Поручителя свої вимоги. Під пред`явленням вимоги Кредитора до Поручителя Сторони розуміють як направлення письмової вимоги Поручителю, так і звернення з відповідним позовом до суду. Обов`язок Поручителя виконати зобов`язання Позичальника за Договором фінансової допомоги виникає в перший день прострочення виконання Позичальником зобов`язань за Договором фінансової допомоги.

Поручитель зобов`язався виконати свої зобов`язання перед Кредитором шляхом внесення суми заборгованості Позичальника за Договором фінансової допомоги на рахунок Кредитора, зазначений в цьому Договорі, або на інший рахунок Кредитора, про який Кредитор письмово повідомив Поручителя (п. 2.3 Договору поруки від 17.07.2019).

Даний Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та нотаріального посвідчення (п. 4.2 Договору поруки від 17.07.2019).

Договір поруки від 17.07.2019 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 838.

На виконання умов Договору фінансової допомоги від 15.07.2019 позивач перерахував відповідачу-1 фінансову допомогу у розмірі 3 000 000,00 грн, на підтвердження чого надав платіжні доручення: №9688 від 23.07.2019 на суму 190 000,00 грн, №9690 від 24.07.2019 на суму 90 000,00 грн, №9696 від 24.07.2019 на суму 20 000,00 грн, №9697 від 25.07.2019 на суму 100 000,00 грн, №9711 від 25.07.2019 на суму 100 000,00 грн, №9713 від 26.07.2019 на суму 170 000,00 грн, №9738 від 29.07.2019 на суму 170 000,00 грн, №9739 від 29.07.2019 на суму 300 000,00 грн, №9740 від 29.07.2019 на суму 300 000,00 грн, №9741 від 30.07.2019 на суму 300 000,00 грн, №9744 від 30.07.2019 на суму 300 000,00 грн, №9773 від 31.07.2019 на суму 300 000,00 грн, №9775 від 31.07.2019 на суму 300 000,00 грн, №9782 від 01.08.2019 на суму 164 000,00 грн, №9783 від 01.08.2019 на суму 136 000,00 грн, №9784 від 01.08.2019 на суму 34 000,00 грн, №9785 від 01.08.2019 на суму 26 000,00 грн (т. 1 а.с. 9-25).

Оскільки відповідач-1 у встановлений у Договорі фінансової допомоги від 15.07.2019 строк отриману фінансову допомогу у розмірі 3 000 000,00 грн позивачу не повернув, 28.10.2020 ТОВ «Алколайн» направило ТОВ «Ашер» претензію №28/10-1 від 28.10.2021 про сплату заборгованості у вказаному розмірі протягом 3-х календарних днів з дня отримання цієї претензії (т. 1 а.с. 31-32).

Неповернення відповідачем-1 коштів у розмірі 3 000 000,00 грн стало підставою для звернення позивача до суду із цим позовом. На вказану суму заборгованості позивач здійснив нарахування суми пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Вже після відкриття провадження у справі відповідач-1 перерахував позивачу кошти у розмірі 3 000 000,00 грн, на підтвердження чого надав платіжні доручення: №1392 від 30.12.2020 на суму 500 000,00 грн, №2 від 04.01.2021 на суму 500 000,00 грн, №4 від 05.01.2021 на суму 500 000,00 грн, №5 від 06.01.2021 на суму 500 000,00 грн, №7 від 11.01.2021 на суму 500 000,00 грн, №10 від 12.01.2021 на суму 500 000,00 грн (т. 1 а.с. 126-128). В платіжних дорученнях №2 від 04.01.2021, №4 від 05.01.2021, №5 від 06.01.2021, №7 від 11.01.2021, №10 від 12.01.2021 на суму 500 000,00 грн вказано призначення платежу - «повернення поворотної безвідсоткової фінансової допомоги згідно Договору №15/07-01 від 15.07.2019р. Без ПДВ», а у платіжному дорученні №1392 від 30.12.2020 на суму 500 000,00 грн - «оплата за алкогольну продукцію зг дог поставки №17 від 08/06/16 в т.ч. ПДВ 20% 83333,33».

При цьому відповідач-1 направив позивачу лист №3 від 05.01.2021, у якому повідомив про те, що у платіжному дорученні №1392 від 30.12.2020 на суму 500 000,00 грн було невірно вказано призначення платежу та просив вважати вірним призначення платежу «повернення поворотної безвідсоткової фінансової допомоги згідно Договору №15/07-01 від 15.07.2019р. Без ПДВ" (т. 1 а.с 129-130).

Позивач зазначив, що він здійснив зарахування коштів у розмірі 500 000,00 грн, сплачених платіжним дорученням №1392 від 30.12.2020, за договором поставки №17 від 08.06.2016, як зазначено у платіжному документі, а тому вважає, що заборгованість за Договором фінансової допомоги від 15.07.2019 становить 500 000,00 грн.

Заборгованість ТОВ «Ашер» перед ТОВ «Алколайн» за договором поставки №17 від 08.06.2016 була предметом спору у справі №927/1187/20, яка розглядалась Господарським судом Чернігівської області.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 12.04.2021 у справі №927/1187/20, яке відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень набрало законної сили 23.07.2021, стягнуто з ТОВ «Ашер» на користь ТОВ «Алколайн» 2 284 327,54 грн боргу, 43 051,67 грн пені, 456 629,58 грн 10% річних, 234 764,79 грн інфляційних втрат та 45 281,60 грн судового збору (т. 2 а.с. 80-86).

У рішенні від 12.04.2021 у справі №927/1187/20 суд встановив, що 08.06.2016 між ТОВ «Ашер» та ТОВ «Алколайн» укладено договір поставки № 17 (далі - Договір поставки).

Станом на 31.12.2018 заборгованість ТОВ «Ашер» за Договором поставки складала 7 481 027,74 грн, що підтверджується підписаним сторонами актом звірки взаємних розрахунків за грудень 2018 року. В період з 15.01.2019 по 09.08.2019 ТОВ «Алколайн» поставило на адресу ТОВ «Ашер» товар - алкогольну продукцію в асортименті за Договором поставки на загальну суму 11 001 826,68 грн.

