РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.12.2021Справа № 910/11290/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г, за участю секретаря судового засідання Бортнюк М.В., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/11290/21

за позовом Фізичної особи-підприємця Бакіної Сабіни Сергіївни

до Фізичної особи-підприємця Федоренко Олени Андріївни

про розірвання договору та стягнення 119 612,00 грн,

За участю представників:

від позивача не з`явився;

від відповідача Крюкова М.В. (адвокат за ордером від 10.09.2021 серія АН № 1045558).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Бакіна Сабіна Сергіївна (далі ФОП Бакіна С.С.) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Федоренко Олени Андріївни (далі ФОП Федоренко О.А.) про розірвання договору поставки обладнання від 18.01.2019 № 180119.01 (далі - Договір) та стягнення грошових коштів у розмірі 119 612,00 грн (111 000,00 грн - сплачені кошти на виконання умов договору, 8 612,00 грн - збитки за сплату суборенди нежитлового приміщення).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2021 залишено позовну заяву без руху, встановлено позивачу п`ятиденний строк на усунення недоліків позовної заяви з дня вручення цієї ухвали.

06.08.2021 до суду від ФОП Бакіної С.С. надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2021 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.09.2021.

13.09.2021 до суду надійшов поданий відповідачем відзив на позовну заяву з клопотанням про застосування строків позовної давності.

14.09.2021 до суду надійшло клопотання позивача про відкладення судового засідання.

У підготовчому засіданні 14.09.2021 відповідачем подано клопотання про долучення до матеріалів справи копії договору про надання правової допомоги, яку долучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2021 викликано позивача у наступне підготовче засідання на 28.09.2021.

23.09.2021 до суду надійшло клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 24.09.2021 задоволено клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, постановлено провести судове засідання, призначене на 28.09.2021 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням програмного забезпечення Easycon.

28.09.2021 до суду надійшла заява позивача про відкладення судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2021 викликано позивача у наступне підготовче засідання на 05.10.2021.

05.10.2021 до суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, від позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2021 викликано позивача та відповідача у наступне підготовче засідання на 28.10.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2021 відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

22.10.2021 до суду надійшло клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

26.10.2021 до суду надійшли подані відповідачем заперечення.

Ухвалою суду від 26.10.2021 задоволено клопотання позивача про участь у судовому засіданні 28.10.2021 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням програмного забезпечення Easycon.

У підготовчому засіданні 28.10.2021 судом оголошено перерву до 09.11.2021 та про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів.

01.11.2021 до суду надійшло клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 02.11.2021 задоволено клопотання позивача про участь у судовому засіданні 09.11.2021 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням програмного забезпечення Easycon.

09.11.2021 позивачем було подано суду клопотання про розгляд справи без участі повноважного представника, за наявними в матеріалах справи документами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 було закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/11290/21 до судового розгляду по суті на 07.12.2021.

У судове засідання 07.12.2021 представники позивача не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і розгляд справи були повідомлені належним чином.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Так, ухвали суду були надіслані за адресами сторін, які містяться у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Крім того, суд зауважує, що ухвали суду були офіційно оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень - на сайті за посиланням https://reyestr.court.gov.ua.

Отримання позивачем ухвал суду підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, які долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 07.12.2021 суд, заслухавши вступне слово представника відповідача, з`ясувавши обставини, дослідив в порядку статей 209-210 ГПК України докази у справі.

У судовому засіданні 07.12.2021 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до статті 233 ГПК України.

Судом, відповідно до вимог статей 222-223 ГПК України, здійснювалося повне фіксування судового засідання технічними засобами та секретарем судового засідання велися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

18.01.2019 ФОП Бакіною С.С. (покупець) та ФОП Федоренко О.А. (продавець) укладено Договір, за умовами якого:

- продавець приймає на себе зобов`язання в порядку та на умовах, визначених у Договорі, поставити покупцю обладнання, номенклатуру, кількість та технічні характеристики якого вказані в додатку № 1 (далі - обладнання), а покупець приймає на себе зобов`язання прийняти обладнання, та в порядку, розмірі та на умовах, обумовлених в Договорі, провести оплату (пункт 1.1 Договору);

- розрахунки за Договором проводяться у національній валюті України - гривні, і на дату підписання Договору загальна вартість обладнання становить 140 468,50 грн, що згідно курсу продажу долару США, встановленого Приватбанком на день підписання Договору (28,15 грн за 1 долар США), становить 4 990 доларів США. Сторони погоджуються, що при остаточному розрахунку буде здійснюватися перерахунок вартості обладнання з врахуванням валютного еквіваленту згідно курсу продажу долару США, встановленого Приватбанком на день розрахунку (пункт 2.1 Договору);

