ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2021 р. Справа №921/152/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді О.В. Зварич

суддів В.М. Гриців

І.Б. Малех,

секретар судового засідання М.С. Кіра,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Афіша» б/н від 16.09.2021 року (вх. № 01-05/3355/21 від 05.10.2021 року)

на рішення господарського суду Тернопільської області від 25.08.2021 року (суддя І.П. Шумський; повний текст рішення складено 27.08.2021 року)

у справі № 921/152/21

за позовом: Приватного підприємства «Дербі-Капітал» (надалі ПП «Дербі-Капітал»)

до відповідача: Приватного підприємства «Афіша» (надалі ПП «Афіша»)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомбінат-Тернопіль» (надалі ТзОВ «Агрокомбінат-Тернопіль»)

про стягнення 9666911,46 грн, з яких: 8000000,00 грн сума неповернутого авансу (безпідставно набутих коштів); 1084993,65 грн інфляційні збитки; 581917,81 грн 3% річних,

за участю:

від позивача: Кузь А.В. адвокат (ордер серія ВС №1115595 від 20.12.2021 року);

від відповідача: Дубовий А.М. адвокат (довіреність б/н від 19.07.2021 року);

від третьої особи: Миронов В.А. керівник,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, відзиву відповідача на позовну заяву та письмових пояснень третьої особи

22.03.2021 року ПП «Дербі-Капітал» звернулось до господарського суду Тернопільської області з позовом до ПП «Афіша» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ТзОВ «Агрокомбінат-Тернопіль» про стягнення 9666911,46 грн, з яких: 8000000,00 грн неповернутого авансу; 1084993,65 грн інфляційних збитків; 581917,81 грн 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.07.2018 року між ПП «Дербі-Капітал» та ПП «Афіша» укладено попередній договір, за умовами якого сторони зобов`язались не пізніше, як через 60 днів від дати укладення попереднього договору укласти договір купівлі-продажу (основний договір) нерухомого майна, належного останньому. На виконання умов попереднього договору позивач перерахував відповідачу 8000000,00 грн в якості авансу. В обумовлений попереднім договором строк між сторонами не був укладений основний договір. Позивач стверджує, що без укладення основного договору авансовий платіж в сумі 8000000,00 грн отриманий відповідачем без належної правової підстави, а тому ці кошти підлягають стягненню на користь Підприємства. Також, в порядку ст. 625 ЦК України, позивач нарахував та заявив до стягнення інфляційні втрати та 3% річних.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. № 3548 від 23.04.2021 року) вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Визнає факт укладення попереднього договору від 17.07.2018 року. Однак вважає, що позивач не довів належного виконання свого обов`язку, визначеного п. 4.4 попереднього договору, що свідчить про фактичну відмову ПП Дербі-Капітал від укладення основного договору. За таких обставин, у ПП Афіша не було підстав для укладення основного договору. Умови п.10 попереднього договору передбачають, що у випадку відмови покупця від укладення основного договору, сплачені ним кошти на виконання умов попереднього договору є забезпечувальним платежем та не повертаються йому. При укладенні попереднього договору позивачу було достовірно відомо про наявність обтяжень щодо зазначеного у договорі майна. Наявність обтяжень не є та не може розцінюватись як обставина, що вказує на відмову ПП Афіша укласти основний договір та не є підставою для повернення коштів. До укладення попереднього договору 09.10.2017 року ПП Афіша зверталось до Тернопільського міськрайонного суду з клопотанням про скасування арешту, накладеного ухвалою від 22.10.2013 року у справі №607/19187/13-ц. Зміст ухвали від 09.10.2017 у справі №607/19187/13-ц вказує на те, що у задоволенні клопотання було відмовлено у зв`язку з тим, що у відповідному кримінальному провадженні закінчилось досудове розслідування, а не у зв`язку з необґрунтованістю чи безпідставністю такого клопотання. За твердженням відповідача відповідальність за неналежне виконання зобов`язань у вигляді штрафних санкцій повинна бути передбачена умовами попереднього договору. У зв`язку з відсутністю правових підстав для стягнення на користь позивача коштів в сумі 8000000,00 грн не вважає за доцільне спростовувати розрахунок інфляційних втрат та 3% річних.

