суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду
Берднік І. С., Волковицької Н. О., Могила С. К., Уркевича В. Ю.
15 листопада 2021 року
у справі № 906/620/19
за позовом керівника Бердичівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі: 1) Житомирської обласної державної адміністрації та 2) Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області
до Товариства з додатковою відповідальністю «Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство»,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Державного підприємства «Укрриба»,
про припинення права постійного користування земельною ділянкою, скасування державного акта на право постійного користування землею, скасування запису про реєстрацію державного акта на право постійного користування землею та зобов`язання повернути земельну ділянку.
1. Історія справи
1.1. Керівник Бердичівської місцевої прокуратури звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації (далі - Житомирська ОДА, позивач-1) та Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Житомирській області, позивач-2) до Товариства з додатковою відповідальністю «Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство» (далі - ТДВ «Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство», відповідач) про припинення права постійного користування земельною ділянкою, скасування державного акта на право постійного користування землею, скасування запису про реєстрацію державного акта на право постійного користування землею та зобов`язання повернути земельну ділянку.
1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з моменту припинення діяльності державного підприємства припинилось і його право постійного користування земельною ділянкою, а особа, що утворилася після приватизації державного підприємства (правонаступником якої є відповідач), відповідно до приписів земельного законодавства не має права на отримання земельної ділянки в постійне користування, тому така земельна ділянка підлягає поверненню позивачу-1, який здійснює правомочності власника земельної ділянки.
1.3. Господарський суд Житомирської області рішенням від 05.12.2019 позов задовольнив. Припинив право постійного користування відповідача спірною земельною ділянкою; скасував державний акт та запис про його реєстрацію; зобов`язав відповідача повернути Житомирській ОДА спірну земельну ділянку.
1.4. Суд першої інстанції зазначив, що у зв`язку з припиненням діяльності Житомирського обласного державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства (далі - Житомиррибгосп) право постійного користування цього підприємства припиняється і в порядку правонаступництва до нової (новоствореної, реорганізованої) юридичної особи не переходить. Відповідач не є підприємством державної або комунальної власності, тому на нього не поширюється дія статті 92 Земельного кодексу України щодо набуття права постійного користування земельною ділянкою. Спірна земельна ділянка є землею державної форми власності, тому підлягає поверненню позивачу-1. Інші позовні вимоги є похідними, тому також підлягають задоволенню.
1.5. Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 12.10.2020 рішення суду першої інстанції скасував в частині задоволення позовних вимог про припинення права постійного користування земельною ділянкою та зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку, прийняв в цій частині нове рішення про відмову в позові. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.
1.6. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що належне державному підприємству речове право на землю не увійшло до переліку майна, що підлягало приватизації відповідно до плану приватизації та не було передано до статутного фонду новоствореного підприємства. Отже, з припиненням діяльності державного підприємства припинилось і належне йому право користування земельною ділянкою, яке до відповідача в порядку правонаступництва не перейшло. Оскільки державний акт був виданий державному підприємству, яке припинило свою діяльність 30.07.1999, то такий акт підлягає скасуванню разом із записом про його державну реєстрацію.
1.7. Позовна вимога про припинення права користування земельною ділянкою задоволенню не підлягає, оскільки пред`явлена до ТДВ «Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство», яке за висновком суду не набувало права постійного користування земельною ділянкою.
1.8. Вимога про зобов`язання відповідача повернути спірну земельну ділянку також задоволенню не підлягає, оскільки на підставі відповідного договору оренди відповідач набув право користування розташованими на земельній ділянці гідротехнічними спорудами, у тому числі ставками, які є водними об`єктами і користування якими відповідно до статей 1, 14 Закону України «Про аквакультуру», статей 1, 4, 51 Земельного кодексу України неможливе без використання земельної ділянки.
1.9. Не погоджуючись із судовими рішеннями, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати в частині задоволення позовних вимог про скасування державного акта на право постійного користування землею та запису про його реєстрацію з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, прийняти нове рішення про відмову в позові.
1.10. Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, також із касаційною скаргою звернувся прокурор, в якій просить її скасувати в частині відмови в позові про зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, рішення суду першої інстанції у цій частині залишити в силі.
1.11. Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду постановою від 15.11.2021 касаційну скаргу заступника керівника Житомирської обласної прокуратури залишив без задоволення. Касаційну скаргу ТДВ «Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство» задовольнив. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.10.2020 і рішення Господарського суду Житомирської області від 05.12.2019 у справі № 906/620/19 скасував. Прийняв нове рішення, яким у позові відмовив повністю.
1.12. Відповідно до частини третьої статті 34 Господарського процесуального кодексу України суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.
