ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" грудня 2021 р. Cправа № 902/1044/21

за позовом:Акціонерного товариства "Укрпошта" (вул. Хрещатик, б. 22, м. Київ, 01001) (вул. Соборна,59, м. Вінниця, 21100)

до:Фізичної особи підприємця Кошубського Андрія В"ячеславовича ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 18311,02 грн. та розірвання договору оренди

Суддя Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання Гнатик Є.Б.

за участю представників:

позивача: Деревлюк О.В.

відповідача: не з`явився

В С Т А Н О В И В :

23.10.2021 р. Акціонерне товариство "Укрпошта" в особі Вінницької дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Фізичної особи підприємця Кошубського Андрія В"ячеславовича про стягнення 18311,02 грн та розірвання договору оренди.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позовної заяви (з присвоєним єдиним унікальним номером судової справи № 902/1044/21) передано на розгляд судді Яремчуку Ю.О.

Ухвалою суду від 26.10.2021 р. відкрито провадження у справі № 902/1044/21. визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 22.11.2021 р.

На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник позивача. Представник відповідача, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду від 26.10.2021 р.

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення судового розгляду справи по суті, про що винесено ухвалу яку занесено до протокол судового засідання.

Ухвалою суду від 22.11.2021 р. повідомлено учасників справи про судове засідання по суті на 16.12.2021 р.

Представник позивача позов підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлені ухвалою суду від 19.10.2021 р.

Водночас, відповідачу ухвала суду від 19.10.2021 р. вручена останньому 27.10.2021 р., що підтверджується витягом з сервісу відстежень підприємства "Укрпошта".

Суд вважає за необхідне зазначити, що при неявці в судове засідання представника відповідача суд враховує, що відповідно до ч.4 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" обов`язок щодо внесення змін про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, з поміж іншого і стосовно місцезнаходження, покладається на останню.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Крім того, частиною 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, ч.2 ст.178 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст.13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання відповідача.

Будь-яких письмових заяв і клопотань щодо відкладення розгляду справи, а також відзиву на позовну заяву, на день розгляду справи від відповідача до суду не надійшло.

З огляду на вищезазначене суд приходить висновку, що відповідач належним чином був повідомлений про дане судове засідання. Неявка останнього є підставою до розгляду справи за його відсутності, що передбачено п.1 ч.3 ст.202 ГПК України.

Водночас слід зазначити, що положеннями ст.178 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Із наявних доказів в матеріалах справи судом встановлено, що 15.02.2019 р. між Акціонерним товариством «Укрпошта» в особі філії Вінницької дирекції АТ «Укрпошта» (Орендодавець) та Фізичною особою Підприємцем Кошубським Андрієм В`ячеславовичем (Орендар) було укладено договір оренди нерухомості № 25-11-193 у відповідності до якого Орендодавець передав, Орендар прийняв у строкове платне користування індивідуально визначене майно кіоск, який розташований за адресою: Вінницька область, м. Жмеринка, площа Привокзальна, б/н, площею 1,5 кв. м, первісною вартістю 1 986,00 грн.

Згідно із п. 2.1. договору - передача Орендареві майна в користування здійснюється одночасно з підписанням повноважними представниками Сторін Акту приймання-передачі майна, форма якого затверджена в додатку № 1 до цього Договору. При цьому ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження Майна переходить до Орендаря з дати підписання такого Акту.

Як слідує з матеріалів справи між сторонами було складено відповідний акт приймання - передачі майна, який являється невід`ємним додатком №1 до Договору.

Згідно п. 2.2. договору передача майна в оренду не передбачає передачі Орендареві права власності на нього. Власником орендованого майна залишається Орендодавець, а Орендар користується ним протягом дії Договору.

Відповідно до п. 2.3. договору Орендар зобов`язаний повернути Орендодавцю майно, разом з отриманими приналежностями, обладнаннями, інвентарем, а також з усіма поліпшеннями, які неможливо відокремити від майна, в належному стані, з урахуванням природного зносу, не пізніше останнього дня строку дії Договору. При цьому, Сторони підписують акт приймання-передачі майна.

За домовленістю Сторін орендна плата становить 500,84 грн. (п`ятсот грн. вісімдесят чотири коп.). Додатково до орендної плати нараховуються ПДВ за ставкою 20%. (п.3.1. договору).

Розмір орендної плати, визначений умовами договору та відображений у додатку №2 до договору.

