ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року Справа № 915/1207/21

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Пилипась В.О.,

представника позивача: не з`явився,

представника відповідача: не з`явився,

представника ІІІ особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи - підприємця Березан Андрія Миколайовича

( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ),

до відповідача: Головного управління ДПС у Миколаївській області

(54001, м.Миколаїв, вул.Лягіна, буд.6; ідент.код 43144729;

ел.адреса: ),

ІІІ особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

Державна податкова служба України в особі Головного управління

у Миколаївській області (54001, м.Миколаїв, вул.Лягіна, буд.6; ідент.код 44104027),

про: відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 493000,0 грн та моральної шкоди у розмірі 850000,0 грн,-

в с т а н о в и в:

04.08.2021 Фізична особа - підприємець Березан Андрій Миколайович звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Головного управління ДПС у Миколаївській області, в якій просив суд стягнути з Держави Україна на його користь 493000,0 грн матеріальної шкоди та 850000,0 грн моральної шкоди, які, за твердженням позивача, заподіяні йому незаконним рішенням №29/14-29-54-06-34/ про анулювання реєстрації платника єдиного податку - Фізичної особи-підприємця Березан Андрія Миколайовича, , складеним 02.10.2019 Головним управлінням ДПС у Миколаївській області.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що один рік і шість місяців він зазнавав матеріальної шкоди звертаючись до суду за скасуванням незаконного рішення №29/14-29-54-06-34/ про анулювання реєстрації платника єдиного податку - Фізичної особи-підприємця Березан Андрія Миколайовича, , складеним 02.10.2019 Головним управлінням ДПС у Миколаївській області, витрачаючи час та кошти на послуги Укрпошти, різного роду юридичні консультації, замість того щоб витрачати свій час на своє життєзабезпечення та догляд за своєю матір`ю, якій 90 років.

Моральна шкода, за твердженням позивача, має багато більше побічних наслідків не зворотніх в часі та полягає в моральних стражданнях та переживаннях, які, за твердженням позивача, він переніс під час тривалого часу (один рік і шість місяців) відновлюючи порушене право саме з боку податкового органу в особі в.о. Д.Прокоф`єв, який своїм прикладом (рішенням) вказував платникам податків як норми ПКУ можна застосовувати так, щоб ті не мали можливості оскаржити такі рішення в суді.

Позивач вказує, що маючи загострене відчуття справедливості він постійно нервував (негативні емоції, стрес), психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення державним органом його права на застосування спрощеної системи оподаткування. Недовіра та розчарування у протиправних діях державного органу завдала відчутої зміни психологічного стану, виникнення недовіри до представників державних органів у цілому.

Також позивач наголошує, що він отримав моральні страждання через зміну звичайного способу життя, що було викликано необхідністю захисту порушених прав у суді, витрачанням значного обсягу часу на складання документів для подання до суду і необхідністю покладання додаткових зусиль та додаткових матеріальних витрат для відновлення стану, який існував до порушення його законних прав та інтересів з боку відповідача.

Ухвалою суду від 09.08.2021 даний позов залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 25.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 07.10.2021.

04.10.2021 від Головного управління ДПС у Миколаївській області до суду надійшло клопотання, в якому останнє просило суд замінити відповідача - Головне управління ДПС у Миколаївській області (ідент.код 43144729) на його правонаступника - Головне управління ДПС у Миколаївській області (ідент.код ВП 44104027).

07.10.2021 судом відкладено підготовче засідання на 20.10.2021 у зв`язку з неявкою сторін та у зв`язку з необхідністю надання позивачу можливості подати до суду пояснення по суті вказаного клопотання відповідача.

Розглянувши клопотання відповідача, суд встановив, що позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області (ідент.код 43144729). Виходячи з Положення про ГУ ДПС у Миколаївській області, затвердженого наказом ДПС України №643 від 12.11.2020, останнє є територіальним органом, утвореним на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України та забезпечує реалізацію повноважень ДПС на території Миколаївської області. При цьому, ГУ ДПС у Миколаївській області (ідент.код 44104027) є правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління ДПС у Миколаївській області (ідент.код 43144729).

Виходячи з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, ГУ ДПС у Миколаївській області (ідент.код 44104027) визначено як філія (відокремлений підрозділ), а не окрема юридична особа. Датою створення відокремленого підрозділу є 30.09.2020. При цьому, позовна заява подана до суду 04.08.2021.

На час розгляду судом клопотання, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань не внесено запису про припинення Головного управління ДПС у Миколаївській області (ідент.код 43144729).

