ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

м. Хмельницький

"21" грудня 2021 р. Справа № 924/668/21

Господарський суд Хмельницької області у складі

судді Крамара С.І., при секретарі судового засідання Кузиній М.-О.С., розглянувши матеріали

за позовом Хмельницького обласного центру зайнятості, м. Хмельницький в особі Старокостянтинівської міськрайонної філії, м. Старокостянтинів

до Фізичної особи-підприємця Марущак Олени Валентинівни, м. Старокостянтинів

про стягнення 14 663,24грн

Представники сторін:

від позивача: Кобринська І.В. - згідно з довіреністю № 22-15/2755 від 11.08.2021;

від відповідача: Марущак О.В.; Куц В.В. - згідно з довіреністю серії НМТ №583611 від 09.10.2017.

В судовому засіданні, відповідно до ст. 240 ГПК України, винесено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі, стислий виклад позицій сторін.

01.07.2021 року на адресу Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Хмельницького обласного центру зайнятості, м. Хмельницький в особі Старокостянтинівської міськрайонної філії, м. Старокостянтинів до Фізичної особи-підприємця Марущак Олени Валентинівни, м. Старокостянтинів про стягнення 14 663,24грн незаконно отриманої допомоги по частковому безробіттю на період карантину.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач при оформленні допомоги по частковому безробіттю на період карантину зазначила недостовірні дані, при перевірці яких в подальшому було встановлено, що у ФОП Марущак О.В. відсутнє право на отримання зазначеної допомоги, оскільки вона отримує пенсію. На претензію Хмельницького обласного центру зайнятості повернути безпідставно отриману допомогу за період з 06.04.2020р. по 05.06.2020р. та з 03.08.2020р. по 30.11.2020р. в сумі 14 663,21грн, відповідачка відповіді не надала, в зв`язку з чим позивач просить стягнути кошти в судовому порядку.

Ухвалою суду від 16.07.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №924/668/21 в порядку розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 14.09.2021р. судом постановлено розгляд справи №924/668/21 здійснювати за правилами загального позовного провадження, замінити засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням та призначити підготовче засідання.

У підготовчому засіданні 09.11.2021, судом постановлено ухвалу, із занесенням до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити та стягнути з ФОП Марущак О.В. незаконно отриману допомогу по частковому безробіттю за період карантину з 06.04.2020р. по 05.06.2020р. та з 03.08.2020р. по 30.11.2020р. в розмірі 14 663,24грн., оскільки нею отримується пенсія з 21.02.2020р.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні та у поданому відзиві заперечують щодо задоволення позовних вимог. Вказують на їх необґрунтованості та безпідставності. Зазначають, що провадження у справі необхідно закрити, оскільки жодних господарських відносин із позивачем відповідачка не має, а спір у даній справі виник за зверненням центру зайнятості - суб`єкта владних повноважень, із приводу реалізації наданих йому законом функцій, тобто даний спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а належить до юрисдикції адміністративного суду.

Щодо змісту позовних вимог, зазначють, що відповідач є фізичною особою-підприємцем та є застрахованою особою (отримує пенсію по інвалідності). Звертають увагу, що відповідачка сплачувала єдиний соціальний внесок у 2019 році, а у червні 2020р. звернулась про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину. Акцентують, що обмеження норми ст.47-1 ЗУ „Про зайнятість населення", а саме „крім осіб, які отримують пенсію" - стосується виключно працівників з якими роботодавцем оформлено трудові відносини. Проте, відповідачка до таких осіб не відноситься, тому отримана відповідачем допомога є законною. Вказують, що підстав для повернення допомоги немає.

Крім того, звертають увагу, що на час подання позову набрали чинності зміни до законодавства, згідно яких обмеження - „крім осіб, які отримують пенсію" виключені. А отже, станом на даний час, чинне законодавство передбачає, що фізичні особи-підприємці, які отримують пенсію за віком або по інвалідності також мають право на отримання допомоги по безробіттю на період карантину. Посилається на принцип зворотної дії закону у часі, коли вони пом`якшують чи скасовують юридичну відповідальність. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Фізична особа - підприємець Марущак Олена Валентинівна зареєстрована адресою місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

У відповідності до наказів №1 від 06.04.2020р. „Про зупинку діяльності на час карантину" та №8 від 03.08.2020р. „Про скорочення діяльності на час карантину" зазначено про зупинку (скорочення) підприємницької діяльності ФОП Марущак О.В. на період з 06.04.2020р. та з 03.08.2020р. відповідно, й до закінчення періоду обмежувальних заходів та посиленого протиепідемічного режиму в Україні через проведення заходів щодо запобігання та поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19.

