ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"23" грудня 2021 р. м. Київ Справа № 911/1334/21

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С. за участю секретаря судового засідання Мірошніченко В.В. розглянувши у попередньому засіданні

заяви 1) Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз»

2) Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

про визнання кредиторських грошових вимог у справі

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурсозбереження» (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Європейська, буд. 34 Б, ідентифікаційний код 31254730)

У попередньому засіданні брали участь:

представник кредитора (АТ «ОГС «Київоблгаз»): Волощук П.Ю. (посвідчення адвоката №000081 від 12.07.2017, довіреність Др-138-1220 від 30.12.2020);

представник кредитора (АТ «НАК «Нафтогаз України»): Волков А.С. (посвідчення адвоката КВ №1432 від 13.09.2017, довіреність №14-188 від 26.10.2020);

інші учасники справи не з`явились

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області (далі суд) від 26.07.2021, зокрема, відкрито провадження у справі №911/1334/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурсозбереження» (далі ТОВ «Ресурсозбереження», боржник); введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства (далі Кодекс); введено процедуру розпорядження майном ТОВ «Ресурсозбереження»; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Ніколаєву Ірину Валеріївну (свідоцтво №1240 від 05.07.2013); постановлено оприлюднити на офіційному веб-сайті Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника та призначено попереднє засідання на 06.09.2021.

Відповідно до абз. 1 ч. 9 ст. 39 Кодексу з метою виявлення кредиторів та осіб, які виявили бажання взяти участь у санації боржника, на офіційному веб-порталі судової влади України не пізніше наступного дня з дня постановлення ухвали суду про відкриття провадження у справі господарський суд оприлюднює повідомлення про відкриття провадження у справі боржника (офіційне оприлюднення).

На виконання зазначених положень, суд за допомогою автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду» 27.07.2021 здійснив офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «Ресурсозбереження» на офіційному веб-сайті Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в мережі Інтернет, номер публікації якого 66909 (т. 2 а.с. 149).

Згідно ч. 1 ст. 45 Кодексу конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Отже, граничним строком для подання відповідних заяв є 26.08.2021 (включно).

Так, у порядку ст. 45 Кодексу до суду засобами поштового зв`язку звернулись:

26.08.2021 Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» (далі АТ «ОГС «Київоблгаз», заявник-1) із заявою б/н від 26.08.2021 (вх. №20129/21 від 28.08.2021) про визнання грошових вимог до боржника у розмірі 590 533,25грн;

26.08.2021 Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі АТ «НАК «Нафтогаз України», заявник-2) із заявою №39/5-5698-21 від 20.08.2021 (вх. №20133/21 від 28.08.2021) про визнання грошових вимог до боржника у загальному розмірі 14 919 134,12грн, з яких: 4 540,00грн перша черга; 14 253 122,22грн четверта черга; 661 471,90грн шоста черга.

Отже, заявниками дотримано строк, встановлений ч. 1 ст. 45 Кодексу.

Ухвалою суду від 31.08.2021 заяву АТ «ОГС «Київоблгаз» на підставі ст. 46 Кодексу залишено без руху та встановлено заявнику-1 строк для усунення недоліків. Заяву АТ «НАК «Нафтогаз України» прийнято та призначено до розгляду у попереднє засідання на 06.09.2021, про що судом постановлено відповідну ухвалу від 31.08.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України (далі ГПК України), іншими законами України.

На підставі ст.ст. 202, 216 ГПК України попереднє засідання відкладалось до 20.09.2021, про що судом постановлено ухвалу від 06.09.2021, яка занесена до протоколу судового засідання від 06.09.2021.

Ухвалою суду від 14.09.2021, після усунення заявником-1 недоліків своєї заяви, останню прийнято та призначено до розгляду у попереднє засідання на 20.09.2021.

На підставі ст. 216 ГПК України у попередньому засіданні неодноразового оголошувалась перерва. Чергове засідання призначено на 23.12.2021.

У попереднє засідання боржник та розпорядник майна не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце засідання були проінформовані належним чином та своєчасно. Водночас, явка зазначених осіб обов`язковою не визнавалась, а тому ураховуючи положення ст. 42 ГПК України суд визнав за можливе розглянути відповідні заяви без участі представника ТОВ «Ресурсозбереження» та розпорядника майна.

Відповідно до абз. 11 ч. 1 ст. 1 Кодексу, зокрема, кредитор - юридична або фізична особа, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Згідно абз. 5 ч. 1 ст. 1 Кодексу грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За змістом ч. 2 ст. 47 Кодексу у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого ч. 1 ст. 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

Завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися або первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2019 у справі №916/4644/15; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 913/479/18, від 12.01.2021 у справі №01/1494(14-01/1494), від 29.03.2021 у справі №916/3743/19, від 20.12.2021 у справі №922/1775/19).

У свою чергу, суд зазначає, що обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює розгляд справи про банкрутство (аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.03.2018 у справі № 925/1165/16, від 07.08.2019 у справі №922/1014/18, від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 05.03.2019 у справі №910/3353/16, від 17.04.2019 у справі №43/75-15/7-б, від 09.12.2021 у справі №905/857/19).

При цьому, обов`язок доведення кредиторських вимог одночасно з поданням відповідних документів, що їх підтверджують, покладено саме на кредитора (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.03.2018 у справі №916/4644/15).

До того ж, для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, відповідні заяви з кредиторськими вимогами розглядаються із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення (аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.06.2020 у справі №908/401/18, від 28.07.2020 у справі №904/2104/19, від 21.10.2020 у справі №924/995/19).

Проаналізувавши зазначене та положення ч. 1 ст. 45 Кодексу, суд дійшов висновку, що законодавцем покладено обов`язок доказування наявності кредиторських вимог у справі про банкрутство саме на кредитора. До такого обов`язку також належить подання сукупності документів, які дозволять суду переконатися в обґрунтованості грошових вимог кредитора. А неподання такої сукупності документів може мати наслідком відмову суду у визнанні спірних вимог кредитора.

Відповідно до ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

У свою чергу докази відповідно до ст.ст.76-79 ГПК України повинні бути:

належними на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення;

допустимими підтверджують обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються;

достовірними створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

вірогідними - наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, розглянувши письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, суд зазначає наступне.

1. АТ «ОГС «Київоблгаз» (ідентифікаційний код 20578072) у своїй заяві б/н від 26.08.2021 (вх. №20129/21 від 28.08.2021) просить суд, зокрема, визнати грошові вимоги останнього у розмірі 590 533,25грн. Заяву обґрунтовує неналежним виконанням боржником умов договору розподілу природного газу в частині здійснення оплати за надані заявником-1 послуги (т. 4 а.с. 1-5).

На виконання положень ч. 5 ст. 45 Кодексу боржником та розпорядником майна розглянуто вищевказану заяву та відхилено грошові вимоги заявника-1 у зазначеному останнім розмірі. Зазначають, що з квітня 2021 року АТ «ОГС «Київоблгаз» припинено надання послуг із розподілу природного газу шляхом перекриття та пломбування засувки оператора ГРМ. Таким чином, боржником не споживався природний газ (т. 4 а.с. 88-89, 144-145).