В період з 01.01.2019 по дату звернення до суду ТОВ «Ашер» повернуло ТОВ «Алколайн» товар на загальну суму 424 944,90 грн, що підтверджується актами звірки за січень-вересень 2019 року, та оплатив позивачу товар за Договором поставки в сумі 14858000,00 грн, що підтверджується банківськими виписками.

Після звернення ТОВ «Алколайн» з позовною заявою до суду ТОВ «Ашер» була здійснена часткова оплата заборгованості за отриманий товар за Договором поставки в загальній сумі 750 000,00 грн, а саме 27.01.2021 згідно платіжного доручення № 32 в сумі 500000,00 грн, 29.01.2021 згідно платіжного доручення № 35 в сумі 250 000,00 грн.

19.01.2021 ТОВ «Ашер» було повернуто ТОВ «Алколайн» товар на загальну суму 165581,98 грн за накладними № 5 на суму 26189,04 грн, № 6 на суму 101472,28 грн, № 7 на суму 26272,98 грн, № 10 на суму 11647,68 грн. На підставі вищезазначеного, ТОВ "Алколайн" заявою від 01.02.2021 вих. № 01/02-01 зменшило позовні вимоги щодо стягнення основної заборгованості на суму оплаченого та повернутого товару в сумі 915581,98 грн та просило стягнути з відповідача 2284327,54 грн основного боргу, 866052,19 грн пені, 460472,03 грн 10% річних, 272816,65 грн інфляційних втрат.

08.04.2021 у справі №927/1187/20 до суду надійшов лист позивача №08/04-01 від 08.04.2021, у якому він зазначив, що зарахував здійснену оплату відповідачем 500 000,00 грн згідно платіжного доручення №1392 від 30.12.2020 в рахунок оплати за договором №17 від 08.06.2016. Вказану суму не було зараховано як повернення поворотної безвідсоткової фінансової допомоги згідно договору №15/07-01 від 15.07.2019.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 16.03.2021 у справі №927/1188/20 встановлено, що 14.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Алколайн", яке надалі іменується Сторона-1, в особі директора Шмулевича Віталія Наумовича, який діє на підставі Статуту, з однієї сторони, та Товариством з обмеженою відповідальністю "АШЕР", яке надалі іменується Сторона-2, в особі директора Петренко Ігоря Самуіловича, який діє на підставі Статуту, з другої сторони, уклали договір про припинення зобов`язань, пунктом 1 якого встановили: відповідач (сторона-2) повернув позивачу (стороні-1) поворотну безвідсоткову фінансову допомогу, надану за укладеним між ними договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 15/07-01 від 15.07.2019 у повному обсязі у розмірі 3 000 000,00 грн (три мільйони гривень 00 копійок), сплата цих коштів відбулася у безготівковій формі на рахунок сторони-1 (позивач) згідно платіжних доручень сторони-2 (відповідач) від 30.12.2020 №1392 на суму 500 000,00 грн (з урахуванням призначення платежу, зазначеного у листі Сторони-2 від 05.01.2021 № 3, а саме - "повернення поворотної безвідсоткової фінансової допомоги згідно договору №15/07-01 від 15.07.2019 Без ПДВ" замість невірного "Оплата за продукцію зг дог поставки №17 від 08/06/16, в т.ч. ПДВ"), від 04.01.2021 № 2 на суму 500 000,00 грн, від 05.01.2021 №4 на суму 500 000,00 грн, від 06.01.2021 № 5 на суму 500 000,00 грн, від 11.01.2021 №7 на суму 500 000,00 грн, від 12.01.2021 № 10 на суму 500 000,00 грн (п. 1.2 договору від 14.01.2021).

Ухвала Господарського суду Чернігівської області від 16.03.2021 у справі №927/1188/20 набрала законної сили з моменту її проголошення (ст.235 ГПК України).

Оскільки ухвалою суду, яка набрала законної сили у справі №927/1188/20, встановлено, що сплата відповідачем 500 000,00 грн платіжним дорученням №1392 від 30.12.2020 зарахована в оплату за іншим договором, тому суд при ухваленні рішення від 12.04.2021 у справі №927/1187/20 не врахував її в рахунок оплати за договором поставки №17 від 08.06.2016.

Відповідач-1 надав акт звірки взаємних розрахунків за період 01.08.2019-25.01.2021 між ТОВ «Алколайн» та ТОВ «Ашер» за договором поставки №17 від 08.06.2016, підписаний директорами цих товариств та скріплений їх печатками, у якому відсутні відомості про зарахування сплачених 30.12.2020 ТОВ «Ашер» коштів у розмірі 500 000,00 грн (т. 3 а.с. 40).

Як доказ відсутності у відповідача-1 заборгованості перед позивачем ТОВ «Ашер» надало договір про припинення зобов`язань від 14.01.2021 (т. 1 а.с. 178), у якому зазначено, що він укладений між ТОВ «Алколайн» (Сторона-1), в особі директора Шмулевича Віталія Наумовича, та ТОВ «Ашер» (Сторона-2), в особі директора Петренко Ігоря Самуіловича, про наступне:

1. Сторони констатують той факт, що, зокрема:

1.2. Сторона-2 повернула Стороні-1 поворотну безвідсоткову фінансову допомогу, надану за укладеним між ними договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 15.07.2019 № 15/07-01, у повному обсязі у розмірі 3 000 000,00 грн. Сплата цих коштів відбулася у безготівковій формі на рахунок Сторони-1 згідно платіжних доручень Сторони-2 від 30.12.2020 №1392 на суму 500 000,00 грн (з урахуванням призначення платежу, зазначеного у листі Сторони-2 від 05.01.2021 № 3, а саме - "повернення поворотної безвідсоткової фінансової допомоги згідно договору №15/07-01 від 15.07.2019р. Без ПДВ" замість невірного "Оплата за продукцію зг дог поставки №17 від 08/06/16, в т.ч. ПДВ"), від 04.01.2021 № 2 на суму 500 000,00 грн, від 05.01.2021 №4 на суму 500 000,00 грн, від 06.01.2021 № 5 на суму 500 000,00 грн, від 11.01.2021 №7 на суму 500 000,00 грн, від 12.01.2021 № 10 на суму 500 000,00 грн.