Довідкою №2 від 03.07.2020р. виданою ФОП Марущак О.В. підтверджено сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2019р. по 31.03.2020р. в сумі 5 750,36грн. (у повному обсязі). Заборгованість відсутня.

Довідкою №10 від 30.10.2020р. виданою ФОП Марущак О.В. підтверджено сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.02.2020р. по 31.07.2020р. в сумі 3 117,18грн. (у повному обсязі). Заборгованість відсутня.

Згідно наявних в матеріалах справи Відомостей (додаток до Порядку), які складено ФОП Марущак О.В., про фізичну особу-підприємця, що є застрахованою особою, щодо якого виконуються вимоги частини третьої статті 47-1 Закону України „Про зайнятість населення" №№ 3, 4, 5 від 03.07.2020р. за квітень-червень 2020 року, №№ 12, 13, 14, 15 від 30.10.2020р. за серпень-жовтень 2020р. та №15 від 01.12.2020р. за листопад 2020р. - в графах „Наявність пенсії" вказано „Ні".

06.07.2020р. та 02.11.2020р. фізична особа - підприємець Марущак Олена Валентинівна звернулась до Старокостянтинівської міськрайонної філії Хмельницького обласного центру зайнятості із заявами (від 03.07.2020р. та 30.10.2020р.) про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності з 06.04.2020р. та з 03.08.2020р. відповідно до ст.47-1 Закону України „Про зайнятість населення", та Порядку надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020р. №306 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №453) та тому, що остання є фізичною особою-підприємцем та відповідно до Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування" є застрахованою особою.

Згідно наказів №836 від 08.07.2020р. та №1080 від 03.11.2020р. Хмельницького обласного центру зайнятості „Про надання допомоги по частковому безробіттю" відповідно до ст. 47-1 Закону України „Про зайнятість населення", виконання постанови Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 №306 "Про затвердження порядку надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України за метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами) (далі - Порядок), було надано допомогу по частковому безробіттю на період карантину фізичній особі - підприємцю, яка є застрахованою особою, Марущак Олені Валентинівні (PHOKПП НОМЕР_1 ).

Відповідно до платіжних доручень:

- №9444 від 13.08.2020 у сумі 2 382,38 грн. (проведено банком 13.08.2020), № 9445 від 13.08.2020 у сумі 2 782,00 грн. (проведено банком 13.08.2020), № 9446 від. 13.08.2020 у сумі 695,47 грн. (проведено банком 13.08.2020) Хмельницьким обласним центром зайнятості було перераховано ФОП Марущак Олені Валентинівні за період з 06.04.2020р. по 05.06.2020р. допомогу по частковому безробіттю за квітень, травень, червень 2020 року на загальну суму 5 859,85 грн;

- №13134 від 23.11.2020 у сумі 2 225,49 грн. (проведено банком 24.11.2020), №13135 від 23.11.2020 у сумі 2 276,16 грн. (проведено банком 24.11.2020), №13136 від 23.11.2020 у сумі 2 115,82 грн. (проведено банком 24.11.2020), №14595 від 24.12.2020 у сумі 2 185,92 грн. (проведено банком 28.12.2020) Хмельницьким обласним центром зайнятості було перераховано ФОП Марущак Олені Валентинівні за період за період з 03.08.2020р. по 30.11.2020р. допомогу по частковому безробіттю за серпень, вересень, жовтень, листопад 2020 року на загальну суму 8 803,39 грн.

Листами "Про надання інформації" Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 30.11.2020р. №14-07/601 та від 22.03.2021 №22-03/650, зокрема, повідомлено про факт отримання Марущак Оленою Валентинівною (PHOKПП НОМЕР_1 ) пенсії та перебування її на обліку як отримувача пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 21.02.2020р.

22.01.2021р. та 19.03.2021р. позивач звернувся до ФОП Марущак О.В. з претензіями №14-07/54 та №14-07/179, в яких пропонував у добровільному порядку перерахувати Хмельницькому обласному центру зайнятості суму виплаченої допомоги по частковому безробіттю на період карантину у розмірі 14663,24 грн.