За вказаних обставин, залучення до участі у справі в якості відповідача ГУ ДПС у Миколаївській області можливе не в порядку правонаступництва, а в порядку заміни відповідача на належного, чи залучення до участі у справі в якості співвідповідача, що, в силу приписів ч.2 ст.48 ГПК України, має відбуватись, лише за клопотанням позивача.

Від позивача таких клопотань до суду не надходило.

У відповідності до ст.50 ГПК України, якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

Зважаючи на те, що рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки Державної податкової служби України в особі Головного управління у Миколаївській області (ідент.код 44104027) щодо відповідача, суд вважав за необхідне залучити її до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

За такого, ухвалою суду від 20.10.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державну податкову службу України в особі Головного управління у Миколаївській області (ідент.код 44104027). Підготовче засідання відкладено на 15.11.2021.

Третя особа - Державна податкова служба України в особі Головного управління у Миколаївській області (ідент.код 44104027) у письмових поясненнях, які надійшли до суду 03.11.2021, заперечує проти позовних вимог та просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не надано документального підтвердження реально понесених збитків чи упущеної вигоди оскільки як суб`єкт господарювання він здійснював свою діяльність безперервно і це його право не обмежувалось органом державної податкової служби. Третя особа вказує, що позивачем належним чином та належними способами доказування не доведено, яку вигоду саме ним, як фізичною особою - підприємцем, було упущено.

Третя особа стверджує, що моральні страждання та переживання є суб`єктивними та не можуть бути виміряні якоюсь конкретною величиною чи одиницею, до того ж позивач сам в позові звертає увагу, що має загострене відчуття справедливості.

Третя особа вважає, що не заслуговують на увагу й посилання у позові про порушення честі та гідності, оскільки з боку посадових осіб органів державної податкової служби не здійснювались дії по її приниженню чи розповсюдженню недостовірної інформації про позивача, які могли негативно відобразитись на його господарській діяльності.

Третя особа вказує, що як вбачається з позову та матеріалів судової справи, позивач не надає жодного доказу на підтвердження нібито зазнаних моральних, психічних, фізіологічних страждань та матеріальних витрат (збитків).

15.11.2021 судом відкладено підготовче засідання на 07.12.2021 у зв`язку з неявкою учасників справи.

Ухвалою суду від 07.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.12.2021. Повідомлено учасників справи, що заяви та клопотання пов`язані з розглядом справи, які не були ними заявлені з поважних причин в підготовчому засіданні, можуть бути надані суду до початку розгляду справи по суті.

В ході розгляду справи представники сторін підтримували висловлені позиції та доводи, викладені на їх обґрунтування.

Учасники справи явку повноважних представників у судове засідання 28.12.2021 не забезпечили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомленні про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі, зокрема повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності представників учасників справи.

У судовому засіданні 28.12.2021 судом підписано вступну та резолютивну частини рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

За інформацією, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Березан Андрій Миколайович з 16.10.1998 зареєстрований як фізична особа - підприємець.

02.10.2019 Головним управлінням ДПС у Миколаївській області прийнято рішення №29/14-29-54-06-34/ про анулювання реєстрації платника єдиного податку Фізичної особи - підприємця Березан Андрія Миколайовича (а.с.36).

Таке рішення податного органу підписане в.о. начальника Головного управління ДПС у Миколаївській області Дмитром Прокоф`євим та скріплене гербовою печаткою такого податкового органу.

В грудні 2019 року Березан Андрій Миколайович звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення №29/14-29-54-06-34/ від 02.10.2019 року про анулювання реєстрації платника єдиного податку та податкову вимогу №125078-54 від 21.08.2019 року про сплату податкового боргу.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 у справі №400/4414/19, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2020, позов Березана Андрія Миколайовича до Головного управління ДПС у Миколаївській області задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення №29/14-29-54-06-34/ від 02.10.2019. У задоволенні позову про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 21.08.2019 №125078-54 - відмовлено.

У вказаному судовому рішенні адміністративний суд встановив, що у зв`язку з несплатою позивачем зобов`язань з єдиного податку відповідачем 21.08.2019 сформовано податкову вимогу №125078-54, відповідно до якої станом на 20.08.2019 сума податкового боргу ФОП Березан А.М. з єдиного податку становить 1115,69 грн, з яких 1115,30 грн основний платіж та 0,39 грн пеня.

