ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2021 р. Справа№ 15/471-б

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гарник Л.Л.

суддів: Остапенка О.М.

Пантелієнка В.О.

секретар судового засідання Ковган О.І.

представники учасників справи в судове засідання 02.12.2021 не з`явились;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.06.2021

у справі № 15/471-б

за заявою ОСОБА_1

про визнання наказу від 24.03.2021 таким, що не підлягає виконанню

за заявою Відкритого акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго»

до Української державної корпорації «Укрзакордоннафтогазбуд»

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 15/471-б за заявою Відкритого акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» (далі - ВАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго») про банкрутство Української державної корпорації «Укрзакордоннафтогазбуд» (далі - УДК «Укрзакордоннафтогазбуд») на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою Господарського суду міста Києва від 18.06.2013.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.06.2021 у справі №15/471-б:

- відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) про визнання наказу від 24.03.2021 у справі № 15/471-б таким, що не підлягає виконанню;

- відмовлено у задоволенні заяв ОСОБА_1 про зупинення виконавчих проваджень.

ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.06.2021 у справі № 15/471-б, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню; зупинити виконання наказу № 15/471-б від 24.03.2021.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а також не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушенням статей 86, 210, 236, 237 ГПК України.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 заперечує те, що він був директором Прикарпатського будівельно-монтажного підприємства по газифікації УДК "Укрзакордоннафтогазбуд" й натомість зазначає про те, що перебував у трудових відносинах з Прикарпатським будівельно-монтажним підпрозділом по газифікації УДК "Укрзакордоннафтогазбуд", що підтверджується відомостями з його трудової книжки.

На думку скаржника, витяг з рішення правління УДК "Укрзакордоннафтогазбуд" № 1 від 12.03.1997 не має сили належного доказу у справі за відсутності самого рішення УДК "Укрзакордоннафтогазбуд" № 1 від 12.03.1997 та підпису ОСОБА_1 .

Посилаючись на надані суду відомості Пенсійного фонду України, скаржник наголошує, що відповідні відоммості сформовані з 2001 року та є доказом того, що він не є працівником структурного підрозділу УДК «Укрзакордоннафтогазбуд».

До того ж, у скарзі йдеться про відсутність наказу про призначення його керівником Прикарпатського будівельно-монтажного підпрозділу по газифікації УДК "Укрзакордоннафтогазбуд"; про те, що Головне управління статистики у місті Києві не є розпорядником інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 передано на розгляд колегії суддів у складі: Гарник Л.Л. (головуючий суддя), Станік С.Р., Ходаківська І.П.,

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду; витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 15/471-б.

У зв`язку з перебуванням у відпустці суддів Станіка С.Р., Ходаківської І.П., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2021, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Гарник Л.Л. (головуючий суддя), Доманська М.Л., Пантелієнко В.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2021 ОСОБА_1 поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.06.2021 у справі № 15/471-б, справу призначено до розгляду.

04.11.2021 від УДК «Укрзакордоннафтогазбуд» надійшла заява про проведення судового засідання 11.11.2021 в режимі відеоконференції за участю ліквідатора УДК «Укрзакордоннафтогазбуд» Голінного Андрія Михайловича.

05.11.2021 від ОСОБА_1 надійшла заява про участь у судовому засіданні 11.11.2021 в режимі відеоконференції.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Доманської М.Л., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2021, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Гарник Л.Л. (головуючий суддя), Пантелієнко В.О., Поляков Б.М.

10.11.2021 суддею Поляковим Б.М. подано заяву про самовідвід у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2021 заяву судді Полякова Б.М. про самовідвід у справі задоволено; матеріали справи передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою у відповідності до положень ст. 32 ГПК України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Гарник Л.Л. (головуючий суддя), Пантелієнко В.О., Остапенко О.М.

11.11.2021 від УДК " Укрзакордоннафтогазбуд" надійшла заява про розгляд справи без участі ліквідатора - арбітражного керуючого Голінного А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2021 справу прийнято до провадження визначеною колегією суддів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2021 розгляд справи призначено в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2021 розгляд спрви відкладено.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2021 у задоволенні клопотання УДК «Укрзакордоннафтогазбуд» про проведення судового засідання в режимі відоконференції відмовлено.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2021 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відоконференції відмовлено.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2021 справу прийнято до провадження визначеною колегією суддів.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предметом розгляду у даній справі є заява ОСОБА_1 про визнання наказу від 24.03.2021 у справі № 15/471-б таким, що не підлягає виконанню, а також заяви про зупинення виконання за вказаним наказом та постановою старшого державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції від 25.05.2021 про накладення штрафу.

Судом апеляційної інстанції, виходячи з інформації, викладеної у листі Головного управління статистики у м. Києві від 29.10.2019 № 07.2-02/3784-19, листі Головного управління ДПС у м. Києві від 22.11.2019 № 50159/10/26-15-01-01-2, обґрунтовано встановлено наявність у банкрута 26 відокремлених структурних підрозділів (філій), в тому числі Прикарпатського будівельно-монтажного підрозділу по газифікації УДК "Укрзакордоннафтогазбуд", код 26264038 (без права юридичної особи), 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Василишина, 26, керівником якого був ОСОБА_1 .