Вказані претензії було вручено ФОП Марущак О.В., а саме: 25.01.2021р. претензію №14-07/54 від 22.01.2021р. вручено особисто, що підтверджено власним підписом на ній, та 22.03.2021р. претензію №14-07/179 від 19.03.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Однак, відповідачка відповіді на них не надала, виплачену допомогу по частковому безробіттю на період карантину добровільно не повернула.

Враховуючи дані обставини, позивачем заявлено до стягнення 14 663,24грн незаконно отриманої допомоги по частковому безробіттю на період карантину.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги наступне.

У відповідності до ратифікованої Законом України від 17.07.2007 року Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (п.1 ст.6) кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Частинами 1, 2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Судом враховано, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Пунктом 15 ч. 1 даної статті регламентовано, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Відповідно до ст.3 Господарського кодексу України, господарська діяльність - це діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські відносини.

Таким чином, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських/цивільних відносин, врегульованих Цивільним і Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

У відповідності до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Однак, помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №922/4206/19.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що законодавець встановив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування у сфері дотримання прав і свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема обов`язком доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Отже, однією з визначальних особливостей адміністративного судочинства є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, яка вважає порушеними свої права чи інтереси, а органи влади чи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, при цьому, виступають в якості відповідачів.

Тобто, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є спеціальний суб`єктний склад та його (спору) виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

При цьому, участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Так, визначальною ознакою приватно-правових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватно-правовий характер, якщо останній обумовлений припиненням приватного права (майнового чи немайнового) певного суб`єкта, що підлягає встановленню законності його (права) набуття у сфері приватно-правових відносин.

Судом звернуто увагу, що предметом спору в даній справі є стягнення коштів, виплачених позивачем, які були отримані відповідачем в якості допомоги по частковому безробіттю на період карантину.

Судом враховано, що відповідно до ст. 177 ЦКУ гроші є об`єктом цивільних прав, тобто отримавши допомогу по частковому безробіттю на період карантину відповідач набув право власності на виплачені кошти.

Таким чином, даний спір виник щодо правомірності набуття відповідачем права власності на виплачену суму та стягнення цієї суми з нього як такої, що набута всупереч чинного законодавства, тобто розгляд спору має приватно-правовий, а не публічно-правовий характер.

Вказане свідчить, що вирішення спору у даній справі віднесено до юрисдикції господарських судів.

Враховуючи зазначене, судом до уваги доводи відповідача щодо неможливості розгляду спору за правилами господарського судочинства оцінюються критично та до уваги не приймаються.

Зважаючи на усі вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі на підставі п.1 ч. 1 ст.231 ГПК України.

Згідно з частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття визначає Закон України від 5 липня 2012 року № 5067-VI "Про зайнятість населення" (далі - Закон №5067-VI).

Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону № 5067-VI визначено, що зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно.

Відповідно до частин 1 і 3 статті 47-1 Закон № 5067-VI (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) допомога по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - допомога по частковому безробіттю на період карантину), надається територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, застрахованим особам у разі втрати ними частини заробітної плати або доходу внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності через проведення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, за зверненням роботодавця або фізичної особи - підприємця, який є застрахованою особою, для її виплати працівникам або фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою.

Сума допомоги по частковому безробіттю на період карантину надається роботодавцям, у тому числі фізичним особам - підприємцям, які є застрахованими особами, із числа суб`єктів малого та середнього підприємництва на строк зупинення (скорочення) діяльності, а також протягом 30 календарних днів після завершення карантину.

Допомога по частковому безробіттю на період карантину надається у разі сплати роботодавцем або фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування протягом шести місяців, що передують даті зупинення діяльності.

Право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину відповідно до цієї статті мають застраховані особи, в тому числі працівники з якими роботодавцем оформлено трудові відносини (крім осіб, які отримують пенсію).

Приписами частини 2 статті 47-1 Закон № 5067-VI передбачено, що для отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину роботодавець або фізична особа - підприємець, який є застрахованою особою, звертається до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за місцем реєстрації його як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та подає такі документи: 1) заяву у довільній формі; 2) копію наказу із зазначенням дати початку зупинення (скорочення) діяльності; 3) відомості про працівників та/або фізичну особу - підприємця, який є застрахованою особою (прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний державний орган і мають відмітку в паспорті), у яких виникло право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину згідно з цією статтею; 4) довідку про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за останні шість місяців, що передують даті зупинення діяльності.