2. Зміст окремої думки
2.1. Згідно із частиною першою статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
2.2. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації осіб з інвалідністю України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації; в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування»; ґ) заклади освіти незалежно від форми власності; д) співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку; е) оператор газотранспортної системи та оператор системи передачі (частина друга статті 92 Земельного кодексу України».
2.3. З наведених приписів земельного законодавства вбачається, що право постійного користування земельною ділянкою, по-перше, є похідним від права власності, причому виключно від державної чи комунальної власності на землю, а по-друге, може належати обмеженому колу суб`єктів, які виконують публічні, соціальні, освітянські функції або ж надавати послуги загального користування значній кількості споживачів.
2.4. Підстави припинення права користування (у тому числі й постійного) земельною ділянкою встановлено статтею 141 Земельного кодексу України. Згідно з пунктом «в» частини першої цієї норми підставою припинення права користування земельною ділянкою є припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій. Так само й пункт 3 частини першої статті 27 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-XII (в редакції Закону від 13.03.1992 № 2196-XII), чинного до 01.01.2002, регламентував, що право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства.
2.5. Частиною першою статті 104 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
2.6. За таких обставин припинення державного підприємства у будь-якій з наведених форм - реорганізації чи ліквідації, матиме своїм наслідком припинення права постійного користування відповідною земельною ділянкою, наданою такому державному підприємству.
2.7. У мотивувальній частині постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 15.11.2021 міститься посилання на Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 у справі № 1-17/2005, з приводу чого слід зазначити таке.
2.8. Пункт 6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України регламентував, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. При переоформленні права постійного користування земельними ділянками, наданими для ведення селянських (фермерських) господарств, у довгострокову оренду строк оренди визначається селянським (фермерським) господарством відповідно до закону. При цьому розмір орендної плати за земельні ділянки не повинен перевищувати розміру земельного податку.
2.9. Конституційний Суд України Рішенням від 22.09.2005 № 5-рп/2005 у справі № 1-17/2005 зазначений пункт 6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).
2.10. Більше того, в пункті 5.3 мотивувальної частини вказаного Рішення Конституційний Суд України зазначив, що використання терміна «набувають», що означає «ставати власником чого-небудь, здобувати що-небудь», після набрання чинності статтею 92 Земельного кодексу України свідчить, що ця норма не обмежує і не скасовує діюче право постійного користування земельними ділянками.
2.11. Звідси існуюче у відповідних суб`єктів право постійного користування землею, яке виникло до набрання чинності Земельним кодексом України від 25.10.2001, зберігається за фізичними і недержавними та некомунальними юридичними особами.
2.12. Водночас слід зазначити, що наведеним Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 у справі № 1-17/2005 питання щодо припинення (або ж продовження існування) права постійного користування при припиненні державних підприємств не вирішувалося.
2.13. У цій справі судами попередніх інстанцій установлено, що згідно з інформацією Регіонального відділення Фонду державного майна України в Житомирській області від 31.05.2019 № 03/1347 з дати реєстрації СВАТ «Житомиррибгосп» 30.07.1999 Житомиррибгосп припинено.
2.15. Тому право постійного користування земельною ділянкою Житомиррибгоспом в силу наведених приписів земельного законодавства припинилося 30.07.1999. Внаслідок припинення цього права воно як до СВАТ «Житомиррибгосп», так і до правонаступника останнього - відповідача у цій справі, не переходило.
2.16. Постанова Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 15.11.2021 у цій справі мотивована, серед іншого, й посиланням на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 906/706/19, а постанова Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 906/706/19 - на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 21.02.2011 у справі № 21-3а11.
2.17. У цій постанові Верховний Суд України зазначив, що в частині першій статті 141 Земельного кодексу України наведені підстави припинення права користування земельною ділянкою. Зокрема, у пункті «в» цієї частини (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) такою підставою визначено припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій. На думку Верховного Суду України, наведені приписи слід розуміти таким чином, що припинення права користування земельною ділянкою з підстави припинення установи допускається лише у випадку, коли припинення останньої виключає правонаступництво.
2.18. З огляду на викладене вище вважаємо, що наявні правові підстави для відступу від висновку щодо застосування пункту «в» частини першої статті 141 Земельного кодексу України, викладеного у постанові Верховного Суду України від 21.02.2011 у справі № 21-3а11.
2.19. Водночас згідно з підпунктом 7 пункту 1 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об`єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.
2.20. Таким чином, для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду України від 21.02.2011 у справі № 21-3а11, справа № 906/620/19 разом із касаційними скаргами ТДВ «Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство» та заступника керівника Житомирської обласної прокуратури на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.10.2020 і рішення Господарського суду Житомирської області від 05.12.2019 підлягала передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Судді І. С. Берднік