1.3. Зобов`язання Сторони-2 перед Стороною-1 з повернення безвідсоткової фінансової допомоги у розмірі 3 000 000,00 грн, наданої за договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 15.07.2019 №15/07-01, припинене виконанням.

2. Провівши відповідні переговори, сторони керуючись ст. 605 Цивільного кодексу України домовились, що зобов`язання Сторони-2 перед Стороною -1 зі сплати пені, передбаченої договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 15.07.2019 №15/07-01, та зобов`язання Сторони-2 перед Стороною-1 зі сплати 3% річних та інфляційних втрат, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, нараховані за весь час прострочення повернення наданої за вказаним договором поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, припиняються повністю шляхом прощення боргу (звільнення Стороною-1 Сторони-2 від цих обов`язків).

3. Сторона-1 до Сторони-2 будь-яких претензій, що так чи інакше пов`язані з виконанням умов укладеного між сторонами договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 15.07.2019 №15/07-01 не має та зобов`язується не пред`являти їх у майбутньому.

6. Сторона-2 підтверджує та гарантує, що правильне призначення платежу у платіжному дорученні Сторони-2 від 30.12.2020 № 1392 на суму 500 000,00 грн зазначене у листі №3 від 05.01.2021 та є наступним: "повернення поворотної безвідсоткової фінансової допомоги згідно Договору №15/07-01 від 15.07.2019р. Без ПДВ", і Сторона - 2 не буде і не має права відкликати свій лист №3 від 05.01.2021, та/або не буде і не має права посилатися на факт, що платіжним дорученням №1392 від 30.12.2020 Сторона -2 оплатила свій борг за отриману продукцію згідно договору поставки №17 від 08.06.2016, укладеному між сторонами. Сторони погодили, що у випадку порушення Стороною-2 наданої гарантії за цим пунктом, Сторона-1 має право в односторонньому порядку відмовитись від цього Договору в повному обсязі і цей Договір буде розірваний на третій календарний день з дати відправлення Стороною-1 відповідного повідомлення Стороні-2 за адресою, зазначеною у цьому Договорі. У випадку розірвання Договору зобов`язання сторін за цим договором припиняються, а зобов`язання Сторони-2 перед Стороною-1 за договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 15.07.2019 №15/07-01 вважаються не припиненими, включаючи зобов`язання з повернення фінансової допомоги, сплати пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат.

8. Цей Договір набуває чинності 02.02.2021.

На договорі про припинення зобов`язань від 14.01.2021 від імені ТОВ «Алколайн» міститься підпис директора ОСОБА_2 , який скріплений печаткою товариства.

На підтвердження ведення переговорів щодо укладення договору про припинення зобов`язань від 14.01.2021 та його підписання сторонами відповідач-2 надав суду:

- роздруківку листування (повідомлень) із додатку Viber, яке велось з мобільного номеру НОМЕР_2 , який у Єдиному реєстрі адвокатів України зазначений як контактний номер ОСОБА_8 (далі - абонент 1), та між представником ТОВ «Ашер» Підгорним К. Є. (далі - абонент 2) наступного змісту: Абонент 2 «(дата повідомлення відсутня) Добрый день. ОСОБА_1 просит подписать у Вашего директора наш вариант договора о прекращении всех обязательств по договору о фин помощи на 3,0 млн. грн и отправить его нам Новой почтой»; абонент 1 « 19.01.2021 11:37. Жду электронку»; абонент 2 « 20.01.2021 14:21. Договора отправил Вам на электронку»; абонент 1 « 21.01.2021 10:57. Добрый день. Отправил обратно с правками» (т. 3 а.с. 141);

- роздруківку електронного листування, яке велось з електронної адреси представника ТОВ «Ашер» Підгорного К. Є. ІНФОРМАЦІЯ_1 та електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку за твердженнями відповідачів використовує представник ТОВ «Алколайн» ОСОБА_8, наступного змісту:

Представник ТОВ «Ашер» « 20.01.2021 14:18. Направляем для прочтения и подписания. Просим подписанные с Вашей стороны экземпляры срочно отправить Новой почтой нам». Як зазначає відповідач-2, додатками до цього листа є два договори про припинення зобов`язань від 20.01.2021 та від 14.01.2021 в редакції ТОВ «Ашер».

Представник ТОВ «Алколайн»: « 21.01.2021 10:56. Добрый день. 1. Направляю договора с небольшими изменениями: 1) дату ставим 25 февраля, чтобы мы смогли уменьшить исковые требования в суде и забрать судебный сбор; 2) ставим обязательства не отзывать письмо по смене назначения платежа. 2. Также необходимо от Вас получить два акта сверки по договору финпомощи и договору поставки, причем оба акта одной датой и за подписью ОСОБА_6 ». Як зазначає відповідач-2, додатками до цього листа є три файли, одним із яких є файл, у якому містяться два договори про припинення зобов`язань в редакції ТОВ «Алколайн» (т. 3 а.с. 142-149);

- заяву свідка ОСОБА_3 (т. 3 а.с. 105), яка повідомила, що з липня 2020 року по 15.02.2021 вона працювала територіальним представником ТОВ «Алколайн» і до її трудових обов`язків входила організація продажу алкогольної продукції ТОВ «Алколайн» на території Чернігівської області, у тому числі здійснення документообігу в межах її компетенції. В січні 2021 року з головного офісу ТОВ «Алколайн» надійшли запити від юриста передати колишньому дистриб`ютору ТОВ «Ашер» підписані з боку ТОВ «Алколайн» два договори про припинення зобов`язань, у одному з яких йшлося про припинення усіх зобов`язань ТОВ «Ашер» за укладеним з ТОВ «Алколайн» договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 15.07.2019 №15/07-01, на виконання умов якого повернуто поворотну безвідсоткову фінансову допомогу у розмірі 3 000 000,00 грн, і від бухгалтера - передати ТОВ «Ашер» акт звірки взаємних розрахунків між ТОВ «Алколайн» та ТОВ «Ашер».