Відповідно до викладеного, частиною 3 статті 47-1 Закон № 5067-VI (в редакції чинній до 20.12.2020) передбачено, що право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину відповідно до цієї статті мають застраховані особи, в тому числі працівники з якими роботодавцем оформлено трудові відносини (крім осіб, які отримують пенсію).

Отже судом враховано, що наведеною вище нормою Закону було обмежено перелік застрахованих осіб, які мають право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину, шляхом виключення з такого переліку осіб, які отримують пенсію.

При цьому, у суду не має жодних підстав для тлумачення частини 3 статті 47-1 Закон № 5067-VI таким чином, що вказане обмеження застосовується тільки до працівників, а не до фізичних осіб-підприємців, оскільки інакше між цими двома категоріями застрахованих осіб будуть наявні невиправдані нерівні умови за видом зайнятості (діяльності) осіб для отримання такої допомоги.

За вказаних обставин, судом також враховано, що наведене обмеження щодо отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину для осіб, які отримують пенсію, існувало з моменту набрання чинності первинною редакцією ст. 47-1 Закон № 5067-VI та на час спірних правовідносин, а тому у суду відсутні жодні обґрунтовані підстави для незастосування цього законодавчого обмеження в залежності від категорії (виду діяльності) застрахованих осіб.

Таким чином, наведений законодавчий припис встановлює чітке та передбачуване обмеження щодо наявності права на допомогу по частковому безробіттю на період карантину, за яким таке право було відсутнє в осіб, які отримували пенсії, та дане обмеження діяло до набрання чинності (20.12.2020) Закону України „Про внесення змін до деяких законів України щодо соціального захисту населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) від 02.12.2020, тобто на час існування спірних правовідносин по справі.

Судом також звернуто увагу, що згідно частин 8 і 9 ст. 47-1 Закон № 5067-VI рішення про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину та/або надзвичайної ситуації приймається територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, на регіональному рівні протягом трьох робочих днів з дня подання роботодавцем або фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, документів, передбачених цією статтею, до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції за місцем реєстрації як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Порядок надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину та/або надзвичайної ситуації, її розмір, строки надання, а також порядок повернення коштів, спрямованих на фінансування такої допомоги, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Механізм надання коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - карантин), повернення зазначених коштів у разі порушення гарантій зайнятості осіб, яким виплачувалася така допомога, а також її розмір визначений Порядком надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - Порядок), затвердженим постановою КМУ від 22.04.2020 №306 (при розгляді справи використовуються редакції, що діяли на період спірних відносин, а також коли було подано заяви, видано накази про виплату та проведено виплати).

В силу п. 2 даного Порядку допомога по частковому безробіттю на період карантину - кошти, передбачені в бюджеті Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття (далі - Фонд), що надаються міськими, районними і міськрайонними центрами зайнятості та філіями регіональних центрів зайнятості (далі - центри зайнятості) роботодавцям із числа суб`єктів малого та середнього підприємництва, в тому числі фізичним особам - підприємцям (далі - роботодавці), для виплати допомоги працівникам у разі втрати ними частини заробітної плати, а також фізичним особам - підприємцям, які є застрахованими особами, - у разі втрати ними частини доходу внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності внаслідок карантину.

Аналізом приписів вказаного порядку, судом враховано, що Пункт 4 Порядку №306 (в редакції до 16.07.2020) безпосередньо не визначав осіб, які мають право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину відповідно до ст. 47-1 Закон № 5067-VI, а лише встановлював розмір цієї допомоги. При цьому даний пункт необхідно застосовувати в системному зв`язку з нормами Закону № 5067-VI, який є нормативно-правовим актом вищої юридичної сили. Як було уже зазначено судом, відповідно до частини 3 статті 47-1 Закон № 5067-VI, особи, які отримують пенсію не мають права на вказану допомогу.

Суд також зазначає і те, що в наступному Кабінет Міністрів України Постановою №600 від 15.07.2020 виклав п.3 Порядку №306 в новій редакції, а саме: „допомога по частковому безробіттю на період карантину надається центром зайнятості застрахованим особам, зокрема працівникам, з якими роботодавцем оформлено трудові відносини, в тому числі тим, які в період карантину, а також протягом 30 календарних днів після завершення карантину отримують оплату часу простою відповідно до статті 113 Кодексу законів про працю України (крім періоду освоєння нового виробництва (продукції), перебувають у відпустці без збереження заробітної плати відповідно до пункту 3-1 частини першої статті 25 та статті 26 Закону України "Про відпустки" (крім осіб, які отримують пенсію), у разі втрати ними частини заробітної плати або доходу внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності за зверненням роботодавця або фізичної особи - підприємця, який є застрахованою особою, для її виплати працівникам, з якими не припинено трудові відносини, або фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою (крім осіб, які отримують пенсію) та не отримує допомогу по частковому безробіттю на період карантину як працівник".

