РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.12.2021Справа № 910/15979/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом фізичної особи - підприємця Вереса Романа Васильовича до товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" про стягнення 106 733,75 грн,

без повідомлення/виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року фізична особа - підприємець Верес Роман Васильович (далі - Підприємець) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" (далі - Товариство) про стягнення 116 483,75 грн, з яких: 101 199,00 грн - вартість невитребуваних відправлень позивача, 3 896,16 грн - інфляційні втрати, 1 638,59 грн - три проценти річних, а також понесені судові витрати в розмірі 9 750,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору від 7 травня 2020 року про надання послуг з організації перевезення відправлень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 5 жовтня 2021 року позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення виявлених недоліків.

23 жовтня 2021 року до суду надійшли документи позивача для усунення недоліків позовної заяви. Разом із такими документами до суду надійшла заява, в якій позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 106 733,75 грн, з яких: 101 199,00 грн - вартість невитребуваних відправлень позивача, 3 896,16 грн - інфляційні втрати, 1 638,59 грн - три проценти річних. Вказана заява прийнята судом до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року було відкрито провадження в справі № 910/15979/21 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

Крім того, наведеною ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, для подання заперечень (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив. Позивачу встановлено строк для подання відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня його отримання.

24 листопада 2021 року до суду надійшов відзив Товариства від 22 листопада 2021 року на позовну заяву, та заява про поновлення пропущеного процесуального строку на подання відзиву.

1 грудня 2021 року до суду надійшла заява відповідача про долучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою від 3 грудня 2021 року суд відмовив у задоволенні заяви Товариства від 22 листопада 2021 року про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву в справі № 910/15979/21 та продовжив такий строк за власною ініціативою до 23 листопада 2021 року.

7 грудня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив.

15 грудня 2021 року до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив від 14 грудня 2021 року та заява про поновлення пропущеного строку для їх подання від цієї ж дати.

Ухвалою від 20 грудня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви Товариства про поновлення строку на подання заперечень на відповідь на відзив та, за власною ініціативою суду, продовжено йому строк на подання заперечень на відповідь на відзив до 14 грудня 2021 року.

30 грудня 2021 від позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

7 травня 2020 року Підприємець підписав заяву № 667923 про приєднання до договору Товариства про надання послуг з організації перевезення відправлень. Підписавши вказану заяву, Підприємець уклав з експедитором договір, розміщений на веб-сайті відповідача http://novaposhta.ua/.

Відповідно до пункту 2.1. зазначеної угоди остання є договором приєднання в розумінні статті 634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) і може бути укладена лише шляхом приєднання замовника до всіх його умов у цілому шляхом надання експедитору заяви про приєднання (додаток № 1) в порядку, передбаченому цим правочином.

За пунктами 2.2., 2.3. вказаного договору експедитор зобов`язався за плату та за рахунок замовника організувати перевезення відправлення та надавати комплекс інших послуг, пов`язаних із організацією перевезення відправлення (далі - послуги), а замовник, у свою чергу, - приймати й оплачувати такі послуги. Експедитор надає замовнику послуги на умовах цього договору та згідно з умовами, затвердженими експедитором.

За надані експедитором послуги замовник сплачує винагороду згідно з чинними тарифами, розміщеними на офіційному сайті експедитора novaposhta.ua. Тарифи можуть змінюватися експедитором в односторонньому порядку шляхом розміщення змінених тарифів на офіційному сайті (пункти 2.4., 2.5. договору).

Згідно з пунктом 2.6. даної угоди прийняття експедитором відправлення для надання послуг оформляється експрес-накладною, в якій зазначаються такі відомості: тип послуги, інформація про відправника, інформація про одержувача, інформація про кількість вантажних місць, вага відправлення, оголошена вартість відправлення, опис вмісту відправлення, платник послуг, форма розрахунку, розрахункові строки доставки відправлення, інформація про додаткові послуги/сервіси, вартість послуг експедитора.

Шляхом надання заяви про приєднання замовник підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з умовами, чинними на момент укладення договору та розміщеними на офіційному сайті експедитора novaposhta.ua, і зобов`язується їх виконувати (пункт 2.7. договору).