- вартість обладнання, визначена у пункті 2.1 Договору, складають: ціна обладнання; упаковка; гарантійне обслуговування (пункт 2.1.1 Договору);

- оплата за Договором здійснюється покупцем у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів у національній валюті на поточний рахунок виконавця, який вказаний в Договорі, в такому порядку:

передплата в розмірі 70% від загальної вартості обладнання покупець сплачує протягом 7 банківських днів, з моменту підписання сторонами Договору;

остаточна оплата в розмірі 30% від загальної вартості обладнання покупець сплачує протягом 3 банківських днів, з моменту отримання повідомлення від продавця про готовність обладнання. Повідомлення може бути передано покупцеві такими способами: поштою, факсом або електронною поштою (пункт 2.2 Договору);

- термін поставки обладнання за Договором складає 60 календарних днів з моменту здійснення передплати згідно з підпунктом 2.2.1 Договору. Дострокова поставка обладнання допускається (пункт 3.1 Договору);

- у разі виявлення порушень якості (недоробки, дефекти обладнання та/або робіт і т.д.) сторони складають акт про виявлення недоробок. При цьому, продавець зобов`язується протягом 3 робочих днів, з моменту отримання акту про виявлення недоробок, підписати його і своїми силами, за власний рахунок, в термін, що не перевищує 10 робочих днів з моменту підписання сторонами акта про виявлення недоробок, поставити покупцю якісне обладнання та провести його пере налаштування та/або усунути виявлені дефекти та/або пошкодження (пункт 3.4 Договору);

- прийом-передача обладнання здійснюється за дорученнями та актами або накладними, відповідно до чинного законодавства України. Обладнання вважається поставленим продавцем покупцеві з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі обладнання або накладної (пункт 3.5 Договору);

- дія Договору припиняється при повному виконанні сторонами зобов`язань, передбачених Договором, або в разі його розірвання (пункт 6.1 Договору);

- Договір може бути розірваний за згодою сторін, а також у випадках і на підставах, передбачених чинним законодавством України (пункт 6.2 Договору);

- при розірванні Договору сторони погодилися з тим, що покупець зобов`язується протягом 10 робочих днів з дати розірвання Договору, повернути продавцю поставлене ним, але не оплачене покупцем обладнання, а продавець зобов`язується протягом 10 робочих днів з дати розірвання Договору повернути покупцю плату за оплачене, але не поставлене та/або неякісне, та/або таке, що не відповідає кількості, обладнання (пункт 6.3 Договору);

- Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 30.04.2019, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним (пункт 10.1 Договору).

У Додатку № 1 до Договору сторони визначили, що обладнання це флоромат СК-ФЛ.П1 у кількості 1 з гарантією 12 місяців.

Позивач вказує, що ним на виконання умов Договору, а саме підпункту 2.2.1, 21.01.2019 було перераховано аванс відповідачу у розмірі 98 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 21.01.2019.

Разом з тим, відповідно до підпункту 2.2.1 Договору аванс складав 70% від загальної вартості обладнання, а саме 98 327,95 грн, що на 327,95 грн більше, ніж було перераховано позивачем.

30.05.2019 відповідач надіслав позивачу гарантійний лист, в якому гарантував, що обладнання буде поставлено ФОП Бакіній С.С. протягом 10 робочих днів, але в будь-якому випадку - не пізніше 14.06.2019.

У подальшому, 08.08.2019 позивач перерахував відповідачу 13 003 грн, що підтверджується меморіальним ордером від 08.08.2019 № J0808NB7SZ, в призначенні платежу якого вказано «Доплата за обладнання згідно договору № 180119.01 від 18.01.2019».

Позивачем на підтвердження поставки обладнання подано суду видаткову накладну від 12.08.2019 № 15, в якій визначено ціну 111 000,00 грн.

Отже, враховуючи оплати, здійснені позивачем (98 000 грн + 13 003 грн) та узгоджену ціну у видатковій накладній, вартість обладнання була повністю оплачена покупцем.

Слід зазначити, що позивач пояснює різницю в оплаті та сумі, узгодженій у Договорі, тим, що відповідач порушив вимоги Договору, а саме не встановив на Флоромат СК-ФЛ.П1 модуль безготівкового розрахунку PayPass, який вказаний у пункті 10 Додатку № 1 Договору «Технічні характеристики Флоромату СК.ФЛ П-1», однак жодного документального підтвердження викладеній обставині суду не подано.