Вказані документи ОСОБА_3 отримала від ТОВ «Алколайн» і на момент їх отримання на них вже було проставлено печатку ТОВ «Алколайн» та підпис директора ТОВ «Алколайн» ОСОБА_2 22.01.2021 ці документи ОСОБА_3 передала особисто директору ТОВ «Ашер» ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 . Однак при підписанні цих документів з`ясувалось, що на них проставлено факсимільне відтворення підпису директора ТОВ «Алколайн» ОСОБА_2 Директор ТОВ «Ашер» ОСОБА_1 відмовився підписувати ці документи. Юрист ТОВ «Алколайн» у телефонному режимі повідомив ОСОБА_3 , що ці документи необхідно йому повернути, а він надасть такі самі документи із особистим підписом ОСОБА_2 . Вказані документи були повернуті в головний офіс ТОВ «Алколайн».

26.01.2021 ОСОБА_3 отримала від ТОВ «Алколайн» новий пакет документів, до якого входили у двох примірниках договори про припинення зобов`язань, а також акт звірки взаємних розрахунків за період 01.08.2019-25.01.2021 між ТОВ «Алколайн» і ТОВ «Ашер» за договором поставки №17 від 08.06.2016. На момент отримання цих документів на них вже було проставлено печатку ТОВ «Алколайн» та підпис директора ТОВ «Алколайн» ОСОБА_2 . Вказані документи ОСОБА_3 того ж дня передала директору ТОВ «Ашер» ОСОБА_1 , які в її присутності були ним підписані та скріплені печаткою ТОВ «Ашер». По одному примірнику кожного з цих документів ОСОБА_3 залишила директору ТОВ «Ашер» ОСОБА_1 , а другий - забрала та передала в головний офіс ТОВ «Алколайн». Під час передачі цих документів директору ТОВ «Ашер» ОСОБА_1 були присутні інші особи, зокрема бухгалтер ОСОБА_7 . Усі завдання щодо передачі ТОВ «Ашер» та повернення вказаних вище договорів про припинення зобов`язань ОСОБА_3 надавав особисто юрист ТОВ «Алколайн» ОСОБА_4 (тел. НОМЕР_2 ).

У заяві свідка зазначено про обізнаність її зі змістом закону (с. 384 Кримінального кодексу України) щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та готовність з`явитись до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень.

Позивач не заперечив проти того, що між ним та відповідачем-1 велось наведене вище листування щодо укладання договору про припинення зобов`язань, однак стверджує, що такий договір між сторонами підписаний, тобто остаточно укладений, не був.

Позивач не визнає, що ОСОБА_3 працювала у ТОВ «Алколайн» та передавала ТОВ «Ашер» будь-які документи від імені ТОВ «Алколайн».

Також позивач заперечив проти підписання директором ТОВ "Алколайн" Шмулевичем В.Н. договору про припинення зобов`язань від 14.01.2021 та зазначив, що печатка, якою завірений підпис, є підробленою, у зв`язку з чим суд за клопотанням позивача ухвалою суду від 22.07.2021 призначив у справі комплексну судову почеркознавчу та судову технічну експертизу документа - оригіналу договору про припинення зобов`язань від 14.01.2021.

У висновку експертів Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №4325-4327/21-24 від 19.10.2021 (т. 4 а.с. 10-18), складеному за результатами проведення призначеної комплексної судової почеркознавчої та судової технічної експертизи, встановлено:

1. Підпис від імені ОСОБА_2 у договорі про припинення зобов`язань від 14.01.2021 на другій його сторінці в лівому нижньому куті під реквізитами ТОВ "Алколайн" між словами "Директор" та " ОСОБА_2 " виконаний рукописним способом, письмовим приладом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів.

2. Підпис від імені ОСОБА_2 у договорі про припинення зобов`язань від 14.01.2021 на другій його сторінці в лівому нижньому куті під реквізитами ТОВ "Алколайн" між словами "Директор" та " ОСОБА_2 " виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.

3. Відтиск печатки від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Алколайн" у договорі про припинення зобов`язань від 14.01.2021 з текстом «ТОВАРСИТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АЛКОЛАЙН» І Україна І код 39012183 І БОЛГРАД І» і інверсним мікротекстом «·АЛКОЛАЙН·ALCOLINE·» нанесений не печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Алколайн», зразки якої надані для порівняльного дослідження, а іншою печаткою.

Оцінка суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За своєю правовою природою укладений між позивачем та відповідачем-1 договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №15/07-01 від 15.07.2019 є договором позики.

За приписами ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо заявленої до стягнення суми основної заборгованості.

Як встановив суд, на виконання умов Договору фінансової допомоги від 15.07.2019 позивач надав відповідачу-1 безвідсоткову фінансову допомогу у розмірі 3 000 000,00 грн, яку останній зобов`язався повернути до 31.12.2019.

Позивач зазначає, що відповідач-1 частково виконав взяті на себе зобов`язання за Договором фінансової допомоги від 15.07.2019 та повернув йому 2 500 000,00 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, а залишок заборгованості становить 500 000,00 грн. При цьому повернення позивачу коштів у розмірі 2 500 000,00 грн відбулось вже після відкриття провадження у справі, у зв`язку з чим позивач подав відповідну заяву про уточнення позовних вимог.

Відповідач-1, зі свого боку, зазначає про виконання ним своїх зобов`язань за Договором фінансової допомоги від 15.07.2019 у повному обсязі, оскільки решту заборгованості у розмірі 500 000,00 грн, яку просить стягнути позивач, було перераховано останньому на підставі платіжного доручення №1392 від 30.12.2020, проте у ньому помилково було зазначено призначення платежу, а саме про сплату коштів за договором поставки №17 від 08.06.2016. У зв`язку з цим відповідач-1 направив позивачу лист №3 від 05.01.2021, у якому просив вважати правильним призначення платежу щодо сплати коштів за спірним договором фінансової допомоги.

Позивач стверджує про те, що спірні кошти у розмірі 500 000,00 грн були зараховані ним за договором поставки №17 від 08.06.2016, як про це вказано у платіжному дорученні №1392 від 30.12.2020.