Задовольняючи у справі №400/4414/19 позовні вимоги частково, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що сума грошового зобов`язання, визначена у спірній вимозі була неузгодженою до часу прийняття контролюючим органом рішення за наслідками розгляду скарги позивача на вимогу №125078-54 від 21.08.2019. Тому, на час прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку у позивача був відсутній податковий борг.

У даній справі позивач просить суд стягнути з Держави Україна на його користь 493000,0 грн матеріальної шкоди та 850000,0 грн моральної шкоди, які, за твердженням позивача, заподіяні йому незаконним рішенням №29/14-29-54-06-34/ про анулювання реєстрації платника єдиного податку - Фізичної особи-підприємця Березан Андрія Миколайовича, , складеним 02.10.2019 Головним управлінням ДПС у Миколаївській області.

На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам сторін, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 Цивільного кодексу України.

Статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 у справі №400/4414/19, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2020, позов Березана Андрія Миколайовича до Головного управління ДПС у Миколаївській області задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення №29/14-29-54-06-34/ від 02.10.2019. У задоволенні позову про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 21.08.2019 №125078-54 - відмовлено.

Позивач зазначає, що 493000,0 грн матеріальної шкоди та 850000,0 грн моральної шкоди заподіяні йому незаконним рішенням №29/14-29-54-06-34/ про анулювання реєстрації платника єдиного податку - Фізичної особи-підприємця Березан Андрія Миколайовича, , складеним 02.10.2019 Головним управлінням ДПС у Миколаївській області.

Позивач вказує, що один рік і шість місяців він зазнавав матеріальної шкоди звертаючись до суду за скасуванням незаконного рішення №29/14-29-54-06-34/ про анулювання реєстрації платника єдиного податку - Фізичної особи-підприємця Березан Андрія Миколайовича, , складеним 02.10.2019 Головним управлінням ДПС у Миколаївській області, витрачаючи час та кошти на послуги укрпошти, різного роду юридичні консультації, замість того щоб витрачати свій час на своє життєзабезпечення та догляд за своєю матір`ю, якій 90 років.

Матеріальну шкоду у сумі 493000,0 грн позивач розраховує як збитки у вигляді упущеної вигоди, посилаючись на положення абз.2 ч.3 ст.22 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Позивач вказує, що згідно декларації державного службовця від 19.03.2021 перший заступник начальника Дмитро Прокоф`єв порушуючи права позивача отримав доходів на суму 343002,0 грн, за останніх 3 місяця 2019 року та перших 3-х місяців 2021 року ще близько 150 тис.грн. Сума матеріальної шкоди, за твердженням позивача, складає саме 493000,0 грн.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

При цьому відповідно до положень статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень Цивільного кодексу України, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким органом у даній справі є Головне управління ДПС у Миколаївській області.

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником (правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17).

Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Разом з тим, положення частини 1 статті 225 Господарського кодексу України регулюють склад збитків, що підлягають відшкодуванню особами, які допустили господарське правопорушення, порушили господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності.

В силу статті 42 Господарського кодексу України підприємницька діяльність здійснюється суб`єктами господарювання самостійно на власний ризик і майнові втрати від такої діяльності, обумовлені договірними зобов`язаннями сторін, не можуть покладатися на державу за самим лише фактом їх понесення в будь-якому разі.

Згідно частини 1 статті 225 Господарського кодексу України, збитками є: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо) сторони, якій завдано збитків внаслідок порушення зобов`язання іншою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, якій завдано збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання іншою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст.22 ЦК України, під упущеною вигодою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як витікає з положень статей 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Однак, позивачем не надано суду жодних доказів в обґрунтування заподіяння йому матеріальної шкоди (збитків, у тому числі, упущеної вигоди) внаслідок прийняття Головним управлінням ДПС у Миколаївській області незаконного рішення №29/14-29-54-06-34/ від 02.10.2019 про анулювання реєстрації платника єдиного податку - Фізичної особи-підприємця Березан Андрія Миколайовича, тобто позивачем не доведено факту завдання таких збитків, а також не визначено та не доведено їх розмір.

Моральна шкода позивачем визначена в розмірі 850000,0 грн та за його твердженням, має багато більше побічних наслідків не зворотніх в часі та полягає в моральних стражданнях та переживаннях, які, за твердженням позивача, він переніс під час тривалого часу (один рік і шість місяців) відновлюючи порушене право саме з боку податкового органу в особі в.о. Д.Прокоф`єв, який своїм прикладом (рішенням) вказував платникам податків як норми ПКУ можна застосовувати так, щоб ті не мали можливості оскаржити такі рішення в суді.