Третя особа в письмових поясненнях (вх. № 3238 від 15.04.2021 року) зазначає, що ПП Афіша заволоділо належними ПП «Дербі-Капітал» грошовими коштами в сумі 8000000,00 грн лише під обіцянкою продати неналежне цьому Підприємству нерухоме майно, яке при цьому перебувало під арештом. Вважає, що заявлений ПП «Дербі-Капітал» позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 25.08.2021 року у справі №921/152/21 (суддя І.П. Шумський) частково задоволено позов ПП «Дербі-Капітал». Стягнуто з ПП «Афіша» на користь ПП «Дербі-Капітал» 8000000,00 грн отриманих коштів, 581260,27 грн - 3% річних, 1084993,65 грн - інфляційних нарахувань, 144993,81 грн - судового збору в повернення сплачених судових витрат. Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.

Суд першої інстанції встановив, що на виконання умов п.п. 4.1-4.3 п. 4 попереднього договору позивач сплатив відповідачу 8000000,00 грн авансу. Внесення решти вартості майна обумовлювалось днем укладення основного договору (п. 4.4 п.4 попереднього договору). Однак, між ПП Дербі-Капітал та ПП Афіша не було укладено основного договору у строк, визначений п. 3 попереднього договору, а саме протягом 5-ти днів з моменту зняття зареєстрованих обтяжень щодо об`єкта нерухомості, проте не пізніше як через 60 днів від дати укладення попереднього договору. Доказів звернення жодної із сторін з пропозицією щодо укладення основного договору матеріали справи не містять. Відповідач не надав доказів невиконання позивачем умов попереднього договору, які б перешкоджали укладенню основної угоди. З врахуванням п. 3 попереднього договору та ч.3 ст.635 ЦК України попередній договір від 17.07.2018 року припинив свою дію 16.09.2018 року. У разі неукладення основного договору купівлі-продажу нерухомого майна, передбаченого попереднім договором, внесений за положеннями останнього аванс підлягає поверненню. Дії боржника, який неправомірно не повертає кошти протягом певного часу охоплюються поняттям користування чужими коштами в розумінні статті 1212 ЦК України. Тому, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи їх збережених, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. При цьому, ч. 1 ст. 1214 ЦК України встановлює обов`язок особи, яка користувалась майном без відповідних правових підстав щодо відшкодування доходів, одержаних з часу, коли вона дізналася про володіння цим майном без достатньої правової підстави. Часом, коли відповідач дізнався про безпідставне володіння коштами позивача в сумі 8000000,00 грн є момент закінчення терміну дії попереднього договору, тобто 16.09.2018 року. Згідно проведеного перерахунку, в межах визначених позивачем періодів та сум, на які здійснювалось нарахування, з врахуванням строків, визначених ч. 1 ст. 1214 ЦК України, суд встановив, що правомірним є нарахування 1084993,65 грн інфляційних втрат та 581260,27 грн - 3% річних. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 657,54 грн 3% річних суд визнав безпідставними та необґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням суду першої інстанції. Визнає факт укладення попереднього договору від 17.07.2018 року. Звертає увагу на те, що умовами попереднього договору передбачено обов`язок ПП «Дербі-Капітал» здійснити ряд платежів на користь ПП «Афіша» для укладення основного договору: 500000,00 грн. - в день підписання попереднього договору; 2500000,00 грн. - не пізніше 18.07.2018 pоку; 5000000,00 грн. - не пізніше 02.08.2018 pоку; суму коштів, яка становить різницю між ціною об`єкта, зазначеною в п. 2 попереднього договору та сумою грошових коштів, сплачених на виконання пп. 4.1-4.3 попереднього договору - в день підписання основного договору (п.п. 4.1-4.4 п. 4 попереднього договору). Відповідно до п. 7 попереднього договору, основний договір може бути укладено виключно після надходження на поточний рахунок продавця сум грошових коштів в розмірі та порядку, визначених п.2, пп. 4.1-4.4 попереднього договору. На переконання скаржника, позивач не надав доказів належного виконання обов`язку, визначеного пп. 4.4 попереднього договору, що свідчить про фактичну відмову від укладення основного договору. Зазначає, що згідно з п. 10 попереднього договору у випадку відмови покупця від укладення основного договору сплачені ним кошти на виконання умов попереднього договору є забезпечувальним платежем та не повертаються йому. Із змісту пп. 13.1, 14.1 та п. 13 попереднього договору вбачається, що його може бути укладено протягом 5-ти днів після усунення об`єктивних обставин, які перешкоджають укладенню основного договору. Такими обставинами, зокрема, є наявність зареєстрованих обтяжень. За твердженням апелянта, він 09.10.2017 року звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із клопотанням про скасування арешту, накладеного ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.10.2013 року у справі №607/19187/13-ц. Відповідне клопотання судом не розглянуте, а ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.10.2017 року у справі № 607/19187/13-ц вказує на те, що у задоволенні клопотання було відмовлено у зв`язку з тим, що у відповідному кримінальному провадженні закінчилось досудове розслідування, а не у зв`язку із необґрунтованістю чи безпідставністю такого клопотання. Вважає помилковим висновок суду про те, що основний договір не було укладено з вини ПП «Афіша» і це є безумовною підставою для повернення суми, яка була сплачена з метою забезпечення виконання зобов`язань. Також, на думку скаржника, помилковим є стягнення з нього на користь позивача суми авансового платежу з урахуванням сум, передбачених ст. 625 ЦК України. Покликається на висновок Верховного Суду, який міститься в постанові від 08.02.2018 року у справі № 910/11491/17 про те, що обов`язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як аванс, не можна розцінювати як грошове зобов`язання в розумінні ст.625 ЦК України. Просить скасувати рішення господарського суду Тернопільської області від 25.08.2021 року у справі №921/152/21, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ПП «Дербі-Капітал».

