ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"21" грудня 2021 р.м. ХарківСправа № Б-50/123-10

Господарський суд Харківської області у складі:

судді: Усатого В.О.

при секретарі судового засідання Мазуренко А.О.

розглянувши заяву керуючого реалізацією про визнання недійсними договорів купівлі-продажу корпоративних прав (вх. № 26623 від 11.11.2021) у справі

за заявою фізичної особи-підприємця Сучкова Олексія Олексійовича
до фізичної особи-підприємця Сучкова Олексія Олексійовича
про неплатоспроможність
учасники у справі про банкрутство не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Харківської області від 12.07.2010 ФОП Сучкова О.О. визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Ільїна С.О.

Ухвалою суду від 22.11.2011 задоволено заяву ліквідатора про дострокове припинення його обов`язків, припинено обов`язки ліквідатора Ільїна С.О., призначено ліквідатором ФОП Сучкова О.О. арбітражного керуючого Чернишенка О.П.

Ухвалою суду від 07.06.2012 усунено арбітражного керуючого Чернишенка О.І. від виконання обов`язків ліквідатора ФОП Сучкова О.О., призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Шапілова С.А.

01.10.2013 у зв`язку з відпусткою судді Усатого В.О. автоматизованою системою документообігу господарського суду Харківської області справу № Б-50/123-10 призначено для розгляду судді Савченко А.А.

21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду № 569/2020 від 31.08.2020 у зв`язку із звільненням з посади судді ОСОБА_1 , відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, було призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи № Б-50/123-10.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2020 для розгляду даної справи визначено суддю Усатого В.О.

Судові засідання з розгляду звіту ліквідатора неодноразово відкладалися з підстав необхідності витребування додаткових доказів у справі та завершення ліквідаційної процедури.

11.11.2021 до суду від керуючого реалізацією надійшла заява про визнання недійсними договорів купівлі-продажу корпоративних прав (вх. № 26623), в якій арбітражний керуючий Шапілов С.А. просив суд: 1) витребувати у ОСОБА_2 копії договору купівлі-продажу корпоративних прав та акту приймання-передачі, укладеного з ОСОБА_3 , який був підставою для реєстрації нового бенефіціарного власника ТОВ "Лексінг", та копії договору купівлі-продажу корпоративних прав й акту приймання-передачі, укладеного з ОСОБА_4 , який був підставою для реєстрації у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань нового бенефіціарного власника ТОВ "Лексінг"; 2) визнати недійсним договір купівлі-продажу корпоративних прав та акт приймання-передачі, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , який був підставою для реєстрації нового бенефіціарного власника ТОВ "Лексінг"; 3) визнати недійсним договір купівлі-продажу корпоративних прав та акт приймання-передачі, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який був підставою для реєстрації нового бенефіціарного власника ТОВ "Лексінг".

Ухвалою суду від 16.11.2021 заяву керуючого реалізацією про визнання недійсними договорів купівлі-продажу корпоративних прав (вх. № 26623 від 11.11.2021) залишено без руху. Повідомлено заявника про допущені недоліки заяви про визнання недійсними договорів купівлі-продажу корпоративних прав (вх. № 26623 від 11.11.2021). Ухвалено заявнику - арбітражному керуючому Шапілову С.А. у десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали усунути недоліки, надати суду докази сплати судового збору за подання до суду заяви про визнання недійсними договорів купівлі-продажу корпоративних прав у розмірі 4540,00 грн. Попереджено керуючого реалізацією - арбітражного керуючого Шапілова С.А. про те, що невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали є підставою для повернення заяви без розгляду.

В межах строку, встановленого судом, керуючим реалізацією разом із супровідним листом (вх. № 27841 від 25.11.2021) надано до суду докази сплати судового збору в розмірі 4540,00 грн, а саме - квитанцію про сплату № 91774 від 24.11.2021.

Ухвалою суду від 29.11.2021 призначено заяву керуючого реалізацією про визнання недійсними договорів купівлі-продажу корпоративних прав (вх. № 26623 від 11.11.2021) до розгляду на 21.12.2021. Залучено до участі у розгляді заяви керуючого реалізацією - ОСОБА_3 , Кривицького Юрія Анатолійовича, ТОВ "Лексінг". Ухвалено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Кривицькому Ю.А. та ТОВ "Лексінг" до дати проведення судового засідання надати суду: відзив на заяву керуючого реалізацією про визнання недійсними договорів купівлі-продажу корпоративних прав (вх. № 26623 від 11.11.2021) з його правовим і документальним обґрунтуванням; докази надсилання відзиву на адресу керуючого реалізацією та інших учасників у справі про банкрутство (оригінали фіскальних чеків та поштових описів вкладення). Задоволено клопотання керуючого реалізацією про витребування доказів. Витребувано у ОСОБА_2 належним чином засвідчені копії: договору купівлі-продажу корпоративних прав та акту приймання-передачі, укладеного з ОСОБА_3 , який був підставою для реєстрації нового бенефіціарного власника ТОВ "Лексінг"; договору купівлі-продажу корпоративних прав й акту приймання-передачі, укладеного з ОСОБА_4 , який був підставою для реєстрації у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань нового бенефіціарного власника ТОВ "Лексінг".