Отже, між сторонами існують суперечності в частині зарахування коштів, сплачених згідно з вказаним платіжним дорученням, що має наслідком наявність або відсутність у відповідача-1 заборгованості за Договором фінансової допомоги від 15.07.2019.

Частиною 1 ст. 1089 Цивільного кодексу України визначено, що за платіжним дорученням банк зобов`язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувач) у цьому чи іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України визначаються Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Пунктом 32.3 ст. 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що банки зобов`язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 цього Закону.

Загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків встановлені Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління Національного Банку України №22 від 21.01.2004 року (далі - Інструкція).

Згідно з п. 1.3 Інструкції вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов`язкові для виконання ними.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" ініціювання переказу здійснюється за таким видом розрахункового документу, як платіжне доручення.

Згідно з п. 1.30 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та п. 1.4 Інструкції платіжним дорученням є розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно до положень пунктів 3.1 та п.3.7 Інструкції платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 3 до Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 9 до Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу.

У пункті 2.9 Інструкції зазначено, що банк не має права робити виправлення в розрахунковому документі клієнта, за винятком випадків, обумовлених пунктом 2.26 цієї глави та іншими нормативно-правовими актами Національного банку.

Платник має право в будь-який час до списання платежу з рахунку відкликати з банку, що його обслуговує, платіжні доручення в порядку, визначеному внутрішніми правилами цього банку. Платіжні доручення відкликаються лише в повній сумі (п.2.29 Інструкції).

З правового аналізу вказаних приписів чинного законодавства слідує, що заповнення реквізиту призначення платежу платіжного доручення належить виключно платнику.

Тобто платник може змінити реквізит «призначення платежу» до списання коштів з його рахунку, оформивши нове платіжне доручення; відповідно, отримувач коштів, в свою чергу, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу.

Отже, з моменту перерахування грошових коштів на рахунок отримувача обов`язок банку з виконання доручення платника вважається виконаним. Внесення змін до призначення платежу такого платіжного доручення є неможливим. А питання уточнення інформації, вказаної у реквізиті «Призначення платежу» виконаного платіжного доручення вирішується сторонами у порядку, узгодженому між ними, без участі банку. Зазначене підтверджується листом Національного Банку України від 9 червня 2011 року №25-111/1438-7141 «Про заміну інформації у реквізиті «Призначення платежу», яким встановлено, що після списання коштів з рахунку платника питання щодо уточнення інформації, зазначеної у реквізиті «Призначення платежу», вирішується між сторонами без участі банку. Визначальним у змісті наведених законодавчих норм, якими регулюються правильність заповнення платіжного доручення, є те, що вони регулюють правовідносини між банком та платником, у той час, як зміна волевиявлення у розпорядженні коштами є господарськими правовідносинами та визначається цивільно-правовими угодами, укладеними між сторонами.

Оскільки у рішенні Господарського суду Чернігівської області від 12.04.2021 у справі 927/1187/21 встановлені обставини щодо укладення між ТОВ «Алколайн» та ТОВ «Ашер» договору поставки №17 від 08.06.2016, які відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України мають преюдиційне значення при розгляді цієї справи, тому позивач мав право зарахувати спірні кошти у розмірі 500 000,00 грн як за договором поставки №17 від 08.06.2016, так і на прохання відповідача-1 за іншим договором - Договором фінансової допомоги від 15.07.2019.

Проте, як наполягає позивач, спірні кошти у розмірі 500 000,00 грн були зараховані відповідно до призначення платежу, тобто за договором поставки №17 від 08.06.2016, а не за Договором фінансової допомоги від 15.07.2019.

Разом з тим, з наданого акту звірки взаємних розрахунків за період 01.08.2019-25.01.2021 між ТОВ «Алколайн» та ТОВ «Ашер» за договором поставки №17 від 08.06.2016, підписаного сторонами вбачається, що відомості про сплачені 30.12.2020 ТОВ «Ашер» кошти у розмірі 500 000,00 грн у ньому відсутні.

Тобто станом 25.01.2021 спірні кошти у розмірі 500 000,00 грн не були зараховані позивачем за договором поставки №17 від 08.06.2016, хоча їх сплата відбулась раніше за складання акту звірки.

Крім того, як встановив суд, заборгованість за договором поставки №17 від 08.06.2016 була предметом розгляду у справі №927/1187/20, провадження у якій було відкрито 16.12.2020, тобто до перерахування відповідачем-1 позивачу коштів на підставі платіжного доручення №1392 від 30.12.2020.

Суд у рішенні від 12.04.2021 у справі 927/1187/21 встановив, що ухвалою суду від 16.03.2021, яка набрала законної сили у справі №927/1188/20, встановлено, що сплата відповідачем 500 000,00 грн платіжним дорученням №1392 від 30.12.2020 зарахована в оплату за іншим договором - Договором фінансової допомоги від 15.07.2019, а тому суд при ухваленні рішення від 12.04.2021 не врахував її в рахунок оплати за договором №17 від 08.06.2016 та стягнув з відповідача-1 на користь позивача заборгованість за договором поставки №17 від 08.06.2016 без урахування сплати цих коштів.

Хоча підставою для такого неврахування коштів у розмірі 500 000,00 грн була ухвала Господарського суду Чернігівської області від 16.03.2021, яка потім була скасована постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2021, проте рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.04.2021 у справі 927/1187/21 набрало законної сили та не скасовано на теперішній час.

Як вбачається зі змісту листування електронною поштою між представниками ТОВ «Алколайн» та ТОВ «Ашер», представник позивача сам зазначив про необхідність внесення до договору про припинення зобов`язань обов`язку не відкликати лист щодо зміни призначення платежу, тобто позивач врахував спірні кошти у розмірі 500 000,00 грн в рахунок сплати заборгованості за Договором фінансової допомоги від 15.07.2019 і лише потім вирішив змінити свою позицію і здійснити зарахування цих коштів за договором поставки №17 від 08.06.2016.

При цьому під час розгляду справи №927/1187/20 жодних заяв про зменшення позовних вимог, відмови від позову в частині стягнення коштів у розмірі 500 000,00 грн ТОВ «Алколайн» суду не подавало.