Пунктом 3.1. вказаного правочину визначено обов`язки експедитора, а саме: у залежності від типу замовленої послуги організувати приймання відправлення для надання послуг за адресою, вказаною замовником, або через мережу відділень експедитора; забезпечити збереження відправлення з моменту його приймання для надання послуг до моменту його видачі одержувачу за умови дотримання замовником положень цього договору та Умов; надати замовнику документи для оплати послуг.

Відповідно до підпункту 3.3.15. пункту 3.3. договору замовник зобов`язаний у разі неотримання одержувачем відправлення з будь-яких причин, окрім випадків пошкодження, втрати чи нестачі відправлення, що трапилися з вини експедитора, оплатити останньому вартість фактично наданих послуг (від замовника до одержувача та/або від одержувача до замовника та/або вартість зберігання відправлення тощо) відповідно до чинних тарифів експедитора.

Відправлення може бути витребуване (прийняте/забране) одержувачем або відправником у експедитора впродовж 25 робочих днів відділення (але не менше 30 календарних днів) з дня надходження відправлення до відділення одержувача. При цьому, обов`язок інформувати одержувача про умови цього пункту покладаються на відправника (підпункт 3.3.16. пункту 3.3. договору).

У разі відсутності оплати за фактично наданні послуги (від замовника до одержувача та/або від одержувача до замовника та/або вартість зберігання відправлення тощо) щодо невитребуваного відправлення, обов`язок здійснення оплати послуг експедитора покладається на замовника(підпункт 3.3.17. пункту 3.3. договору).

Положеннями пункту 4.6. цього правочину передбачено, що з метою покриття або зменшення витрат експедитора, пов`язаних із наданням послуг (організацією перевезень, обробкою, зберіганням та ін.) щодо невитребуваних відправлень, він має право розпорядитися такими невитребуваними відправленнями на власний розсуд (реалізувати, утилізувати тощо). З цією метою відправник та/або одержувач надають право експедитору розпакувати невитребуване відправлення, оглянути його вміст та описати з метою подальшого розпорядження таким відправленням. Невитребувані відправлення, які можливо продати, оцінюються за оголошеною вартістю, яка зазначена в експрес-накладній. Якщо продаж невитребуваного відправлення неможливо здійснити за оголошеною вартістю, яка зазначена у експрес-накладній, експедитор має право продати невитребуване відправлення нижче оголошеної вартості. Відправлення, які не підлягають продажу або для їх продажу законодавство встановлює спеціальні умови зберігання чи продажу, які експедитор не може забезпечити (продукти харчування, вживані особисті речі, речі незрозумілого походження (призначення) тощо) утилізуються.

Для розпорядження невитребуваним відправленням експедитор, за необхідності, має право на власний розсуд залучити інших суб`єктів господарювання. Кошти, отримані від продажу невитребуваного відправлення розподіляються наступним чином: у першу чергу оплачуються послуги суб`єктів господарювання залучених експедитором для розпорядження невитребуваним відправленням, у другу чергу - податки, які виникають у експедитора в зв`язку розпорядженням невитребуваним відправленням, у третю чергу відшкодовується вартість послуг експедитора, наданих відправнику та/або одержувачу, але останніми не оплачені (у тому числі вартість зберігання). Залишок коштів підлягає перерахуванню: одержувачу, зазначеному в експрес-накладній - у разі оплати ним вартості відправлення (вантажу), відправнику - у всіх інших випадках. Кошти перераховуються за заявою одержувача в разі надання ним документів про сплату вартості відправлення (вантажу) або за заявою відправника. У випадку якщо чинне законодавство України зобов`язує експедитора виступати податковим агентом відправника та/або одержувача, він нараховує та утримує відповідні податки за рахунок коштів, що підлягають виплаті такому відправнику та/або одержувачу.