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що в багаточисельних постановах Верховного Суду наявний правовий висновок про те, що зобов`язання, встановлене попереднім договором припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (ч.3 ст. 635 ЦК України). Тому, у разі неукладення основного договору купівлі-продажу нерухомого майна, передбаченого попереднім договором, внесений за положеннями останнього аванс підлягає поверненню. Відтак, з припиненням дії попереднього договору сплачена на його підставі грошова сума підлягає поверненню, що враховано судом першої інстанції при винесенні оскарженого рішення. Разом з цим, дії боржника, який неправомірно не повертає кошти протягом певного часу охоплюються поняттям користування чужими коштами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі №910/10156/17). Враховуючи, що попередній договір від 17.07.2018 року припинив свою дію 16.09.2018 року, а основний договір між сторонами укладено не було, оскаржене рішення суду в частині стягнення з відповідача 8000000,00 грн. одержаного і неповернутого авансу, відповідає висновкам щодо застосування норм права, викладеним у постановах Верховного Суду. Звертає увагу на те, що у постанові від 21.02.2018 року у справі № 910/12382/17 Верховний Суд вказав, що аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22.09.2020 року у справі № 918/631/19 роз`яснила, що за змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Тобто правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3% річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу (п. 74 вказаної постанови ВПВС). За наведеного, суд першої інстанції правомірно задоволив позов в частині заявлених до стягнення інфляційних витрат та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України. Таким чином, доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскарженого рішення, оскільки суд першої інстанції дійшов вірних висновків, які відповідають нормам матеріального права. Просить залишити без змін рішення господарського суду Тернопільської області від 25.08.2021 року у справі №921/152/21, апеляційну скаргу ПП «Афіша» без задоволення.