У свою чергу, АТ «ОГС «Київоблгаз» у порядку ст. 161 ГПК України надав суду додаткові пояснення (т. 4 а.с. 108-109), в яких зазначив, що припинення розподілу природного газу було здійснено з огляду на закінчення опалювального сезону. Будь-яких повідомлень про намір розірвати договір від ТОВ «Ресурсозбереження» до заявника-1 не надходило. Припинення розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг.

Дослідивши зазначені обставини та наявні докази судом встановлено наступне.

1.1. 01.01.2016 між АТ «ОГС «Київоблгаз» (оператор ГРМ) та ТОВ «Ресурсозбереження» (споживач) укладено договір розподілу природного газу №09420V72KAFT016 (далі Договір) шляхом підписання споживачем заяви-приєднання до умов Договору, відповідно до п. 2.1 якого за цим договором оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку визначені цим договором (т. 4 а.с. 21, 57-62).

Обов`язковою умовою надання споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у споживача об`єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи оператора ГРМ (п. 2.2 Договору).

Відповідно до п. 6.6 Договору, зокрема, оплата вартості послуги розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводяться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Цей договір укладається на невизначений строк (п. 12.1 Договору).

На виконання умов Договору між оператором ГРМ та споживачем підписано без зауважень та скріплено їх печатками акти наданих послуг, а саме: №ОГЯ8100621 від 31.01.2021 на суму 338 030,30грн; №ОГЯ81004465 від 28.02.2021 на суму 338 030,41грн; №ОГЯ81008646 від 31.03.2021 на суму 338 030,39грн; №ОГЯ81012764 від 30.04.2021 на суму 338 030,27грн (т. 4 а.с. 7-10). Усього на суму 1 352 121,37грн.

Відповідно до актів обстеження, складених представниками АТ «ОГС «Київоблгаз» за участю представника ТОВ «Ресурсозбереження» (т. 4 а.с. 75-83) вбачається, що 23.04.2021 та 27.04.2021 у зв`язку із закінченням опалювального сезону на об`єктах споживача оператором ГРМ проведено роботу по відключенню від газопостачання шляхом встановлення інвентарної заглушки на вхідній засувці. Після встановлення заглушки, останню було опломбовано.

Водночас, засобами поштового зв`язку оператором ГРМ направлено споживачу акти наданих послуг №ОГЯ81017668 від 31.05.2021 на суму 338 030,39грн та №ОГЯ81022301 від 30.06.2021 на суму 338 030,34грн (т. 4 а.с. 11-12, 15, 17, 19-20), які отриманні останнім 15.06.2021 та 20.07.2021 (рекомендовані повідомлення про врученням поштових відправлень, т. 4 а.с. 14).

На виконання умов Договору, споживачем оплачено вартість наданих оператором ГРМ послуг, а саме, на суму 1 437 848,85грн, що підтверджується відповідними банківськими виписками за період з 01.01.2021 по 31.05.2021 (т. 4 а.с. 22-23).

У зв`язку із тим, що з травня 2021 року ТОВ «Ресурсозбереження» припинив оплачувати надані АТ «ОГС «Київоблгаз» послуги із розподілу електричної енергії, у боржника утворилась заборгованість у розмірі 590 333,25грн ((1 352 121,37 + 338 030,39 + 338 030,34) - 1 437 848,85 = 590 333,25).

1.2. Так, правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу визначає Закон України «Про ринок природного газу».

За змістом ст. 1 вказаного Закону, зокрема, оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників); замовник - фізична або юридична особа, яка на підставі договору замовляє надання однієї чи кількох із таких послуг: приєднання до газотранспортної або газорозподільної системи, транспортування природного газу, розподіл природного газу; розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу.

Проаналізувавши зазначене, суд дійшов висновку, що АТ «ОГС «Київоблгаз» є оператором газорозподільної системи у розумінні Закону України «Про ринок природного газу», а ТОВ «Ресурсозбереження» - замовником.

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.

На виконання зазначених положень, у порядку визначеному п. 4 розділу 3 Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494 (далі Кодекс ГРМ), між сторонами укладений договір розподілу природного газу, який недійсним у судовому порядку не визнавався, у зв`язку з чим, у силу ст. 629 ЦК України, він є обов`язковим для виконання сторонами. Доказів протилежного учасниками справи не надано.

За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу (абз. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу»).

Так, на виконання умов Договору заявником-1 надано боржнику послуги з розподілу природного газу у період з січня 2021 року по червень 2021 року на загальну суму 2 028 182,10грн, що підтверджується відповідними актами наданих послуг.

У свою чергу, боржник вказує на те, що останнім не отримувались відповідні послуги у період з травня по червень 2021 року, оскільки АТ «ОГС «Київоблгаз» припинено газопостачання. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 Кодексу ГРМ припинення (обмеження) газопостачання (розподілу природного газу) споживачу здійснюється, зокрема, шляхом перекриття запірних пристроїв або встановлення інвентарної заглушки та їх опломбування.

Як встановлено судом, АТ «ОГС «Київоблгаз» припинив розподіл природного газу шляхом встановлення інвентарної заглушки на відповідних об`єктах ТОВ «Ресурсозбереження».

Водночас, п. 9 Кодексу ГРМ, зокрема, встановлено, що припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадків, передбачених цим пунктом, у тому числі розірвання цього договору або внесення змін до заяви-приєднання, що є додатком до договору розподілу природного газу, та вилучення об`єкта споживача.

Якщо припинення або обмеження розподілу природного газу здійснюється за ініціативи Оператора ГРМ у випадках, передбачених п. 3.17 глави 3 розділу V Правил безпеки систем газопостачання, нарахування вартості послуги за договором розподілу природного газу не здійснюється. При цьому місячна вартість послуг розподілу зменшується з урахуванням кількості днів припинення (обмеження) розподілу природного газу. Таке припинення (обмеження) та відновлення розподілу природного газу споживачу здійснюється за рахунок Оператора ГРМ.

За змістом п. 3.17 глави 3 розділу V Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від

15.05.2015 № 285 перед ремонтом і при тривалій зупинці (понад 3 доби) установки (за винятком котлоагрегатів, що знаходяться в резерві) газопровід до неї і газопровід до пальника (при його живленні від колектора до відключення на установку) необхідно відключати від діючих газопроводів першим по ходу газу до неї запірним пристроєм із встановленням інвентарної заглушки.

Проте, ТОВ «Ресурсозберереження» не надано суду будь-яких доказів у розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України на підтвердження: механічного від`єднання об`єкта боржника від газових мереж заявника-1; подання заяви про остаточне припинення користування природним газом та ініціювання розірвання Договору; припинення розподілу природного газу на підставі п. 3.17 глави 3 розділу V Правил безпеки систем газопостачання.

До того ж, боржником також не надано суду відповідних доказів оскарження у встановленому порядку дій АТ «ОГС «Київоблгаз» щодо припинення розподілу ТОВ «Ресурсозбереження» природного газу у період з травня по червень 2021 року.

Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що у боржника наявне зобов`язання із оплати наданих заявником-1 послуг із розподілу у відповідному розмірі, а саме на суму 2 028 182,10грн.

У той час, боржник свої договірні зобов`язання виконав лише частково, а саме, здійснив оплату наданих АТ «ОГС «Київоблгаз» послуг на суму 1 437 848,85грн, що підтверджується відповідними банківськими виписками, у зв`язку із чим у боржника наявна неоплачена сума заборгованості у розмірі 530 333,25грн (2 028 182,10-1 437 848,85=530 333,25), яка, у свою чергу, підлягає визнанню.

2. АТ «НАК «Нафтогаз України» (ідентифікаційний код 20077720) у своїй заяві №39/5-5698-21 від 20.08.2021 (вх. №20133/21 від 28.08.2021) просить суд визнати грошові вимоги останнього у загальному розмірі 14 919 134,12грн, з яких: 4 540,00грн перша черга; 14 253 122,22грн четверта черга; 661 471,90грн шоста черга. Заяву обґрунтовує неналежним виконанням боржником умов договорів №5072/1920-ТЕ-17 від 20.09.2019, №1584/1617-ТЕ-17 від 22.09.2016, №2168/1718-ТЕ-17 від 21.09.2017, №20/21-1048-ТЕ-17 від 22.09.2020, №2511/18-ТЕ-17 від 03.10.2018 в частині вчасної оплати поставленого заявником-2 природного газу.

На виконання положень ч. 5 ст. 45 Кодексу боржник розглянув вищевказану заяву та надав суду відповідні заперечення (т. 5 а.с. 13-15), в яких зазначив про те, що:

ТОВ «Ресурсозбереження» повністю оплачено поставлений АТ «НАК «Нафтогаз України» природний газ за договором №5072/1920-ТЕ-17 від 20.09.2019;

боржник здійснив погашення заборгованості за договором №1584/1617-ТЕ-17 від 22.09.2016, яка була стягнута за рішенням суду у справі №911/1044/20, а отже, будь-які вимоги заявника-2 за цим договором є безпідставними;

розрахунки за договором №2168/1718-ТЕ-17 від 21.09.2017 проведено боржником у повному обсязі, а штрафні санкції за порушення умов зазначеного правочину були встановлені рішенням господарського суду у справі №911/1034/20 та не є предметом спору між ТОВ «Ресурсозбереження» та АТ «НАК «Нафтогаз України»;

за договором №20/21-1048-ТЕ-17 від 22.09.2020 боржником отримано від заявника природний газ у кількості 2052,02куб.м. на загальну суму 14 938 005,70грн. Відповідна сума була розрахована із урахуванням останньої додаткової угоди від 22.12.2020. При цьому, боржником частково оплачено заборгованість на суму 5 815 000,00грн;

у боржника наявна заборгованість у розмірі 2 414 999,95грн за договором №2511/18-ТЕ-17 від 03.10.2018.

На виконання положень ч. 5 ст. 45 Кодексу розпорядником майна розглянуто заяву АТ «НАК «Нафтогаз України» та визнано грошові вимоги останнього у розмірі 4 540,00грн перша черга задоволення; 14 253 122,22грн четверта черга задоволення; 642 270,38грн шоста черга задоволення. Кредиторські вимоги у розмірі 19 201,52грн заявлені за договором №1584/1617-ТЕ-17 від 22.09.2016 розпорядником майна відхилені, з огляду на погашення боржником заборгованості у повному обсязі (т. 5 а.с. 24-25).

У свою чергу, заявник-2 у порядку ст. 161 ГПК України надав суду відповідь на відзив боржника та розпорядника майна (т. 5 а.с. 29-51), в якій зазначив, що сам по собі факт наявності судового рішення про стягнення заборгованості не припиняє зобов`язання за договором і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання зобов`язань. Крім того, вказав на те, що вартість природного газу за відповідний період за договором №20/21-1048-ТЕ-17 від 22.09.2020 розраховувалась на підставі прейскуранта, який передбачений умовами договору, а не на підставі додаткової угоди.

2.1. 20.09.2019 між АТ «НАК «Нафтогаз України» (постачальник) та ТОВ «Ресурсозбереження» (споживач) укладено договір постачання природного газу №5072/1920-ТЕ-17 із відповідними змінами та доповненнями (далі Договір-1) відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору (т. 3 а.с. 15-37).

Природний газ, що поставляється за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2 Договору-1).

Відповідно до п. 3.1 Договору-1, зокрема, право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі.

У п. 3.8 Договору-1 сторони домовились про те, що приймання-передачі газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу (п. 5.1 Договору-1).

Згідно пп. 6 п. 6.2 Договору-1 споживач зобов`язаний, зокрема, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині постачання природного газу до 30.09.2020 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.11.1 Договору-1).

Так, на виконання умов Договору-1 постачальником поставлено споживачу природний газ на загальну суму 11 369 579,38грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, підписаними між сторонами без зауважень та скріпленими їх печатками: від 31.10.2019 на суму 634 082,24грн; від 30.11.2019 на суму 1 939 984,69грн; від 31.12.2019 на суму 1 917 629,24грн; від 31.01.2020 на суму 2 220 772,78грн; від 29.02.2020 на суму 1 669 380,58грн; від 31.03.2020 на суму 1 311 317,57грн; від 30.04.2020 на суму 518 681,24грн; від 31.05.2020 на суму 275 733,45грн; від 30.06.2020 на суму 195 822,30грн; від 31.07.2020 на суму 134 411,47грн; від 31.08.2020 на суму 169 835,09грн; від 30.09.2020 на суму 381 928,73грн (т. 3 а.с. 38-49), а споживачем прийнято вказаний товар та повністю оплачено його вартість.

Водночас, як зазначає АТ «НАК «Нафтогаз України» у своїй заяві, ТОВ «Ресурсозбереження» здійснював оплату поставленого природного газу з жовтня 2019 року по вересень 2020 року несвоєчасно, у зв`язку із чим, у заявника-2 наявне право вимагати від боржника сплати пені, 3% річних та інфляційних втрат.

2.1.1. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (далі ГК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, зокрема, з договорів та інших правочинів (угод).

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір-1 за своєю правовою природою є договором поставки, який недійсним у судовому порядку не визнавався, у зв`язку з чим, у силу ст. 629 ЦК України, він є обов`язковим для виконання сторонами. Доказів протилежного учасниками справи суду надано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Із наведеною нормою узгоджується ч. 1 ст. 265 ГК України.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, ст. 691 ЦК України передбачено, зокрема, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно із ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 526, 625 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Аналогічне положення стосовно господарських зобов`язань міститься у ст. 193 ГК України.