Між сторонами було погоджено, що починаючи з 15.02.2020 року та в подальшому кожного року, ставки платежів за користування орендованим майном (за приміщення та парко-місце для автомобіля, за виключенням плати за послуги з утримання комерційної нерухомості), автоматично збільшується на 10% від ставок, що діяли за попередній рік оренди. При цьому Сторони погодили, що така зміна ставок плати за користування майном та розміру орендної плати відбуватиметься без укладення будь-яких змін та доповнень до цього договору (п.3.2. договору).

Згідно п.3.5 договору щомісячно не пізніше 7 числа місяця, наступного за звітним. Орендодавець надає Орендарю акт про надані послуги, яким підтверджується обсяг та вартість послуг оренди за звітний місяць. Орендар зобов`язаний підписати акт про наданні послуги та повернути його Орендодавцю не пізніше 10 числа поточного місяця.

У відповідності до п.3.6. договору орендна плата сплачується Орендарем шляхом перерахування у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок Орендодавця до 20 числа розрахункового місяця. Не виставлення рахунку Орендодавцем не звільняє Орендаря від сплати Орендної плати за Договором.

Умовами договору між сторонами було погоджено, що Орендар зобов`язаний:

використовувати Майно відповідно до пункту 1.1 Договору. Нести відповідальність у повному обсязі за виконання будь-яких нормативних актів щодо правил пожежної безпеки, санітарного та епідеміологічного благополуччя, охорони праці тощо. Для цього Орендар зобов`язаний за власний рахунок виконати всі заходи, що вимагаються законодавством для безпечної експлуатації Майна, а також отримати всі дозвільні документи для експлуатації Майна та проведення робіт в ньому. Своєчасно і в повному обсязі вносити Орендну плату та інші платежі, передбачені цим Договором.( п.п. 6.1.,6.1.1.,6.1.2, 6.1.3. договору).

Як стверджується матеріалами справи відповідач не виконував належним чином умови договору в частині сплати орендної плати.

Як слідує з матеріалів справи загальний розмір заборгованості за договором оренди нерухомості №25- 11-193 від 15.02.2019р. станом на момент пред`явлення позову складає 16 215,84 грн.

Позивачем було направлено на адресу відповідача претензії та листи повідомлення з вимогами про: повне погашення заборгованості; з вимогами про повернення орендованого майна; акти звірки розрахунків; акти прийому-передачі нерухомості; рахунки; акти виконаних робіт, які залишені без належного реагування та задоволення.

На момент звернення Орендодавцем до суду з позовною заявою, Орендар орендоване майно не повернув відповідно до порядку визначеного умовами Договору оренди і продовжує фактично його використовувати, а заборгованість по орендним платежам є непогашеною.

За наслідками розгляду справи суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір оренди нерухомого майна № 25-11-193 від 15.02.20219 р.

Між сторонами у справі виникло цивільно-правове зобов`язання за договором найму (оренди) в силу ст. 11 ЦК України. Відповідно до ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Частиною 5 цієї статті встановлено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Так судом встановлено, що Договором передбачено, що орендна плата становить 500, 84 грн. (п`ятсот грн. вісімдесят чотири коп.). Додатково до орендної плати нараховуються ПДВ за ставкою 20%. (п.3.1. договору).

Зокрема розмір орендної плати, визначений умовами договору та відображений у додатку №2 до договору.

Крім того, між сторонами було погоджено, що починаючи з 15.02.2020 р. та в подальшому кожного року, ставки платежів за користування орендованим майном (за приміщення та парко-місце для автомобіля, за виключенням плати за послуги з утримання комерційної нерухомості), автоматично збільшується на 10% від ставок, що діяли за попередній рік оренди. При цьому Сторони погодили, що така зміна ставок плати за користування майном та розміру орендної плати відбуватиметься без укладення будь-яких змін та доповнень до цього договору (п.3.2. договору).

Згідно п.3.5 договору щомісячно не пізніше 7 числа місяця, наступного за звітним. Орендодавець надає Орендарю акт про надані послуги, яким підтверджується обсяг та вартість послуг оренди за звітний місяць. Орендар зобов`язаний підписати акт про наданні послуги та повернути його Орендодавцю не пізніше 10 числа поточного місяця.

У відповідності до п.3.6. договору орендна плата сплачується Орендарем шляхом перерахування у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок Орендодавця до 20 числа розрахункового місяця. Не виставлення рахунку Орендодавцем не звільняє Орендаря від сплати Орендної плати за договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 286 ГК України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість відповідача перед за Договором оренди нерухомості № 25-11-193 від 15.02.2019р. станом на момент пред`явлення позову складає: 16 215,84 грн, який розрахований наступним чином з яких: 10 166,70 - заборгованість відповідача по орендним платежам за період з 15.02.2019 р. по 30.06.2020 р.; 6 049,14 - заборгованість відповідача по орендним платежам за період з 01.07.2020р. по 31.03.2021р.