Відтак неврахування сплачених відповідачем згідно з платіжним дорученням №1392 від 30.12.2020 коштів у розмірі 500 000,00 грн в рахунок погашення заборгованості Договором фінансової допомоги від 15.07.2019 фактично призведе до подвійного притягнення відповідача-1 до відповідальності, тобто до подвійного стягнення з нього цих коштів за договором поставки №17 від 08.06.2016, що суперечить ст. 61 Конституції України, а також не узгоджується з такими загальними засадами цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, зокрема і в рішенні від 29.10.2015 у справі "Устименко проти України", що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), необхідно тлумачити у контексті Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення від 24.07.2003 у справі "Рябих проти Росії").

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає наявність доказу, який раніше не міг бути доступний, однак його наявність могла би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (див. рішення від 18.11.2004 у справі "Праведна проти Російської Федерації").

Отже, стягнення з відповідача-1 спірних коштів у розмірі 500 000,00 грн може мати наслідком виникнення нових спорів між сторонами (звернення ТОВ «Ашер» до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в цій частині тощо), що не відповідає принципу ефективної реалізації права на справедливий суд та завданню господарського судочинства.

За таких обставин суд доходить висновку про відсутність у відповідача-1 заборгованості перед позивачем за Договором фінансової допомоги від 15.07.2019 у розмірі 500 000,00 грн, а тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо заявлених до стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Враховуючи порушення строку повернення фінансової допомоги, позивач нарахував та заявив до стягнення 71 169,32 грн пені за період з 01.01.2020 по 12.03.2020, 97 786,87 грн - 3% річних за період з 01.01.2020 по 02.06.2021, 170 500,00 грн інфляційних втрат за січень 2020 року - квітень 2021 року.

Частина 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 624 Цивільного кодексу України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Зі ст. 230 Господарського кодексу України випливає, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Відповідачі заперечили проти наявності підстав стягнення з них пені, 3% річних та інфляційних втрат, посилаючись на укладений між ТОВ «Алколайн» та ТОВ «Ашер» договір про припинення зобов`язань від 14.01.2021, відповідно до якого вказані зобов`язання у відповідача-1 припинились шляхом прощення боргу.

Зі свого боку позивач заперечив проти підписання ним договору про припинення зобов`язань від 14.01.2021, а відтак і про його укладення.

З метою встановлення обставин підписання договору про припинення зобов`язань від 14.01.2021 директором ТОВ «Алколайн» ОСОБА_2 та нанесення на нього відтиску печатки ТОВ «Алколайн» у справі була призначена комплексна судова технічна експертиза, за результатами якої експертами Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз складено висновок №4325-4327/21-24 від 19.10.2021.

На поставлені судом питання експерти надали висновки, що підпис від імені ОСОБА_2 у договорі про припинення зобов`язань від 14.01.2021 виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою; відтиск печатки від імені ТОВ "Алколайн" у вказаному договорі нанесений не печаткою ТОВ «Алколайн», зразки якої надані для порівняльного дослідження, а іншою печаткою.

Відповідно до частин 1, 2 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У п. 1 ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частини 1, 2 ст. 207 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 ст. 640 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно з ч. 1 ст. 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Як докази укладення між позивачем та відповідачем-1 договору про припинення зобов`язань від 14.01.2021 відповідач-2 надав суду роздруківку листування між представниками ТОВ «Алколайн» і ТОВ «Ашер» у додатку Viber та за допомогою електронної пошти, а також заяву свідка ОСОБА_3 .

Зі змісту вказаного листування вбачається, що між позивачем та відповідачем-1 велись перемовини щодо укладення договору про припинення зобов`язань, що визнається і позивачем, проте будь-яких посилань на факт укладення такого договору це листування не містить.

Крім того, про недосягнення домовленості між позивачем та відповідачем-1 щодо укладення договору про припинення зобов`язань свідчить і подання позивачем 21.01.2021 о 18:32 заяви про уточнення позовних вимог, у якій він збільшив позовні вимоги у частині нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат та просив стягнути з відповідача (ТОВ «Ашер» на свою користь 71 169,32 грн пені, 91 065,57 грн - 3 % річних та 180 000,00 грн інфляційних втрат.

Суперечить доводам відповідача-2 і дата договору про припинення зобов`язань 14.01.2021, оскільки у перемовах сторони обговорювали вже нішу дату укладення цього договору - 25.02.2021.

У поданій заяві свідка ОСОБА_3 вказано, що з липня 2020 року по 15.02.2021 вона працювала територіальним представником ТОВ «Алколайн» і брала участь у передачі документів від позивача відповідачу-1, у тому числі і спірного договору про припинення зобов`язань. ОСОБА_3 повідомила, що 26.01.2021 вона отримала від ТОВ «Алколайн» новий пакет документів, до якого входили, у тому числі два примірники договорів про припинення зобов`язань, на яких вже було проставлено печатку ТОВ «Алколайн» та підпис директора ТОВ «Алколайн» ОСОБА_2 . Вказані договори ОСОБА_3 того ж дня передала директору ТОВ «Ашер» ОСОБА_1 , які в її присутності були ним підписані та скріплені печаткою ТОВ «Ашер».

Позивач заперечив проти того, що ОСОБА_3 працювала в ТОВ «Алколайн», проте жодних доказів на підтвердження цього не надав. Разом з тим, матеріали справи не містять і доказів наявності трудових або цивільно-правових відносин між позивачем та ОСОБА_3 у січні 2021 року.

Проте за змістом ст. 218 Цивільного кодексу України сторона, яка прагне довести факт вчинення правочину (угоди), може це зробити за допомогою перерахованих в ній доказів, за винятком показів свідків, оскільки на них не може ґрунтуватися рішення суду.

Таким чином, заява свідка ОСОБА_3 , яка наявна у матеріалах справи, не може доводити підписання директором ТОВ «Алколайн» ОСОБА_2 договору про припинення зобов`язань від 14.01.2021.

Враховуючи надані експертами висновки щодо підписання договору про припинення зобов`язань від 14.01.2021 не ОСОБА_2 , а іншою особою, нанесення печатки ТОВ «Алколайн», яка не відповідає наданим для порівняння зразкам, з урахуванням відсутності будь-яких інших письмових документів, які б свідчили про підписання позивачем вказаного договору, та доказів укладення договору в електронній формі у суду відсутні обґрунтовані підстави сумніватись у правильності таких висновків, а тому вони беруться судом до уваги.