Як встановлено судом, у зв`язку із неналежним виконанням боржником зобов`язань щодо вчасної оплати поставленого заявником-2 природного газу, останній нарахував ТОВ «Ресурсозбереження» пеню у розмірі 27 460,04грн, а саме: за актом від 31.10.2019 за період з 26.11.2019 по 16.12.2019 у розмірі 1 367,94грн; за актом від 30.11.2019 за період з 26.12.2019 по 19.01.2020 у розмірі 6 906,83грн; за актом від 31.12.2019 за період з 28.01.2020 по 16.02.2020 у розмірі 4 931,36грн; за актом від 31.01.2020 за період з 26.02.2020 по 18.03.2020 у розмірі 4 790,93грн; за актом від 29.02.2020 за період з 26.03.2020 по 17.04.2020 у розмірі 9 462,98грн. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 ГК України захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання здійснюється шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій та іншими способами, передбаченими законом.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У п. 7.2 Договору сторони домовились, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п.п. 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 14,2% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

У свою чергу, суд перевіривши наданий заявником-2 розрахунок пені за відповідні періоди на загальну суму 27 460,04грн, вважає його правильним та обґрунтованим, а суму пені такою, що підлягає визнанню.

2.1.2. Крім того, як зазначалось вище, заявник-2 просить суд визнати грошові вимоги останнього у розмірі 39 170,00грн - 3% річних, нарахованими за наступними періодами: за актом від 31.10.2019 за період з 26.11.2019 по 16.12.2019 у розмірі 230,55грн; за актом від 30.11.2019 за період з 26.12.2019 по 19.01.2020 у розмірі 1 370,80грн; за актом від 31.12.2019 за період з 28.01.2020 по 16.02.2020 у розмірі 1 041,84грн; за актом від 31.01.2020 за період з 26.02.2020 по 18.03.2020 у розмірі 1 012,17грн; за актом від 29.02.2020 за період з 26.03.2020 по 21.04.2020 у розмірі 2 120,75грн; за актом від 31.03.2020 за період з 28.04.2020 по 23.06.2020 у розмірі 2 312,00грн; за актом від 30.04.2020 за період з 26.05.2020 по 24.05.2021 у розмірі 4 733,56грн; за актом від 31.05.2020 за період з 26.06.2020 по 30.05.2021 у розмірі 7 574,25грн; за актом від 30.06.2020 за період з 28.07.2020 по 30.05.2021 у розмірі 4 934,26грн; за актом від 31.07.2020 за період з 26.08.2020 по 30.05.2021 у розмірі 3 067,35грн; за актом від 31.08.2020 за період з 26.09.2020 по 07.06.2021 у розмірі 3 526,04грн; за актом від 30.09.2020 за період з 27.10.2020 по 25.07.2021 у розмірі 7 246,43грн. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, перевіривши наданий заявником-2 розрахунок 3% річних у розмірі 39 170,00грн, суд вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що підлягає визнанню.

2.1.3. Щодо нарахованих АТ «НАК «Нафтогаз України» інфляційних втрат у зв`язку із неналежним виконанням боржником зобов`язань щодо вчасної оплати поставленого заявником-2 природного газу у розмірі 102 720,86грн, а саме: за актом від 31.03.2020 за період з 28.04.2020 по 31.05.2020 у розмірі 743,97грн; за актом від 30.04.2020 за період з 26.05.2020 по 30.04.2021 у розмірі 3 852,96грн; за актом від 31.05.2020 за період з 26.06.2020 по 30.04.2021 у розмірі 21 621,85грн; за актом від 30.06.2020 за період з 28.07.2020 по 30.04.2021 у розмірі 16 630,26грн; за актом від 31.07.2020 за період з 26.08.2020 по 30.04.2021 у розмірі 11 707,18грн; за актом від 31.08.2020 за період з 26.09.2020 по 31.05.2021 у розмірі 15 672,52грн; за актом від 30.09.2020 за період з 27.10.2020 по 30.06.2021 у розмірі 32 492,12грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи зазначене, судом береться до уваги правова позиція об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладена у постанові від 26.06.2020 у справі №905/21/19, відповідної до якої при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування ст. 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків.

Суд зазначає, що ст. 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику «дефляція», то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця.

Так, перевіривши наданий заявником-2 розрахунок інфляційних втрат у розмірі 102 720,86грн, суд вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що підлягає визнанню.

2.2. 22.09.2016 між АТ «НАК «Нафтогаз України» (постачальник) та ТОВ «Ресурсозбереження» (споживач) укладено договір постачання природного газу №1584/1617-ТЕ-17 із відповідними змінами та доповненнями (далі Договір-2) відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (т. 3 а.с. 62-74).

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2 Договору-2).

Відповідно до п. 3.1 Договору-2, зокрема, право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі.

У п. 3.4 Договору-2 сторони домовились про те, що приймання-передачі газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1 Договору-2).

Згідно пп. 7 п. 7.2 Договору-2 споживач зобов`язаний, зокрема, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 по 30.09.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.12.1 Договору-2).

Так, на виконання умов Договору-2 постачальником поставлено споживачу природний газ на загальну суму 16 138 782,98грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, підписаними між сторонами без зауважень та скріпленими їх печатками: від 31.10.2016 на суму 1 269 325,05грн; від 30.11.2016 на суму 2 296 067,04грн; від 31.12.2016 на суму 2 679 746,12грн; від 31.01.2017 на суму 3 127 817,50грн; від 28.02.2017 на суму 2 557 058,02грн; від 31.03.2017 на суму 1 943 048,11грн; від 30.04.2017 на суму 391 264,07грн; від 31.05.2017 на суму 528 297,83,грн; від 30.06.2017 на суму 447 952,76грн; від 31.07.2017 на суму 322 388,40грн; від 31.08.2017 на суму 101 652,98грн; від 30.09.2017 на суму 474 165,13грн (т. 3 а.с. 75-86).

У зв`язку із наявністю у боржника заборгованості за Договором-2 у розмірі 796 476,87грн, у квітні 2020 року АТ «НАК «Нафтогаз України» звернувся до суду із позовною заявою до ТОВ «Ресурсозбереження» про стягнення з останнього заборгованості у загальному розмірі 2 188 291,22грн (796 476,87грн - основний борг, 461 058,92грн - пеня, 224 342,56грн - 3% річних та 706 412,87грн - інфляційні втрати, 32 824,37грн судовий збір), яка рішенням суду від 01.10.2020 у справі № 911/1044/20, залишеного в силі постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2021, була задоволена у повному обсязі.

24.11.2020 на примусове виконання зазначеного рішення судом видано наказ.

04.03.2021 постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Жаржинським О.А. відкрите виконавче провадження №64741318 з примусового виконання вищевказаного наказу суду (т. 5 а.с.17).

У зв`язку із повним виконанням відповідного виконавчого документа вищевказаним приватним виконавцем винесено постанову від 20.04.2021 про закінчення виконавчого провадження №64741318 (т. 5 а.с. 22).

Водночас, як зазначає АТ «НАК «Нафтогаз України» у своїй заяві, ТОВ «Ресурсозбереження» здійснював оплату поставленого природного газу з жовтня 2016 року по вересень 2017 року несвоєчасно, у зв`язку із чим заявником-2 нараховані боржнику 3% річних та інфляційні втрати за відповідні періоди, які не були предметом розгляду під час ухвалення рішення суду від 01.10.2020 у справі № 911/1044/20.