Третя особа у відзиві на апеляційну скаргу вважає, що оскаржене рішення суду відповідає нормам матеріального права, доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду у даній справі. Просить залишити без змін рішення господарського суду Тернопільської області від 25.08.2021 року у справі №921/152/21, апеляційну скаргу ПП «Афіша» без задоволення.

Розгляд клопотання

13.12.2021 року позивач подав клопотання (вх. № 01-04/8623/21 від 13.12.2021 року) про приєднання до матеріалів справи копій опису вкладення до направленого 10.09.2018 року ПП «Дербі-Капітал» на адресу ПП «Афіша» цінного листа з описом, а саме «Лист щодо попередньої угоди купівлі-продажу від 17.07.2018»; електронного повідомлення №000006 від 17.09.2018 року, надісланого ПП «Афіша», із вимогою одержати в поштовому відділенні лист від 10.09.2018 року та рекомендованого повідомлення про його вручення ОСОБА_1 25.09.2018 року; листа Укрпошта від 12.10.2018 № 201-05-795 про вручення повідомлення № 000006 ОСОБА_1 24.09.2018; опису вкладення у цінний лист від 13.12.2018, поштової накладної № 430 та фіскального чека.

Колегія суддів, порадившись, прийшла до висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного клопотання, враховуючи таке.

Згідно з частинами 1-4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Приписи частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи".

Отже, при поданні учасником справи, зокрема, позивачем доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи (у даному випадку - позивач) повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

Відповідно до частини 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Позивач не повідомив про причини, які унеможливили подання цих доказів до суду першої інстанції та об`єктивно не залежали від нього, що виключає можливість задоволення судом апеляційної інстанції клопотання про приєднання зазначених доказів на стадії апеляційного провадження у справі.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, наведені у апеляційній скарзі.

Представники позивача та третьої особи просили залишити без змін оскаржене рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу без задоволення.

Обставини справи

Як видно із наявних у справі копій документів, 17.07.2018 року між ПП Aфiшa (продавець) та ПП Дербі-Капітал (покупець) укладено попередній договір, за умовами якого сторони зобов`язуються укласти в майбутньому договір купівлі-продажу (надалі основний договір) належного продавцю об`єкта нерухомого майна - будівель, що знаходяться за адресою: м. Тернопіль, вул. Поліська, 14, загальною площею 6681,6 кв.м, які складаються із: літ. А - адмінбудинок з котельнею, 1025,5 кв.м, літ. Б прохідна, 45,0 кв.м, літ. В склад, 419,4 кв.м, літ. Г склад, 1015,1 кв.м, літ. К склад, 495,8 кв.м, літ. Л склад, 637,7 кв.м, літ. М склад, 1663,5 кв.м, літ. Н, 579,7 кв.м, літ. О склад, 484,0 кв.м, літ. П - майстерня-склад, 315,9 кв.м (надалі об`єкт нерухомості) (а.с.14-15, т.1).

У п. 1.1 попереднього договору вказано, що об`єкт нерухомості належить продавцю згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 99478278 від 05.10.2017 року.

Згідно з п. 2 попереднього договору сторони домовились, що ціна об`єкта нерухомості в основному договорі складатиме 457435,18 доларів США, але не менше як 12000000,00 грн.

Відповідно до п. 3 попереднього договору сторони зобов`язуються укласти основний договір протягом 5-ти днів з моменту зняття зареєстрованих обтяжень щодо об`єкта нерухомості але не пізніше як через 60 (шістдесят) днів від дати укладення попереднього договору.

В пункті 4 попереднього договору зазначено, що покупець зобов`язаний: в день підписання попереднього договору сплатити продавцю суму коштів в розмірі 500000,00 грн (п.п. 4.1 попереднього договору); не пізніше 18 липня 2018 року сплати продавцю суму коштів в розмірі 2500000,00 грн (п.п. 4.2 попереднього договору); не пізніше як 02 серпня 2018 року сплатити продавцю суму коштів в розмірі 5000000,00 грн (п.п. 4.3 договору); в день укладення основного договору сплатити продавцю суму коштів, яка становитиме різницю між ціною об`єкта нерухомості, зазначену в п. 2 попереднього договору та сумою грошових коштів, сплачених на виконання п.п. 4.1, 4.2, 4.3 попереднього договору (п.п. 4.4 попереднього договору).