За наведених обставин, суд доходить висновку, що відповідачі не довели належними та допустимими доказами обставин укладення між позивачем та відповідачем-1 договору про припинення зобов`язань від 14.01.2021, а відтак і припинення у ТОВ «Ашер» зобов`язань зі сплати пені, 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з порушенням строку виконання зобов`язань за Договором фінансової допомоги від 15.07.2019.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про неправильне їх нарахування, з огляду на наступне.

Як вбачається з наданого розрахунку, позивач здійснив нарахування пені за період з 01.01.2020 по 12.03.2020 (з урахуванням звільнення від сплати пені на період встановлення карантину на території України на підставі п. 8 розділу ІХ «Прикінцеві положення» Господарського кодексу України та відповідно до постанови КМУ №211 від 11.03.2020).

Відповідно до п. 8 розділу ІХ Прикінцевих положень Господарського кодексу України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID 19» відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 12 березня до 03 квітня 2020 року в Україні введено карантин.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Закріплений у наведеній нормі принцип незворотності дії закону та інших нормативно-правових актів у часі (lex ad praeterian non valet) полягає в тому, що дія їх не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання ними чинності, за винятком випадку коли закон або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював і Конституційний Суд України. Зокрема, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Статтею 5 ЦК України "Дія актів цивільного законодавства у часі" визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Системний аналіз викладеного дає змогу виокремити два випадки зворотної дії норм цивільного/господарського законодавства: 1) коли акт законодавства пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність; 2) якщо законодавець встановлює спеціальні випадки зворотної дії актів законодавства.

Залежно від порядку набрання чинності нормативно-правовим актом, може бути застосовано декілька способів його дії у часі. Зокрема, як зазначено в пункті 2 Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99, перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися 1) негайно (безпосередня дія); 2) шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма); 3) шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

Під зворотною (ретроактивною) дією акта цивільного/господарського законодавства розуміється поширення його дії на відносини, що виникли до набрання ним чинності.

Системний аналіз викладеного дає змогу виокремити два випадки зворотної дії норм цивільного/господарського законодавства: 1) коли акт законодавства пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність; 2) якщо законодавець встановлює спеціальні випадки зворотної дії актів законодавства.

Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватися на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99).

З огляду на приписи розділу IX "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України, Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", якою установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, нарахування позивачем пені за прострочення повернення відповідачем-1 фінансової допомоги з 12.03.2020 є безпідставним та таким, що суперечить нормам матеріального права.

Таким чином, пеня підлягає нарахуванню за період з 01.01.2020 по 11.03.2020 на суму 3 000 000,00 грн, розмір якої за перерахунком суду становить 70 163,93 грн, а отже є меншим ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем.

Оскільки суд дійшов висновку, що кошти у розмірі 500 000,00 грн були сплачені згідно з платіжним дорученням №1392 від 30.12.2020 за Договором фінансової допомоги від 15.07.2019, вони підлягають врахуванню при визначенні сум та періодів, на які нараховуються 3 % річних та інфляційні втрати.

При цьому в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних та інфляційних втрат, не включається день фактичної сплати суми заборгованості.

Такий самий порядок нарахування застосовується і при поділі строку оплати грошового зобов`язання на періоди у зв`язку з частковою оплатою відповідачем суми боргу, а відтак до першого періоду прострочення основної суми заборгованості не включається день здійснення часткової оплати, натомість такий день включається до наступного періоду прострочення вже зменшеної суми заборгованості.

Отже, нарахування 3% річних повинно здійснюватися: за період з 01.01.2020 по 29.12.2020 на суму 3 000 000,00 грн, за період з 30.12.2020 по 03.01.2021 на суму 2500000,00 грн, за період з 04.01.2021 по 04.01.2021 на суму 2 000 000,00 грн, за період з 05.01.2021 по 05.01.2021 на суму 1 500 000,00 грн, за період з 06.01.2021 по 10.01.2021 на суму 1 000 000,00 грн, за період з 11.01.2021 по 11.01.2021 на суму 500 000,00 грн.

Розмір перерахованих судом 3% річних становить 92 383,79 грн, а отже є меншим ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено порядок розрахунку інфляційних втрат відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України у разі, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць.

Так, сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Оскільки у січні 2021 року прострочення відповідача тривало менше півмісяця, тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Таким чином, інфляційні втрати підлягають нарахуванню за січень-грудень 2020 року з урахуванням сум, вказаних щодо нарахування 3% річних.

За перерахунком суду розмір інфляційних втрат за визначений судом період становить 149 769,88 грн, а отже є меншим ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню у визначених судом розмірах.

Щодо солідарного стягнення заборгованості з відповідача-2.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою, як одним із видів забезпечення виконання зобов`язання (частина перша статті 546 ЦК України).

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 547 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг відповідальності поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Суд встановив, що між позивачем та відповідачем-2 був укладений договір поруки АА-01/19 від 17.07.2019, за яким відповідач-2 поручився за виконання відповідачем-1 своїх зобов`язань за Договором фінансової допомоги від 15.07.2019, зокрема, за повернення фінансової допомоги, сплату неустойки, пені, інфляційних втрат згідно з умовами Договором фінансової допомоги від 15.07.2019.

У пункті 2.2 Договору поруки від 17.07.2019 сторони встановили, що у разі невиконання Позичальником своїх зобов`язань за Договором фінансової допомоги, Кредитор має право пред`явити безпосередньо до Поручителя свої вимоги. Під пред`явленням вимоги Кредитора до Поручителя Сторони розуміють як направлення письмової вимоги Поручителю, так і звернення з відповідним позовом до суду. Обов`язок Поручителя виконати зобов`язання Позичальника за Договором фінансової допомоги виникає в перший день прострочення виконання Позичальником зобов`язань за Договором фінансової допомоги.