Як зазначалось вище, відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Частиною 1 ст. 625 цього Кодексу встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Водночас, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник зобов`язаний сплатити кредитору суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Таким чином, законом передбачено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки становлять спосіб захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання із наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права отримати передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України суми. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18, від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.04.2020 у справі №922/795/19).

Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що у заявника-2 наявне право нараховувати 3% річних та інфляційні втрати на суму основної заборгованості за Договором-2 до винесення приватним виконавцем відповідної постанови про завершення виконавчого провадження, у зв`язку із погашенням такої заборгованості.

За таких обставин, відповідне твердження боржника про те, що у заявника-2 відсутнє право на отримання відповідних грошових сум судом до уваги не приймається.

Так, суд, перевіривши наданий АТ «НАК «Нафтогаз України» розрахунок 3% річних у розмірі 8 456,31грн, а саме: за актом від 31.07.2017 за період з 19.02.2020 по 12.05.2020 у розмірі 766,61грн; за актом від 31.08.2017 за період з 19.02.2020 по 17.06.2020 у розмірі 727,25грн; за актом від 30.09.2017 за період з 19.02.2020 по 21.10.2020 у розмірі 6 962,45грн, дійшов висновку, що останній є правильним та обґрунтованим, а відтак, підлягає визнанню.

Разом з цим, перевіривши наданий заявником-2 розрахунок інфляційних втрат у розмірі 10 745,21грн, а саме: за актом від 31.07.2017 за період з 01.02.2020 по 30.04.2020 у розмірі 1 217,00грн; за актом від 31.08.2017 за період з 01.02.2020 по 31.05.2020 у розмірі 1 649,28грн; за актом від 30.09.2017 за період з 01.02.2020 по 30.09.2020 у розмірі 7 878,93грн, суд вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що підлягає визнанню.

2.3. 21.09.2017 між АТ «НАК «Нафтогаз України» (постачальник) та ТОВ «Ресурсозбереження» (споживач) укладено договір постачання природного газу №2168/1718-ТЕ-17 із відповідними змінами та доповненнями (далі Договір-3) відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (т. 3 а.с. 101-116).

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2 Договору-3).

Відповідно до п. 3.1 Договору-3, зокрема, право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі.

У п. 3.7 Договору-3 сторони домовились про те, що приймання-передачі газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1 Договору-3).

Згідно пп. 6 п. 7.2 Договору-3 споживач зобов`язаний, зокрема, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного азу з 01.10.2017 по 30.09.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 12.1 Договору-3).

На виконання умов Договору-3 постачальником поставлено споживачу природний газ на загальну суму 15 671 503,05грн, а споживачем прийнято вказаний товар, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, підписаними між сторонами без зауважень та скріпленими їх печатками: від 31.10.2017 на суму 973 398,06грн; від 30.11.2017 на суму 2 066 530,31грн; від 31.12.2017 на суму 2 325 511,48грн; від 31.01.2018 на суму 2 610 894,18грн; від 28.02.2018 на суму 2 478 883,48грн; від 31.03.2018 на суму 2 639 294,87грн; від 30.04.2018 на суму 790 433,36грн; від 31.05.2018 на суму 504 534,71рн; від 30.06.2018 на суму 464 095,31грн; від 31.07.2018 на суму 306 583,88грн; від 31.08.2018 на суму 68 336,00грн; від 30.09.2018 на суму 443 006,81грн.

У зв`язку із наявністю у боржника заборгованості за Договором-3 у розмірі 1 605 839,83грн, у квітні 2020 року АТ «НАК «Нафтогаз України» звернувся до суду із позовною заявою до ТОВ «Ресурсозбереження» про стягнення з останнього заборгованості у загальному розмірі 2 001 527,91грн (1 605 839,83грн основний борг, 165 336,74грн пеня, 81 686,99грн 3% річних та 148 664,35грн інфляційні втрати, т. 3 а.с. 147-159).

Рішенням суду від 12.10.2020 у справі № 911/1034/20, яке залишено в силі постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2021, вирішено закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 130 000,00грн, в іншій частині позов задоволено повністю та стягнуто з ТОВ «Ресурсозбереження» на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» 1 475 839,83грн основного боргу, 165 336,74грн пені, 81 686,99грн 3% річних, 148 664,35грн інфляційних втрат та 22 789,19грн судового збору.

05.07.2021 на примусове виконання зазначеного рішення судом видано наказ.

Як зазначає АТ «НАК «Нафтогаз України» у своїй заяві та вказане не заперечується боржником, останнім частково виконано вищевказане судове рішення, а саме, здійснено сплату основного боргу у розмірі 1 475 839,83грн, а відтак, залишок заборгованості за Договором-3 становить 418 477,27грн (165 336,74 + 81 686,99 + 148 664,35 + 22 789,19 = 418 477,27).

Відповідно до ч. 1 ст. 1291 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 75 ГПК України).

Положення вищевказаної статті визначають, що преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили.

Так, зазначеним відповідним рішенням суду встановлено, що ТОВ «Ресурсозбереження» повністю не виконав умови Договору-3 в частині своєчасної оплати постановленого заявником-2 природного газу, у зв`язку із чим у боржника утворилась відповідна сума заборгованості.

У свою чергу, боржник частково виконав рішення суду від 12.10.2020 у справі №911/1034/20, а саме, сплатив 1 475 839,83грн. Доказів протилежного на час постановлення судом цієї ухвали ТОВ «Ресурсозбереження» надано не було, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання кредиторських вимог у сумі 418 477,27грн, яка у свою чергу, є підтвердженою вказаним рішенням.

2.3.1. Водночас, у зв`язку із несвоєчасним здійсненням боржником оплати природного газу, АТ «НАК «Нафтогаз України» додатково нарахував ТОВ «Ресурсозбереження» 3% річних та інфляційні втрати за відповідні періоди, які у свою чергу, не були предметом розгляду під час ухвалення рішення суду від 12.10.2020 у справі №911/1034/20.

Як зазначалось вище, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

При цьому, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання із наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права отримати передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України суми.

Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що у заявника-2 наявне право нараховувати боржнику 3% річних та інфляційні втрати на суму основної заборгованості за Договором-3.

Так, суд, перевіривши наданий АТ «НАК «Нафтогаз України» розрахунок 3% річних у розмірі 33 102,24грн, а саме: за актом від 31.05.2018 за період з 20.02.2020 по 27.05.2020 у розмірі 2 051,99грн; за актом від 30.06.2018 за період з 20.02.2020 по 17.12.2020 у розмірі 10 581,28грн; за актом від 31.07.2018 за період з 20.02.2020 по 20.12.2020 у розмірі 7 652,20грн; за актом від 31.08.2018 за період з 20.02.2020 по 20.12.2020 у розмірі 1 708,40грн; за актом від 30.09.2018 за період з 20.02.2020 по 22.12.2020 у розмірі 11 108,37грн дійшов висновку, що останній є правильним та обґрунтованим, а відтак, підлягає визнанню.