З наведеного випливає, що Кабінетом Міністрів України, з метою недопущення множинного тлумачення приписів Порядку № 306 , приведено цей Порядок у відповідність до норм Закону № 5067-VI.

Проаналізувавши наведене в призмі норм національного законодавства, суд дійшов висновку про існування на період спірних правовідносин обмеження щодо виплати допомоги по частковому безробіттю на період карантину для осіб, які отримують пенсію.

Як убачається із матеріалів справи, відповідачка зареєстрована фізичною особою підприємцем з 09.12.1994 і перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з 21.02.2020 року, що підтверджується повідомленнями від 30.11.2020р. №14-07/601 та від 22.03.2021 №22-03/650.

При зверненні до Старокостянтинівської міськрайонної філії Хмельницького обласного центру зайнятості із заявою про отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, відповідачка зазначила що вона не є отримувачем пенсії (відомості наявні в матеріалах справи).

Відповідно до п.19 Порядку саме фізична особа - підприємець, яка є застрахованою особою, несе відповідальність за достовірність документів і відомостей, що є підставою для надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, та цільове використання коштів Фонду відповідно до законодавства.

У разі виявлення факту подання фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, недостовірних документів і відомостей, що є підставою для надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, кошти, отримані фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, повертаються до Фонду в повному обсязі у розмірі виплаченої такій особі допомоги по частковому безробіттю на період карантину (п.21 Порядку).

Позивач запропонував відповідачці добровільно повернути безпідставно отримані кошти, надіславши претензії, однак не отримав відповіді.

Таким чином, судом встановлено, що в силу положень Порядку та ч. 3 ст. 47-1 Закону України "Про зайнятість населення", діючих на час виникнення спірних відносин, відповідач не мав права на отримання допомоги за період з 06.04.2020р. по 05.06.2020р. по частковому безробіттю за квітень, травень, червень 2020 року на загальну суму 5 859,85грн та за період серпень, вересень, жовтень, листопад 2020 року на загальну суму 8 803,39грн, оскільки законодавцем передбачена одна із умов виплати допомоги - не отримання пенсії отримувачем допомоги.

Оскільки відповідачка є отримувачем пенсії (на час дії обмеження), то відповідно і допомогу вона отримала з порушенням установленого порядку (подання недостовірних відомостей, що призвело до нецільового використання коштів Фонду).

Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

З огляду на зазначене, доводи відповідача викладені у відзиві та заявлені у судовому засіданні судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладених висновків.

Крім того, не враховуються доводи відповідача і щодо зворотної дії законодавчих норм в часі, оскільки такі положення передбачають зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність. В даному ж випадку мають місце обставини, коли відповідач звернувся із заявою про виплату допомоги на період дії карантину під час встановлених обмежень, а також надав недостовірні відомості.

Також при прийнятті рішення суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 73, 74, 86, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Марущак Олени Валентинівни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Хмельницького обласного центру зайнятості (29000, м. Хмельницький, пров. Шевченка, 10, ) в особі Старокостянтинівської міськрайонної філії Хмельницького обласного центру зайнятості (31100, м. Старокостянтинів, вул. Героїв Небесної Сотні, 4; ідентифікаційний код ВП 42181670) 14 663,24грн. (чотирнадцять тисяч шістсот шістдесят три гривні 24 коп.) допомоги по частковому безробіттю на період карантину, 2 270 грн. (дві тисячі твісті сімдесят грн. 00 коп.) судових витрат.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Порядок подання апеляційної скарги визначений ст.257 та пп.17.5 п.17 Розділу ХІ „Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено 28.12.2021.

Суддя С.І. Крамар

Віддрук 4 прим.:

1- до справи

2- позивачу - 29000, м. Хмельницький, провулок Шевченка, 10; надіслати на е-пошту

3, 4 - відповідачу - АДРЕСА_1 (надіслати на е-пошту - ІНФОРМАЦІЯ_1 , представнику Куц В.В. - ІНФОРМАЦІЯ_2