У відповідності до п.п. 4.5 п.4 попереднього договору кошти, сплачені покупцем на виконання п.п. 4.1, 4.2, 4.3 попереднього договору, вважаються авансовими платежами за купівлю об`єкта нерухомості та зараховуються продавцем в рахунок сплати вартості об`єкта нерухомості згідно офіційного курсу гривні до долара США, встановленого НБУ на дату здійснення платежу.

Реєстрація права власності за покупцем на об`єкт нерухомості здійснюється не раніше, як з моменту підписання акту приймання-передачі нежитлових приміщень. Акт приймання-передачі об`єкта нерухомості сторони зобов`язані підписати в день укладення основного договору (п. 5, 6 попереднього договору).

Згідно з п.7 попереднього договору, основний договір може бути укладено виключно після надходження на поточний рахунок продавця суми грошових коштів в розмірі та порядку, визначеному п. 2, п.п. 4.1-4.4 попереднього договору та зняття зареєстрованих обтяжень щодо об`єкта нерухомості.

Відповідно до п. 9 попереднього договору, з метою укладення основного договору сторони зобов`язуються вжити заходів щодо зняття зареєстрованих обтяжень з об`єкта нерухомості та не чинити перешкод для такого зняття. При цьому покупець зобов`язаний виконувати вказівки продавця щодо вчинення необхідних дій, спрямованих на зняття обтяжень щодо об`єкта нерухомості.

У випадку порушення покупцем порядку та строків сплати коштів, визначеного п.п. 4.1-4.3 попереднього договору, відмови покупця від укладення основного договору, здійснення покупцем чи його керівником перешкод для зняття обтяжень щодо об`єкта нерухомості, продавець звільняється від обов`язку виконання попереднього договору, а грошові кошти, сплачені покупцем на виконання умов попереднього договору (в тому числі часткове), вважаються забезпечувальним платежем та не повертаються покупцю (п. 10 попереднього договору).

Відповідно до п. 11 попереднього договору продавець не має права відмовитися від укладення основного договору у випадку виконання покупцем п.п. 4.1-4.4 попереднього договору.

Наявність зареєстрованих обтяжень щодо об`єкта нерухомості є обставиною, яка не є та не може трактуватися як відмова продавця від укладення основного договору та не є підставою для повернення покупцю коштів, сплачених на виконання попереднього договору (п. 12 попереднього договору).

Відповідно до п. 13 попереднього договору, у випадку наявності об`єктивних обставин, які перешкоджатимуть укладенню основного договору, попередній договір є дійсним до усунення таких обставин, а основний договір має бути укладений протягом 5-ти днів після усунення таких обставин.

Згідно з п.п. 13.1 попереднього договору за наявності об`єктивних обставин, визначених п. 13 попереднього договору, сторони не несуть відповідальності, встановленої попереднім договором. При цьому, наявність таких об`єктивних обставин не змінює строків виконання покупцем обов`язків, встановлених п.п. 4.1, 4.2 попереднього договору.

В п. 14 попереднього договору сторони обумовили, що об`єктивними обставинами, зазначеними у п. 13 попереднього договору можуть бути: наявність зареєстрованих обтяжень щодо об`єкта нерухомості за умови, що сторони вжили заходів та не чинили перешкод для їх зняття, однак такого зняття не відбулось з незалежних від сторін причин (п.п. 14.1 попереднього договору); інші обставини, які не залежать від волі сторін, однак перешкоджають укладенню основного договору (п.п. 14.2 попереднього договору).

У відповідності до п. 16 попередній договір набирає чинності моменту підписання і діє до моменту укладення основного договору.