Разом з цим, перевіривши наданий заявником-2 розрахунок інфляційних втрат у розмірі 52 287,18грн, а саме: за актом від 31.05.2018 за період з 01.02.2020 по 30.04.2020 у розмірі 2 809,49грн; за актом від 30.06.2018 за період з 01.02.2020 по 30.11.2020 у розмірі 15 431,44грн; за актом від 31.07.2018 за період з 01.02.2020 по 30.11.2020 у розмірі 13 029,21грн; за актом від 31.08.2018 за період з 01.02.2020 по 30.11.2020 у розмірі 2 849,99грн; за актом від 30.09.2018 за період з 01.02.2020 по 30.11.2020 у розмірі 18 167,05грн суд вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що підлягає визнанню.

2.4. 22.09.2019 між АТ «НАК «Нафтогаз України» (постачальник) та ТОВ «Ресурсозбереження» (споживач) укладено договір постачання природного газу №20/21-1048-ТЕ (далі Договір-4) відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору (т. 3 а.с. 160-168).

Природний газ, що поставляється за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2 Договору-4).

Відповідно до п. 3.1 Договору-4, зокрема, право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі.

У п. 3.8 Договору сторони домовились про те, що приймання-передачі газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно п. 4.2 Договору-4 ціна за 1 000куб.м. природного газу визначається сторонами щомісяця шляхом підписання додаткової угоди на підставі прейскуранту. У разі не підписання/несвоєчасного підписання сторонами відповідної додаткової угоди, сторони при оформленні актів приймання-передачі природного газу і визначенні ціни користуються прейскурантом.

Ціни на природний газ, зазначені в прейскуранті, є обов`язковими за цим договором з моменту введення їх в дію (з дати, зазначеної у відповідному прейскуранті). Споживач самостійно відслідковує інформацію щодо цін на відповідний розрахунковий період (місяць постачання) і вважається повідомленим про зміну цін з дати розміщення інформації на веб-сайті постачальника, але не пізніше дати введення їх в дію, або з дати направлення на електронну адресу споживача проекту додаткової угоди, інформаційного повідомлення тощо (п. 4.3 Договору-4).

Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу (п. 5.1 Договору-4).

Так, пп. 6 п. 6.2 Договору-4 визначено, що споживач зобов`язаний, зокрема, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2021 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.11.1 Договору-4).

26.10.2020, 23.11.2020 та 22.12.2020 між постачальником та споживачем укладені додаткові угоди №№1, 2, 3, якими було змінено ціну за 1 000куб.м. природного газу (т. 3 а.с. 168-170), а саме: з 01.10.2020 по 31.10.2020 у розмірі 6 448,92грн; з 01.11.2020 по 30.11.2020 у розмірі 6 450,44грн; з 01.12.2020 по 31.12.2020 у розмірі 7 323,72грн.

Відповідно до прейскурантів АТ «НАК «Нафтогаз України» ціна природного газу установлена у таких розмірах: з 01.01.2021 8 797,74грн (т. 5 а.с. 78); з 01.02.2021 8 209,38грн (т. 5 а.с. 77); з 01.03.2021 7 535,72грн (т. 5 а.с. 77); з 01.04.2021 7 827,43грн (т. 5 а.с. 76).

На виконання умов Договору-4 постачальником поставлено споживачу природний газ на загальну суму 15 980 328,65грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, підписаними між сторонами без зауважень та скріпленими їх печатками: від 31.10.2020 на суму 959 776,42грн; від 31.11.2020 на суму 2 032 408,84грн; від 31.12.2020 на суму 2 906 105,57грн; від 31.01.2021 на суму 3 560 364,88грн; від 28.02.2021 на суму 3 163 287,49грн; від 31.03.2021 на суму 2 574 058,25грн; від 30.04.2021 на суму 784 327,20грн (т. 3 а.с. 171-177).

У свою чергу, як зазначає заявник-2 у своїй заяві, та вказане не заперечується боржником, ТОВ «Ресурсозбереження» здійснив часткову оплату поставленого природного газу на суму 5 815 000,00грн. Отже, залишок вартості неоплаченого природного газу становить 10 165 328,65.

2.4.1. Як вказано вище, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, зокрема, з договорів та інших правочинів (угод).

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір-4 за своєю правовою природою є договором поставки, який недійсним у судовому порядку не визнавався, у зв`язку з чим, у силу ст. 629 ЦК України, він є обов`язковим для виконання сторонами. Доказів протилежного учасниками справи не надано.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 712 ЦК України, суд зазначає, що на виконання умов Договору-4, постачальником поставлено споживачу природний газ у період з жовтня 2020 року по квітень 2020 року на загальну суму 15 980 328,65грн,, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, підписаними між сторонами без зауважень та скріпленими їх печатками.

Водночас, як зазначає боржник ціна постановлено газу за вказаний період становить 14 938 005,70грн, оскільки вартість природного газу у період з січня по квітень 2021 року обраховувалась із урахуванням укладеної додаткової угоди від 22.12.2020. З цього приводу суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п.п. 4.2, 4.3 Договору-4 у разі не підписання відповідної додаткової угоди щодо визначення ціни природного газу, сторони при оформленні актів приймання-передачі відповідного товару користуються прейскурантом, в якому зазначається така ціна, та остання є обов`язковою з моменту введення в дію такого прейскуранту.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, ст. 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У свою чергу, презумпція договору означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору, всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 906/129/20).

За таких обставин, зважаючи на те, що учасниками справи не було надано суду ані відповідних додаткових угод, укладених у період з січня по квітень 2021 року, які визначали б ціну поставленого заявником-2 природного газу ТОВ «Ресурсозбереження», ані доказів визнання недійсними у судовому порядку п.п. п.п. 4.2, 4.3 Договору-4, суд дійшов висновку, що ціна товару, зазначена у прейскуранті є обов`язковою для боржника.

При цьому, як зазначалось вище, усі акти приймання-передачі газу, у тому числі за період з січня по квітень 2021 року, підписані боржником без зауважень. Доказів протилежного суду учасниками справи надано не було.

Ураховуючи зазначене, судом не приймається до уваги твердження боржника про те, що вартість отриманого природного газу становить 14 938 005,70грн.

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, у п. 5.1 Договору-4 сторони домовились, що ТОВ «Ресурсозбереження» здійснює остаточну оплату постановленого останньому АТ «НАК «Нафтогаз України» природного газу до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

У свою чергу, із матеріалів справи вбачається, що боржник частково здійснив оплату природного газу, а саме, на суму 5 815 000,00грн, а відтак, суд дійшов висновку, що залишок заборгованості боржника за відповідний товар становить 10 165 328,65грн, а отже, вказана сума підлягає визнанню.

2.4.2. Крім того, як зазначалось вище, заявник-2 просить суд визнати грошові вимоги останнього у розмірі 118 825,10грн - 3% річних, нарахованими за наступними періодами: за актом від 31.10.2020 за період з 26.11.2020 по 17.01.2021 у розмірі 2 153,48грн; за актом від 31.11.2020 за період з 26.12.2020 по 15.02.2021 у розмірі 5 089,37грн; за актом від 31.12.2020 за період з 26.01.2021 по 25.07.2021 у розмірі 13 005,18грн; за актом від 31.01.2021 за період з 26.02.2021 по 25.07.2021 у розмірі 43 894,91грн; за актом від 28.02.2021 за період з 26.03.2021 по 25.07.2021 у розмірі 31 719,54грн; за актом від 31.03.2021 за період з 27.04.2021 по 25.07.2021 у розмірі 19 040,98грн; за актом від 30.04.2021 за період з 26.05.2021 по 25.07.2021 у розмірі 3 921,64грн.