Системний аналіз наведених правових норм і умов договору діє підстави для висновку, що солідарна відповідальність поручителя зі сплати як основного боргу, так і штрафних санкцій та/або процентів виникає саме з моменту прострочення грошового зобов`язання незалежно від пред`явлення до нього відповідної вимоги.

При цьому, момент виникнення такої відповідальності та момент виникнення обов`язку безпосередньо у поручителя сплатити кошти різняться та можуть не збігатися у часі.

Таким чином, обов`язок поручителя сплатити проценти та штрафні санкції виникає з моменту пред`явлення до нього відповідної вимоги (позову), проте нараховані за увесь час прострочення зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.03.2021 позивач направив до суду заяву про уточнення позовних вимог та зміну предмету позову, у якій відповідачами вказані ТОВ "АШЕР" та ОСОБА_1 , та клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача - ОСОБА_1 .

Зі змісту вказаної заяви та клопотання вбачається, що позивач 02.03.2021 фактично звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 як до поручителя у зв`язку з невиконанням ТОВ «Ашер» своїх зобов`язань за Договором фінансової допомоги від 15.07.2019, що відповідає п. 2.2 Договору поруки від 17.07.2019 в частині пред`явлення вимоги до Поручителя.

Ухвалою суду від 16.03.2021, яка була скасована постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2021, суд відмовив у задоволенні заяви ТОВ «Алколайн» про уточнення позовних вимог та зміну предмету позову та клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача - ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Тобто заява ТОВ «Алколайн» про уточнення позовних вимог та зміну предмету позову та клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача - ОСОБА_1 судом по суті не розглядались.

Крім того, за умовами п. 2.2 Договору поруки від 17.07.2019 пред`явлення вимоги до Поручителя є правом Кредитора, а обов`язок Поручителя виконати зобов`язання Позичальника за Договором фінансової допомоги виникає в перший день прострочення виконання Позичальником зобов`язань за Договором фінансової допомоги.

Враховуючи викладене, суд відхиляє доводи відповідача-2 про непред`явлення позивачем вимоги до нього щодо обов`язку виконати зобов`язання за Договором фінансової допомоги від 15.07.2019 як необґрунтовані.

З огляду на встановлене судом порушення основного зобов`язання, допущене відповідачем-1, суд дійшов висновку, що відповідач-2 має відповідати перед позивачем як солідарний боржник за вимогами зі сплати 70 163,93 грн пені, 92 383,79 грн - 3 % річних та 149 769,88 грн інфляційних втрат.

Щодо застосування позовної давності.

У відзиві на позов відповідач-2 заявив про застосування строку позовної давності до усіх заявлених позовних вимог.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України).

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки, а до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік.

Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У статті 264 Цивільного кодексу України визначено порядок переривання перебігу позовної давності. Так, згідно із цією статтею перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення позову особою до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Аналіз зазначеної норми статті 264 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що йдеться про дві підстави для переривання перебігу позовної давності: а) вчинення особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; б) пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Слід зауважити, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо у них є докази на підтвердження факту такого переривання. При цьому господарському суду слід мати на увазі таке.

Оскільки останнім днем повернення відповідачем-1 фінансової допомоги є 31.12.2019, перебіг строку позовної давності починається з 01.01.2020.

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача-1 10.12.2020, а отже звернення до суду про захист порушеного права з вимогами про стягнення відповідача-1 пені, інфляційних втрат та 3% річних відбулось в межах строку позовної давності.

При цьому пред`явлення позову до відповідача-1 мало наслідком переривання перебігу позовної давності щодо вимог до іншого солідарного боржника, яким є відповідач-2, відтак позов до останнього також поданий в межах строку позовної давності.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності та відповідно про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині солідарного стягнення з відповідачів 70 163,93 грн пені, 92 383,79 грн - 3 % річних та 149 769,88 грн інфляційних втрат.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо судових витрат.

За приписами ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позову (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог та зміну предмету позову) позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 12 591,84 грн (839456,19 грн *1,5%).

Також позивач сплатив судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 1051,00 грн та за подання апеляційної скарги ТОВ «Алколайн» у розмірі 2270,00 грн.

Крім того, за проведення комплексної судової експертизи ТОВ «Алколайн» понесені судові витрати у розмірі 6006,35 грн.

Оскільки ухвалою суду від 16.12.2021 у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову судом відмовлено, судові витрати в частині стягнення 1051,00 грн судового збору за подання вказаної заяви в силу приписів ст.129 ГПК України покладаються на позивача.

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, суд апеляційної інстанції здійснює новий розподіл судових витрат у справі лише у разі прийняття ним постанови про скасування чи зміну остаточного судового рішення суду першої інстанції, прийнятого за результатами розгляду справи. При цьому у випадках скасування апеляційним судом судового рішення суду першої інстанції з переданням справи на новий розгляд, судові витрати у справі, в тому числі й судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, підлягають розподілу господарським судом, який вирішує спір по суті за результатами нового розгляду справи.

Враховуючи, що ухвала суду від 16.03.2021 про закриття провадження у справі була скасована, а справа передана на розгляд до місцевого господарського суду, суд вважає, що витрати позивача зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2270,00 необхідно покласти на відповідача-1.

Решта понесених позивачем судових витрат підлягає розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позову, розмір таких витрат становить 6 919,41 грн.

Згідно з ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача-1, суд вважає, що судові витрати необхідно покласти на відповідача-1.

Таким чином, стягненню з відповідача-1 на користь позивача підлягають судові витрати у загальному розмірі 9 189,41 грн (6919,41 + 2270,00).

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 129, 165, 231, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ашер" (, вул. Борисенка, буд. 47, м. Чернігів, 14037) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Алколайн" (, вул. Заводська, буд. 34, м. Болград, Одеська область, 68702) 70 163,93 грн пені, 92 383,79 грн - 3 % річних та 149 769,88 грн інфляційних втрат.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ашер" (, вул. Борисенка, буд. 47, м. Чернігів, 14037) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Алколайн" (, вул. Заводська, буд. 34, м. Болград, Одеська область, 68702) 9 189,41 грн судових витрат.

4. У решті позову відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 29.12.2021.

Суддя В. В. Шморгун