Попередній договір від 17.07.2018 року підписали представники сторін. Вказаний попередній договір містить відтиски печаток та посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т., зареєстрований в реєстрі за №5044.

Позивач виконав свої зобов`язання, передбачені п.п. 4.1-4.3 п. 4 попереднього договору від 17.07.2018 року та перерахував відповідачу 8000000,00 грн, що підтверджується наявними у судовій справі копіями платіжних доручень №3 від 17.07.2018 року на суму 500000,00 грн, №4 від 18.07.2018 року на суму 2500000 грн, №20 від 02.08.2018 року на суму 5000000,00 грн. (а.с.16-18, т.1).

Із змісту Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №248729972 від 18.03.2021 вбачається, що на час укладення між ПП Дербі-Капітал та ПП Афіша попереднього договору від 17.07.2018 року щодо будівель за адресою: м.Тернопіль, вул. Поліська, 14, загальною площею 6681,6 кв.м були зареєстровані наступні обтяження: арешт нерухомого майна, накладений ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.10.2017 року у справі №755/15384/17 (дата державної реєстрації 12.10.2017 року, номер запису про обтяження 22804473); арешт нерухомого майна, накладений ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.11.2017 року у справі №607/13473/17 (дата державної реєстрації 02.11.2017 року, номер запису про обтяження 23533657) (а.с.22-28, т.1).

В матеріалах справи відсутні докази про вжиття відповідачем заходів щодо зняття обтяжень та їх реєстрацію по відношенню до нерухомого майна після укладення попереднього договору та на виконання його умов.

При цьому, відповідач не надав доказів вчинення позивачем будь-яких перешкод для зняття обмежень з нерухомого майна будівель, що знаходяться за адресою: м. Тернопіль, вул. Поліська, 14, загальною площею 6681,6 кв.м та укладення основного договору про його купівлю.

Позивач в листі від 10.09.2018 року, адресованому відповідачу, зазначив, що сплата завдатку в сумі 8000000,00 грн свідчить про повне виконання обов`язків покупця, передбачених п.4-4.5 попереднього договору від 17.07.2018 року, у зв`язку з чим просив відповідача повідомити про виконання продавцем вимог п.9 попереднього договору по вжиттю заходів для зняття обтяжень з нерухомого майна (а.с.19-21, т.1).

У позовній заяві позивач наголошує, що основний договір купівлі-продажу нерухомого майна між ним та відповідачем не був укладений у строк, визначений попереднім договором від 17.07.2018 року (не пізніше, як протягом 60-ти днів від дати укладення попереднього договору), тому останній вважається таким, що припинив свою дію. У зв`язку з припиненням попереднього договору, просить стягнути з відповідача кошти в сумі 8000000,00 грн (в якості авансу), як такі, що отримані відповідачем без правових підстав. Окрім цього, позивач заявив до стягнення з відповідача інфляційні втрати та 3% річних, в порядку ст. 625 ЦК України.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до частин 1- 3статті 635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

За змістом статті 182 Господарського кодексу України за попереднім договором суб`єкт господарювання зобов`язується у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договір на умовах, передбачених попереднім договором. Попередній договір повинен містити умови, що дозволяють визначити предмет, а також інші істотні умови основного договору. До укладення попередніх договорів не застосовується загальний порядок укладення господарських договорів. У разі якщо сторона, яка уклала попередній договір, одержавши проект договору від іншої сторони, ухиляється від укладення основного договору, друга сторона має право вимагати укладення такого договору в судовому порядку. Зобов`язання укласти основний договір, передбачене попереднім договором, припиняється, якщо до закінчення строку, в який сторони мають укласти основний договір, одна із сторін не надішле проект такого договору другій стороні. Відносини щодо укладення попередніх договорів регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, унормовано, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу приписів статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В ході розгляду справи суд встановив, що умовами попереднього договору від 17.07.2018 року, укладеного між між ПП Aфiшa та ПП Дербі-Капітал передбачено кінцевий термін укладення основного договору - не пізніше як через 60 (шістдесят) днів від дати укладення попереднього договору. Одночасно в п.16 попереднього договору визначено, що договір діє до моменту укладення основного договору.