Так, суд із урахуванням положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, перевіривши наданий заявником-2, розрахунок 3% річних у розмірі 118 825,10грн, вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що підлягає визнанню.

2.4.3. Щодо нарахованих АТ «НАК «Нафтогаз України» інфляційних втрат у зв`язку із неналежним виконанням боржником зобов`язань щодо вчасної оплати поставленого заявником-2 природного газу у розмірі 290 776,55грн, а саме: за актом від 31.10.2020 за період з 26.11.2020 по 31.12.2020 у розмірі 3 057,99грн; за актом від 31.11.2020 за період з 26.12.2020 по 31.01.2021 у розмірі 3 733,41грн; за актом від 31.12.2020 за період з 26.01.2021 по 30.06.2021 у розмірі 33 070,60грн; за актом від 31.01.2021 за період з 26.02.2021 по 30.06.2021 у розмірі 140 660,81грн; за актом від 28.02.2021 за період з 26.03.2021 по 30.06.2021 у розмірі 70 007,29грн; за актом від 31.03.2021 за період з 27.04.2021 по 30.06.2021 у розмірі 38 677,80грн; за актом від 30.04.2021 за період з 26.05.2021 по 30.06.2021 у розмірі 1 568,65грн, то суд зазначає наступне.

Ураховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України та правову позицію об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладену у постанові від 26.06.2020 у справі №905/21/19, суд перевіривши наданий АТ НАК «Нафтогаз України», розрахунок інфляційних втрат у розмірі 290 776,55грн, вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що підлягає визнанню.

2.5. 03.10.2018 між АТ «НАК «Нафтогаз України» (постачальник) та ТОВ «Ресурсозбереження» (споживач) укладено договір постачання природного газу №2511/18-ТЕ-17 із відповідними змінами та доповненнями (далі Договір-5) відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (т. 3 а.с. 185-223).

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2 Договору-5).

Відповідно до п. 3.1 Договору-5, зокрема, право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі.

У п. 3.8 Договору-5 сторони домовились про те, що приймання-передачі газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 5.1 Договору-5).

Згідно пп. 6 п. 6.2 Договору-5 споживач зобов`язаний, зокрема, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30.09.2019 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.11.1 Договору-5).

Так, на виконання умов Договору-5 постачальником поставлено споживачу природний газ на загальну суму 18 569 391,90грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, підписаними між сторонами без зауважень та скріпленими їх печатками: від 31.10.2018 на суму 829 532,50грн; від 30.11.2018 на суму 2 814 711,71грн; від 31.12.2018 на суму 3 381 527,05грн; від 31.01.2019 на суму 3 552 519,70грн; від 28.02.2019 на суму 2 697 534,00грн; від 31.03.2019 на суму 2 460 439,96грн; від 30.04.2019 на суму 896 436,36грн; від 31.05.2019 на суму 635 039,15грн; від 30.06.2019 на суму 443 840,02грн; від 31.07.2019 на суму 302 825,96грн; від 31.08.2019 на суму 126 539,93грн; від 31.09.2019 на суму 428 442,56грн (т. 3 а.с. 225-236).

У свою чергу, як зазначає заявник-2 у своїй заяві та вказане не заперечується боржником, ТОВ «Ресурсозбереження» здійснив часткову оплату поставленого природного газу на суму 16 154 391,95грн, а відтак, залишок вартості неоплаченого відповідного товару 2 414 999,95грн.

2.5.1. Як неодноразово указувалось вище, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, зокрема, з договорів та інших правочинів (угод).

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір-5 за своєю правовою природою є договором поставки, який недійсним у судовому порядку не визнавався, у зв`язку з чим, у силу ст. 629 ЦК України, він є обов`язковим для виконання сторонами. Доказів протилежного учасниками справи не надано.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 712 ЦК України, суд зазначає, що на виконання умов Договору-5, постачальником поставлено споживачу природний газ у період з жовтня 2018 року по вересень 2019 року на загальну суму 18 569 391,90грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, підписаними між сторонами без зауважень та скріпленими їх печатками.

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, у п. 5.1 Договору сторони домовились, що ТОВ «Ресурсозбереження» здійснює остаточну оплату постановленого останньому АТ «НАК «Нафтогаз України» природного газу до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

У свою чергу, із матеріалів справи вбачається, що боржник частково здійснив оплату природного газу, а саме, на суму 16 154 391,95грн, а відтак, суд дійшов висновку, що залишок заборгованості боржника за відповідний товар становить 2 414 999,95грн (18 569 391,90-16 154 391,95=2 414 999,95), а отже, вказана сума підлягає визнанню.

2.5.2. Так, у зв`язку із неналежним виконанням боржником зобов`язань щодо вчасної оплати поставленого заявником-2 природного газу, останнім нарахована пеня у розмірі 468 675,12грн, а саме: за актом від 31.10.2018 за період з 27.11.2018 по 19.12.2018 у розмірі 3 644,44грн; за актом від 30.11.2018 за період з 27.12.2019 по 11.02.2019 у розмірі 25 057,19грн; за актом від 31.12.2018 за період з 26.01.2019 по 17.03.2019 у розмірі 39 409,76грн; за актом від 31.01.2019 за період з 26.02.2019 по 16.04.2019 у розмірі 37 672,58грн; за актом від 28.02.2019 за період з 26.03.2019 по 20.05.2019 у розмірі 32 916,90грн; за актом від 31.03.2019 за період з 26.04.2019 по 25.10.2019 у розмірі 113 545,42грн; за актом від 30.04.2019 за період з 28.05.2019 по 27.11.2019 у розмірі 69 141,26грн; за актом від 31.05.2019 за період з 26.06.2019 по 25.12.2019 у розмірі 48 713,59грн; за актом від 30.06.2019 за період з 26.07.2019 по 25.01.2020 у розмірі 34 220,12грн; за актом від 31.07.2019 за період з 28.08.2019 по 27.02.2020 у розмірі 23 336,48грн; за актом від 31.08.2019 за період з 26.09.2019 по 25.03.2020 у розмірі 9 641,47грн; за актом від 31.09.2019 за період з 26.10.2019 по 17.04.2020 у розмірі 31 375,91грн. З цього приводу суд зазначає наступне.

Як вказано вище, відповідно до ч. 2 ст. 20 ГК України захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання здійснюється шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій та іншими способами, передбаченими законом.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У п. 7.2 Договору-5 сторони домовились, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п.п. 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Так, перевіривши наданий заявником розрахунок пені за відповідні періоди на загальну суму 468 675,12грн, суд вважає його правильним та обґрунтованим, а суму пені такою, що підлягає визнанню.