Пунктом 13.1.2 Умов надання послуг, до яких Підприємець приєднався відповідно до заяви від 7 травня 2020 року, визначено, що відправлення зберігається у відділенні впродовж 30 календарних днів із дня надходження у відділення одержувача. Впродовж 7 календарних днів, з урахуванням дня надходження відправлення у відділення одержувача, відправлення зберігається без додаткових платежів. За зберігання відправлення з 8-го календарного дня нараховується плата за зберігання. Якщо впродовж 30 календарних днів відправлення не було витребуване одержувачем або відправником, то таке відправлення вважається невитребуваним, а відповідальність Товариства перед відправником та одержувачем за збереження відправлення припиняється. Товариство має право розпорядитися таким відправленням на власний розсуд, зокрема для компенсації вартості послуг зберігання та транспортування цього відправлення.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (частина 1 статті 909 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 906 ЦК України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Частиною 1 статті 929 ЦК України передбачено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами (частини 2, 3 зазначеної статті).

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Наданими позивачем до матеріалів справи експрес-накладними підтверджується, що у період з червня 2020 року по січень 2021 року Підприємцем було передано відповідачу для відправлення товар на загальну суму (оголошена цінність) 101 199,00 грн. Товариство виконало перевезення цих відправлень до зазначених Підприємцем відділень. Проте такі відправлення не були отримані ні одержувачами, ні позивачем, у зв`язку з чим відповідач зберігав їх протягом 30 календарних днів, та нараховував плату за таке зберігання, а також за послуги з перевезення цих відправлень.

Всього відповідачем було нараховано за послуги з перевезення та зберігання відправлень позивача на загальну суму 160 162,44 грн. Ця сума була оплачена Підприємцем, що визнається обома сторонами.

Звертаючись до суду з даним позовом, Підприємець стверджував, що відповідач реалізував невитребуваний товар, відправлений позивачем, оголошеною цінністю 101 199,00 грн. Оскільки всі витрати Товариства, пов`язані з перевезенням та зберіганням таких відправлень були оплачені позивачем, останнім пред`явлено вимогу про стягнення з відповідача 101 199,00 грн оголошеної вартості перевезень.

Відповідач реалізацію таких товарів позивача заперечував та зазначав, що відповідні відправлення були утилізовані товариством з обмеженою відповідальністю "Стандарт-Пак" відповідно до укладеного з відповідачем договору. На підтвердження викладеного відповідачем надано до матеріалів справи відповідний лист зазначеного товариства від 14 грудня 2021 року № 14/12-21, у якому останнє підтвердило утилізацію спірного товару.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

Звертаючись до суду з даним позовом про стягнення з відповідача оголошеної вартості реалізованого, на думку Підприємця, товару, позивач має довести факт такої реалізації в установленому законом порядку, тобто підтвердити такі обставини належними і допустимими доказами.

Проте жодного доказу реалізації відповідачем спірних відправлень до матеріалів справи сторонами не надано.

Доводи позивача про те, що Товариство мало реалізувати товар відповідно до умов договору судом відхиляються як необґрунтованими з огляду на те, що договором між експедитором та Підприємцем передбачено саме право, а не обов`язок відповідача здійснити реалізацію невитребуваного відправлення.

Статтею 79 ГПК України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Дослідивши зібрані в матеріалах справи докази, суд вважає обґрунтованими доводи й твердження відповідача про те, що спірні невитребувані відправлення позивача були утилізовані.

Відтак суд встановив, що доводи і твердження позивача, викладені в його позовній заяві, щодо наявності підстав для стягнення з Товариства 101 199,00 грн вартості невитребуваних відправлень, не знайшли свого підтвердження належними і допустимими доказами.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги Підприємця.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки суд встановив відсутність підстав для стягнення з відповідача суми основного боргу, у задоволенні позовних вимог про стягнення з Товариства 3 896,16 грн інфляційних втрат та 1 638,59 грн трьох процентів річних також слід відмовити.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги Підприємця необґрунтованими та недоведеними, а відтак такими, що не підлягають задоволенню.

Всі інші доводи й твердження сторін до уваги судом не приймаються як такі, що не впливають на результат вирішення даного спору та не спростовують вищенаведених висновків суду.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Господарського суду міста Києва протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 30 грудня 2021 року.

Суддя Є.В. Павленко