За правилами ст.635 ЦК України укладення попереднього договору породжує обов`язок сторін укласти в майбутньому основний договір. Єдиним зобов`язанням сторін за попереднім договором є зобов`язання укласти основний договір у певний строк (термін), обумовлений таким попереднім договором. Якщо сторони в обумовлений строк (термін) основний договір не уклали або одна зі сторін не направила іншій стороні пропозицію про його укладення, таке зобов`язання вважається припиненим.

Доказів укладання основного договору купівлі-продажу нерухомого майна у встановленому законодавством порядку сторони суду не надали. Неукладення сторонами основного договору у строк, визначений попереднім договором, має наслідком припинення дії попереднього договору та зобов`язань між сторонами незалежно від причин неукладення основного договору.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив, що з врахуванням п. 3 попереднього договору та ч.3 ст. 635 ЦК України, попередній договір від 17.07.2018 року припинив свою дію 16.09.2018 року.

Відповідно до частини 2 статті 570 Цивільного кодексу України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Так як договір купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами укладений не був, а попередній договір припинив свою дію, отже, з припиненням дії попереднього договору сплачена на його підставі грошова сума підлягає поверненню, що правильно враховано судом першої інстанції при винесенні оскарженого рішення.

Дії боржника, який неправомірно не повертає кошти протягом певного часу охоплюються поняттям користування чужими коштами.

Згідно з частиною 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Вказана норма права застосовується за наявності сукупності таких умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав; або коли така підстава згодом відпала. Випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін відповідно до закону чи умов договору належить до таких підстав.

Оскільки відповідач з часу припинення дії попереднього договору не повернув позивачу 8000000,00 грн, ПП Дербі-Капітал на підставі ст. 625 ЦК України просило стягнути з ПП "Афіша" 581917,81 грн 3% річних та 1084993,65 грн інфляційних збитків за період з 18.09.2018 року по 18.02.2021 року.

Відповідно до частини 2 статті 1214 Цивільного кодексу України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дія статті 625 Цивільного кодексу України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України. Тому, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 та постановах Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 908/2552/17, від 04.12.2019 року у справі №910/13238/18.

В частині 1 статті 1214 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок особи, яка користувалась майном без відповідних правових підстав щодо відшкодування доходів, одержаних з часу, коли вона дізналася про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Часом, коли відповідач дізнався про безпідставне володіння коштами в сумі 8000000,00 грн є момент закінчення терміну дії попереднього договору від 17.07.2018 року, тобто 16.09.2018 року.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, враховуючи межі позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення даних позовних вимог та наявність правових підстав для стягнення з відповідача 1084993,65 грн інфляційних нарахувань та 581260,27 грн 3% річних за визначений позивачем період.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника про те, що у Підприємства не було підстав для укладення основного договору, враховуючи те, що покупець належним чином виконав свої зобов`язання, передбачені п.п. 4.1-4.3 щодо сплати 8000000,00 грн авансу. Внесення решти вартості майна обумовлювалось днем укладення основного договору (п. 4.4 попереднього договору).

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги твердження скаржника про те, що сплачені позивачем кошти в сумі 8000000,00 грн є забезпечувальним платежем та не підлягають поверненню, з огляду на розмежування понять завдатку, авансу (попередньої оплати) та відсутність у позивача грошових зобов`язань за основним договором, який не укладено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, наведених в рішенні господарського суду Тернопільської області від 25.08.2021 року у справі №921/152/21.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Афіша» б/н від 16.09.2021 року (вх.№01-05/3355/21 від 05.10.2021 року) залишити без задоволення, рішення господарського суду Тернопільської області від 25.08.2021 року у справі № 921/152/21 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в господарський суд Тернопільської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя В.М. Гриців

Суддя І.Б. Малех