У відповідь на запити арбітражного керуючого Голінного А. від 15.11.2019 та від 04.12.2019 Головне управління ДПС в Івано-Франківській області надало інформацію щодо облікових даних Прикарпатського будівельно-монтажного підрозділу по газифікації УДК "Укрзакордоннафтогазбуд", згідно з якими керівником останнього є ОСОБА_1 .

До вказаного листа додано також копії Положення про Прикарпатський будівельно-монтажний підрозділ по газифікації УДК "Укрзакордоннафтогазбуд", підписаний особисто ОСОБА_1 , генерального доручення від 23.08.2002, згідно з яким УДК "Укрзакордоннафтогазбуд" надала право оперативного управління державним майном, яке належить їй, директору Прикарпатського будівельно-монтажного підрозділу по газифікації УДК "Укрзакордоннафтогазбуд" ОСОБА_1, а також витягу з рішення № 1 від 12.03.1997 правління УДК "Укрзакордоннафтогазбуд" про призначення керівником ОСОБА_1 .

Відповідно до вказаного положення Прикарпатський будівельно-монтажного підрозділу по газифікації УДК "Укрзакордоннафтогазбуд" є структурним відокремленим підрозділом управління підрозділом Корпорації "Укрзакордоннафтогазбуд" і не є юридичною особою. Управління ним здійснює його керівник, який несе повну відповідальність за його стан та діяльність.

Згідно з витягом з рішення правління УДК "Укрзакордоннафтогазбуд" від 12.03.1997 № 1 ОСОБА_1 призначено керівником Прикарпатського будівельно-монтажного підрозділу по газифікації УДК "Укрзакордоннафтогазбуд" та уповноважено його здійснити заходи щодо погодження діяльності даного підрозділу.

З наведених підстав суд першої інстанції, встановивши що вищевказаними документами підтверджується зв`язок ОСОБА_1 та УДК "Укрзакордоннафтогазбуд" в особі його відокремленого підрозділу Прикарпатський будівельно-монтажний підрозділ по газифікації УДК "Укрзакордоннафтогазбуд", дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 є відповідальним за збереження документації відокремленого підрозділу та матеріальних цінностей, які були на балансі підрозділу, а отже він зобов`язаний передати їх ліквідатору банкрута.

Також судом першої інстанції обґрунтовано відхилено доводи ОСОБА_1 про наявні записи в трудовій книжці щодо відсутності відношення до структурного підрозділу банкрута, з тих підстав, що вказана трудова книжка була заповнена з 19.09.2001, в той час як рішення про призначення ОСОБА_1 на посаду керівника Прикарпатського будівельно-монтажного підрозділу по газифікації УДК "Укрзакордоннафтогазбуд" прийняте правлінням 12.03.1997, а згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців дата первинної реєстрації Прикарпатського будівельно-монтажного підрозділу по газифікації УДК "Укрзакордоннафтогазбуд" - 12.03.1997.

До того ж, місцевий господарський суд, правомірно зазначив про те, що відомості з Пенсійного фонду України також не спростовують факту призначення з 12.03.1997 ОСОБА_1 керівником відокремленого підрозділу Прикарпатського будівельно-монтажного підрозділу по газифікації УДК "Укрзакордоннафтогазбуд", з`ясувавши, що відомості в довідках надані з 2001 року, тобто після призначення ОСОБА_1 керівником відокремленого підрозділу, в той же час система персоніфікованого обліку була поетапно введена в період з 1998 по 2000 роки, а дані системи персоніфікованого обліку почали використовуватись для розрахунку обчислення пенсії починаючи з 01.07.2000, згідно з Указом Президента України "Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування" від 04.05.1998 № 401/98 та Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування" від 04.06.1998 року № 794.

З урахуванням правового регулювання спірних правовідносин колегія суддів керується наступним.

Згідно з частиною другою статті 328 ГПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 № 132-IX, яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з Достатність доказів на нову - Вірогідність доказів та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування вірогідність доказів .

Стандарт доказування вірогідність доказів, на відміну від достатності доказів, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають сторони.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі Дж. К. та Інші проти Швеції (J.K. AND OTHERS v. SWEDEN) ЄСПЛ наголошує, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування поза розумним сумнівом (beyond reasonable doubt).

Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Аналогічний підхід до стандарту доказування вірогідність доказів висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання .

Одночасно статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За результатами апеляційного оскарження, враховуючи встановлені у справі обставини, а також викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що застосований судом першої інстанції підхід в оцінці доказів відповідає наведеним вимогам.

Отже, за обставин, встановлених в результаті дослідження усієї сукупності наявних матеріалів справи, колегія суду дійшла висновку про те, що ОСОБА_1 не доведено встановлених статтею 328 ГПК України підстав для задоволення заяви про визнання наказу від 24.03.2021 у справі № 15/471-б таким, що не підлягає виконанню.

З урахуванням встановлених обставин справи підстави для задоволення заяв ОСОБА_1 про зупинення виконання наказу суду та постанови державного виконавця відсутні.

Суд першої інстанції в цілому правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому оскаржувана ухвала суду відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для її скасування не вбачається.

За наведених у цій постанові обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що аргументи та доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

З огляду на ідентичність доводів апеляційної скарги доводам заявника, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.06.2021 у справі № 15/471-б залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 24.12.2021.

Головуючий суддя Л.Л. Гарник

Судді О.М. Остапенко

В.О. Пантелієнко