Враховуючи дату, яка була визначена у гарантійному листі, відповідачем було прострочено поставку товару на два місяці.

Позивач зазначає, що після отримання обладнання, воно було встановлено в торгівельному центрі, а 14.08.2019 ФОП Бакіна С.С. намагалась його запустити, однак з`ясувалось, що обладнання не працює.

Після цього, за допомогою спеціалістів відповідача все ж таки вдалось запустити обладнання, але воно не працювало належним чином, а саме флоромат не тримав необхідну температуру для зберігання квітів, не оберталась вітрина, система протікала, в зв`язку з чим квітам не вистачало води для їх зберігання.

Фактично обладнання працювало дві доби, а потім було вимкнено, внаслідок його непрацездатності.

Також позивач зазначає, що 27.08.2019 відповідач, у зв`язку з поломкою та неналежною якістю забрала обладнання з торгівельного центу, де воно було розташовано.

Позивач, посилаючись на ст. 708 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), просить суд розірвати Договір та стягнути сплачені грошові кошти у сумі 111 000,00 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 8 612,00 грн як збитки, що були сплачені за договором суборенди нерухомого майна від 01.04.2019 № Т-174 (далі Договір суборенди).

У свою чергу, відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що:

- відсутні підстави для розірвання Договору, який є виконаним станом на день звернення до суду;

- позивачем не заявлялися вимоги щодо несправності обладнання;

- ФОП Бакіною С.С. не подано доказів на підтвердження викладених у позові обставин.

Крім того, відповідачем було заявлено про застосування наслідків спливу строків позовної давності в силу приписів статті 681 ЦК України.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України), а спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, якщо строк визначений роками (частина перша статті 254 ЦК України).

В абзаці першому та п`ятому підпункту 2.1 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (далі Постанова № 10) зазначено, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Посилання сторони на сплив позовної давності в процесі касаційного перегляду судового рішення не вважається такою заявою.

Пунктом 2.2 Постанови № 10 визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписом статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже, укладений сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 188 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно зі статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

За змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.

Разом з тим, Договір на момент звернення з даним позовом було повністю виконано зі сторони позивача (здійснено оплату) та відповідача (поставлено обладнання), а тому в силу приписів пункту 10.1 Договору він припинив свою дію та не може бути розірвано.

Що ж до тверджень позивача про наявність підстав для стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 111 000,00 грн, у зв`язку з тим, що обладнання було неякісним, то слід зазначити таке.

Відповідно до частини першої статті 708 ЦК України у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов`язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором:

1) вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення;

2) вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні;

3) вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни;

4) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

Разом з тим, позивачем, на якому лежить тягар доказування, не подано суду доказів того, що поставлене відповідачем обладнання не було належної якості.

Так, подані суду повідомлення ТОВ «Таврія-В» та скріншоти листування у месенджерах не є належними та допустимими доказами того, що обладнання було неякісним і не працювало.

Крім того, слід зазначити, що у Договорі чітко узгоджено порядок дій покупця у випадку виявлення порушень якості обладнання (пункт 3.4 Договору).

Однак, позивач вказаного алгоритму дій не дотримався та не надав жодного документального підтвердження того, що звертався до відповідача у визначеному Договором порядку з вимогами усунути недоліки обладнання.

Також позивачем не було документально підтверджено факт повернення обладнання відповідачу (не надано акт повернення обладнання тощо).

З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 111 000,00 грн слід відмовити.

Також, позивачем були заявлені до стягнення з відповідача збитки у розмірі 8 612,00 грн.

Позивач вказував на те, що уклав Договір суборенди з ТОВ «Таврія-В» для розміщення обладнання, придбаного у відповідача за Договором.

На виконання Договору суборенди позивачем було перераховано ТОВ «Таврія-В» 8 612 грн, на підтвердження чого було подано суду меморіальні ордери.

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Відповідно до частин першої та другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до статті 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Відповідно до частин першої-третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до приписів статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

Слід зазначити, що позивачем не доведено і документально не обґрунтовано наявність усіх елементів цивільного правопорушення та підстав для стягнення з відповідача 8 612,00 грн, а тому позовна вимога в цій частин не підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже вони не спростовують встановлених судом обставин та не впливають на результат прийнятого рішення.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Крім того, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, клопотання відповідача про застосування строків позовної давності судом не застосовується.

За приписами статті 129 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24.12.2021.

Суддя О.Г. Удалова