2.5.3. Крім того, як зазначалось вище, заявник-2 просить суд визнати грошові вимоги останнього у розмірі 321 177,86грн - 3% річних, нарахованими за наступними періодами: за актом від 31.10.2018 за період з 27.11.2018 по 19.12.2018 у розмірі 714,59грн; за актом від 30.11.2018 за період з 27.12.2019 по 11.02.2019 у розмірі 5 562,97грн; за актом від 31.12.2018 за період з 26.01.2019 по 17.03.2019 у розмірі 7 755,35грн; за актом від 31.01.2019 за період з 26.02.2019 по 16.04.2019 у розмірі 8 404,18грн; за актом від 28.02.2019 за період з 26.03.2019 по 20.05.2019 у розмірі 7 139,67грн; за актом від 31.03.2019 за період з 26.04.2019 по 24.05.2021 у розмірі 64 475,37грн; за актом від 30.04.2019 за період з 28.05.2019 по 25.07.2021 у розмірі 57 032,28грн; за актом від 31.05.2019 за період з 26.06.2019 по 25.07.2021 у розмірі 39 668,19грн; за актом від 30.06.2019 за період з 26.07.2019 по 25.07.2021 у розмірі 26 630,40грн; за актом від 31.07.2019 за період з 28.08.2019 по 25.07.2021 у розмірі 17 348,19грн; за актом від 31.08.2019 за період з 26.09.2019 по 25.07.2021 у розмірі 6 947,56грн; за актом від 31.09.2019 за період з 26.10.2019 по 25.07.2021 у розмірі 22 466,83грн.

Так, суд із урахуванням положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, перевіривши наданий заявником-2, розрахунок 3% річних у розмірі 321 177,86грн, вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що підлягає визнанню.

2.5.4. Щодо нарахованих АТ «НАК «Нафтогаз України» інфляційних втрат у зв`язку із неналежним виконанням боржником зобов`язань щодо вчасної оплати поставленого заявником-2 природного газу у розмірі 442 391,76грн, а саме: за актом від 30.11.2018 за період з 27.12.2019 по 31.01.2019 у розмірі 2 190,84грн; за актом від 31.12.2018 за період з 26.01.2019 по 28.02.2019 у розмірі 2 328,05грн; за актом від 31.01.2019 за період з 26.02.2019 по 31.03.2019 у розмірі 6 639,07грн; за актом від 28.02.2019 за період з 26.03.2019 по 30.04.2019 у розмірі 5 632,51грн; за актом від 31.03.2019 за період з 26.04.2019 по 30.04.2021 у розмірі 85 450,26грн; за актом від 30.04.2019 за період з 28.05.2019 по 30.06.2021 у розмірі 101 725,00грн; за актом від 31.05.2019 за період з 26.06.2019 по 30.06.2021 у розмірі 76 865,10грн; за актом від 30.06.2019 за період з 26.07.2019 по 30.06.2021 у розмірі 56 725,76грн; за актом від 31.07.2019 за період з 28.08.2019 по 30.06.2021 у розмірі 39 730,88грн; за актом від 31.08.2019 за період з 26.09.2019 по 30.06.2021 у розмірі 15 607,06грн; за актом від 31.09.2019 за період з 26.10.2019 по 30.06.2021 у розмірі 49 497,23грн, то суд зазначає наступне.

Ураховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України та правову позицію об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладена у постанові від 26.06.2020 у справі №905/21/19, перевіривши наданий АТ НАК «Нафтогаз України», розрахунок інфляційних втрат у розмірі 442 391,76грн, вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що підлягає визнанню.

3. Згідно із абз. 1 ч. 1 ст. 48 Кодексу протягом 10 днів з дня постановлення ухвали за результатами попереднього засідання господарського суду розпорядник майна письмово повідомляє кредиторів згідно з реєстром вимог кредиторів, уповноважену особу працівників боржника та уповноважену особу засновників (учасників, акціонерів) боржника про місце і час проведення зборів кредиторів та організовує їх проведення.

Ураховуючи зазначене, керуючись ст.ст. 2, 234-235 ГПК України, ст.ст. 3, 45, 47 Кодексу, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» б/н від 26.08.2021 (вх. №20129/21 від 26.08.2021) про визнання грошових вимог - задовольнити.

Визнати вимоги Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурсозбереження» у загальному розмірі 594 873,25грн, з яких: 4 540,00грн судовий збір; 590 333,25грн основне зобов`язання.

2. Заяву Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» №39/5-5698-21 від 20.08.2021 (вх. №20133/21 від 28.08.2021) про визнання грошових вимог задовольнити.

Визнати вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурсозбереження» у загальному розмірі 14 923 674,12грн, з яких: 4 540,00грн судовий збір; 14 253 122,22грн основне зобов`язання, 661 471,90грн - пеня.

3. Визначити, що розмір усіх кредиторських вимог, пред`явлених до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурсозбереження» становить 15 518 547,37грн та складається із кредиторських вимог:

1) Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» у загальному 594 873,25грн, з яких: 4 540,00грн судовий збір; 590 333,25грн основне зобов`язання;

2) Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у загальному розмірі 14 923 674,12грн, з яких: 4 540,00грн судовий збір; 14 253 122,22грн основне зобов`язання, 661 471,90грн - пеня.

4. Зобов`язати розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Ніколаєву І.В. (свідоцтво №1240 від 05.07.2013) скласти реєстр вимог кредиторів боржника та внести до нього відомості щодо кредиторів, визначених у п.3 даної ухвали.

Окремо внести до реєстру вимог кредиторів (у разі наявності):

відомості про майно, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав (вид забезпечення, вид майна, його характеристика, місцезнаходження, відомості про реєстрацію у реєстрах прав власності та застав тощо);

відомості про вимоги щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також про вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян, згідно із заявами таких кредиторів та/або даними обліку боржника.

Примірник реєстру вимог кредиторів надати суду для долучення до матеріалів справи до 31.01.2022 (включно).

5. Зобов`язати розпорядника майна відповідно до ст. 48 Кодексу, організувати та провести збори кредиторів та комітету кредиторів, визначивши час та місце проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів; докази скликання та проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів разом з обґрунтованим клопотанням про відкриття наступної процедури у відношенні боржника (санації, ліквідації або укладення мирової угоди) з посиланням на фактичні обставини, що привели до прийняття такого рішення, надати суду у триденний строк після прийняття рішення.

Скликання перших загальних зборів кредиторів та засідання комітету кредиторів провести у порядку та строки, визначені ст. 48 Кодексу.

6. Призначити підсумкове засідання суду, на якому буде вирішено питання щодо переходу до наступної судової процедури, визначеної у ст. 6 Кодексу або закриття провадження у справі на 21.02.2022 о 10:30год. Засідання відбудеться в приміщенні Господарського суду Київської області за адресою: м. Київ, вул. С. Петлюри, 16/108, в залі судових засідань № 6.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ГПК України ухвала набрала законної сили 23.12.2021 та згідно ст. 255 ГПК України може бути оскаржена протягом 10 днів у порядку, передбаченому ст.ст. 256-257 ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Ухвалу підписано 13.01.2022.