Позивач вказує, що маючи загострене відчуття справедливості він постійно нервував (негативні емоції, стрес), психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення державним органом його права на застосування спрощеної системи оподаткування. Недовіра та розчарування у протиправних діях державного органу завдала відчутої зміни психологічного стану, виникнення недовіри до представників державних органів у цілому.

Також позивач наголошує, що він отримав моральні страждання через зміну звичайного способу життя, що було викликано необхідністю захисту порушених прав у суді, витрачанням значного обсягу часу на складання документів для подання до суду і необхідністю покладання додаткових зусиль та додаткових матеріальних витрат для відновлення стану, який існував до порушення його законних прав та інтересів з боку відповідача.

Згідно із частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності (пункт 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. При недотриманні позивачем зазначених вимог настають наслідки, передбачені ст.139 ЦПК у вигляді відмови в задоволенні позову.

Пунктом 5 зазначеної постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню під час вирішення суперечки про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дії того, хто її завдав, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням, а також провини того, хто завдав шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частина 4 статті 23 Цивільного кодексу України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина 1 статті 1167 Цивільного кодексу України).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (пункт 9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

У даній справі Березан Андрій Миколайович звернувся до господарського суду за захистом порушених прав як фізична особа - підприємець.

Статтею 51 ЦК України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 91 Цивільного кодексу України, юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

З викладених норм законодавства витікає те, що суб`єкту господарювання не може бути заподіяно моральну шкоду, позаяк здатність відчувати моральні страждання за своєю правовою природою може належати тільки людині.

Отже, при розгляді справ про відшкодування моральної (немайнової) шкоди юридичній особі на відміну від аналогічних спорів за участі фізичних осіб, значення для встановлення обґрунтованості позовних вимог, має не власне суб`єктивне уявлення позивача (наприклад, в особі його керівника або членів керівного органу) про факт настання негативних наслідків для ділової репутації юридичної особи та характер цих наслідків, а ці обставини як факт об`єктивної, в даному випадку, економічної реальності.

Зазначене передбачає, що ці обставини мають бути підтверджені належними доказами. Зокрема, довідками (актами, звітами тощо) про зменшення вартості нематеріальних активів; свідоцтвами про зменшення вартості котирування акцій юридичної особи; висновками судової експертизи; проведенням експертної оцінки вартості нематеріальних активів; повідомленнями в засобах масової інформації; результатами проведення перевірок контрольними органами (якщо ці перевірки були викликані діями відповідачів) тощо.

У частині 2 пункту 5 інформаційного листа "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про інформацію" №01-8/184 від 28.03.2007 Вищий господарський суд України роз`яснив, що діловою репутацією юридичної особи є престиж її фірмового (комерційного) найменування, торгових марок та інших належних їй нематеріальних активів серед споживачів її товарів і послуг.

Приниженням ділової репутації суб`єкта господарювання (підприємця) є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати його господарської (підприємницької) діяльності, у зв`язку з чим знижується вартість його нематеріальних активів.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди має визначатися залежно від характеру немайнових втрат (їхньої тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Пункт 6 роз`яснення Президії Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення суперечок, пов`язаних з відшкодуванням моральної шкоди» №02-5/95 від 29.02.1996 (згідно з роз`ясненнями Вищого арбітражного суду України №02-5/445 від 18.11.1997, №02-5/433 від 13.11.1998, №02-5/618 від 06.11.2000, роз`ясненням Вищого господарського суду України №04-5/609 від 31.05.2002) передбачає, що розмір компенсації моральної шкоди залежить від характеру дії особи, що її завдала, а також від негативних наслідків через порушення немайнових прав позивача.

З урахуванням цього, фізична особа - підприємець, має право, зокрема, на спростування недостовірної інформації і право на недоторканність ділової репутації.

Разом з тим, питання відшкодування шкоди, заподіяної діловій репутації позивача, як фізичної особи - підприємця, у позові не поставлено та не обґрунтовано.

Узагальнюючи вищенаведене, господарський суд доходить висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами завдання йому, як фізичні особі - підприємцю, матеріальної або немайнової шкоди, що виключає притягнення відповідача до деліктної відповідальності, через відсутність повного складу цивільного правопорушення.

За таких обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст.129 ГПК України у разі відмови в позові судові витрати підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 129, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 ГПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 10.01.2022 року.

Суддя М.В.Мавродієва