Суд зазначає, що борг по оренді підтверджується обліково-сальдовою відомістю (катка рахунок: 36.1.4.30) та розрахунками.

У зв`язку з викладеним, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості орендної плати є обґрунтованими, доведеними належними, допустимими, достовірними, вірогідними доказами та не спростовані відповідачем.

Крім того, судом розглянуто вимогу про стягнення з відповідача 245,24 - 3% річних від простроченої суми платежів; 1201,30 грн - розмір нарахованої відповідачу пені (подвійна облікова ставка НБУ) за період з 01.03.2021р. по 31.08.2021 р., згідно п. 8.2. Договору оренди; 648,64 - розмір інфляційних втрат за період з 01.03.2021 р. по 31.08.2021 р.

Судом встановлено, що вимоги позивача про застосування заходів відповідальності ґрунтуються на погоджених сторонами положеннях договору (Розділом 8 Договору).

Слід зазначити, що у відповідності до ч. 3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із ч. 4 ст. 231 ГК України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 8.2. договору у разі порушення строків виконання грошових зобов`язань за цим договором, орендар на вимогу Орендодавця сплачує пеню від суми простроченого зобов`язання в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за весь час прострочення.

Таким чином, позивачем правомірно пред`явлено до стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Перевіркою за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт" 9.1.5" калькулятора обрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат судом встановлено, що він виконаний позивачем арифметично вірно.

Щодо позовних вимог про розірвання договору оренди нерухомого майна № 25-11-193 від 15.02.2019 р.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», одностороння відмова від договору оренди не допускається.

Згідно з ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Враховуючи встановлену законом імперативну заборону на односторонню відмову від договору оренди комунального/державного майна, умови, викладені у п. 3 ч. 11.4.4. договору щодо підстав дострокового припинення його дії (зокрема, порушення строків внесення орендної плати більше ніж на один місяці), слід розуміти як передбачений договором випадок, за наявності якого у сторони виникає право на розірвання договору на її вимогу за рішенням суду, що кореспондується з нормами ч. 2 ст. 651 ЦК України та ч. 3 ст. 26 З У «Про оренду державного та комунального майна».

Як встановлено судом та не спростовано відповідачем, останній не сплачував орендної плати з 15.02.2019 р. до моменту подання позову до суду. В цьому контексті суд звертає увагу на положення частини 3 статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», відповідно до якої орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і в повному обсязі.

Таким чином, договір оренди нерухомого майна з підстав, встановлених у договорі (порушення строків внесення орендної плати більше ніж на один місяць або не сплати їх в повному обсязі) або ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» (у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань) може бути розірваний за рішенням суду (відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України).

Що стосується істотності порушення умов договору, то в цій частині суд нагадує мету укладення договору найму нерухомого майна. Наймодавець, вступаючи в договірні відносини, розраховує, зокрема, на належне і своєчасне виконання умов договору оренди, в тому числі в частині внесення орендної плати. Суттєве порушення фінансової дисципліни наймачем очевидно є істотним порушенням та підставою для розірвання такого договору в судовому порядку.

З огляду на викладене, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення є вимоги про розірвання договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № 25-11-193 від 15.02.2019 р.

Відповідно до ст.ст.73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.5 ст.236 ГПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відтак, приймаючи до уваги вищезазначене, з огляду на положення ст.129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кошубського Андрія В`ячеславовича (ідентифікаційний код фізичної особи: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ,) на користь AT «Укрпошта» в особі Вінницької дирекції AT «Укрпошта» ( 21050, м. Вінниця, вул. Соборна, 59, ідентифікаційний код: 20116650) 16 215,84 грн сума основного боргу; 245,24 - 3% річних від простроченої суми платежів; 1201,30 грн - розмір нарахованої відповідачу пені; 648,64 - розмір інфляційних втрат та 4 540,00 грн витрат по оплаті судового збору.

3. Розірвати договір оренди нерухомості №25-11-193 від 15.02.2019 р. укладений між Aкціонерним товариством «Укрпошта» в особі Вінницької дирекції Aкціонерного товариства «Укрпошта» (21050, м. Вінниця, вул. Соборна, 59, ідентифікаційний код: 20116650 та фізичною особою-підприємцем Кошубським Андрієм В"ячеславовичем, ідентифікаційний код фізичної особи: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 24 грудня 2021 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Хрещатик, б. 22, м. Київ, 01001) (вул. Соборна,59, м. Вінниця, 21100)

3 - відповідачу ( АДРЕСА_1