Згідно з даними КП "Діловодство спеціалізованого суду" копію вищевказаної ухвали суду направлено ліквідатора цінним листом на адреси, зокрема, ОСОБА_2 (вих.№033033/1, трек-номер Укрпошти - 619), Сучкова М.О. (вих. № 033033/6, трек-номер Укрпошти - 760), Кривицького Ю.А. (вих. № 033033/5, трек-номер Укрпошти - 752), ТОВ "Лексінг" (вих. № 033033/7, трек-номер Укрпошти - 779).

Присутній у судовому засіданні керуючий реалізацією заяву про визнання недійсними договорів купівлі-продажу корпоративних прав підтримав у повному обсязі.

Представник АТ "ПроКредитБанк" у судовому засіданні повідомив про те, що банк не заперечував проти заяви керуючого реалізацією про визнання недійсними договорів купівлі-продажу корпоративних прав.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надав відзив (вх. № 30010 від 20.12.2021) на заяву про визнання недійсними договорів купівлі-продажу корпоративних прав, в якому просив суд відмовити в задоволенні заяви арбітражного керуючого Шапілова С.А., посилаючись на те, що порушення провадження у справі відбулося в 2010 році, а тому, на думку банкрута, до спірних правовідносин слід застосовувати норми не Кодексу України з процедур банкрутства, а Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"; крім того, на виконання вимог ухвали суду від 29.11.2021 надав копії договорів купівлі-продажу корпоративних прав від 07.05.2021 і 02.09.2021 та актів приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Лексінг" 07.05.2021 і 02.09.2021.

ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надав відзив (вх. № 30009 від 20.12.2021) на заяву керуючого реалізацією про визнання недійсними договорів купівлі-продажу корпоративних прав, в якому зазначив про те, що не заперечує проти задоволення заяви арбітражного керуючого Шапілова С.А., додатково вказав про те, що станом на 16.12.2021 покупець не сплатив йому грошові кошти за покупку корпоративних прав ТОВ "Лексінг".

ОСОБА_4 та представник ТОВ "Лексінг" у судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, правом на подання відзиву не скористалися; про дату, час та місце розгляду заяви керуючого реалізацією були повідомлені належним чином, про що свідчать дані веб-сайту Укрпошти - https://ukrposhta.ua/, згідно з якими копію ухвали суду від 29.11.2021 було отримано ОСОБА_4 (трек-номер Укрпошти - 752) та ТОВ "Лексінг" (трек-номер Укрпошти - 779) 04.12.2021 особисто.

В судовому засіданні 21.12.2021 було оголошено перерву на 21.12.2021 о 17:00.

Після перерви учасники у справі про банкрутство в судове засідання не з`явилися.

Як вказано у Рішенні Конституційного суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

В частині 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вказує на те, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Суд зазначає, що питання про те, що певні обставини перешкоджають розгляду справи, вирішуються судом залежно від конкретних обставин справи.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що зібраних доказів достатньо для розгляду заяви керуючого реалізацією про визнання недійсними договорів купівлі-продажу корпоративних прав (вх. № 26623 від 11.11.2021) за наявними у справі матеріалами. Крім того, суд зазначає, що надавав можливість учасникам у справі, зокрема ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ТОВ "Лексінг", реалізувати свої процесуальні права на подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, у тому числі на представництво в судовому засіданні, проте, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 правом на з`явлення у судове засідання не скористалися, тоді як ОСОБА_4 та ТОВ "Лексінг" не скористалися ані правом на подання відзиву на заяву керуючого реалізацією, ані правом на з`явлення у судове засідання особисто або шляхом направлення своїх уповноважених представників.

Дослідивши заяву керуючого реалізацією про визнання недійсними договорів купівлі-продажу корпоративних прав (вх. № 26623 від 11.11.2021), розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Ухвалою суду від 18.06.2010 прийнято заяву ФОП Сучкова О.О. та порушено провадження у справі в порядку ст. ст. 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до 19.01.2013), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Постановою господарського суду Харківської області від 12.07.2010 ФОП Сучкова О.О. визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатора.

21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства.

Під час процедури погашення боргів 07.05.2021 між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Лексінг", відповідно до умов якого продавець зобов`язується відступити шляхом продажу 100 % частки (надалі - частка), що становить 497259,82 грн , належних йому в статутному капіталі ТОВ "Лексінг" (надалі - товариство), а покупець зобов`язується прийняти частку та сплатити за неї обумовлену цим договором суму (п. 1.1 договору). Разом із передачею зазначеної вище частки у статутному капіталі товариства продавець передає, а покупець приймає на себе права та обов`язки учасника товариства (п. 1.2 договору).

Згідно з п. 1.4 вищезазначеного договору передача частки, зазначеної п. 1.1 цього договору, оформлюється шляхом підписання акту прийому-передачі частки в статутному капіталі.

Відповідно до п. п. 2.1, 2.2 договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Лексінг" від 07.05.2021 вартість частки, що відчужується за цим договором, визначена за домовленістю сторін і складає 35000,00 грн. Покупець зобов`язаний оплатити повну вартість частки у розмірі, що визначено у п. 2.1 даного договору на користь продавця до 31.12.2021.

Пунктами 4.1, 4.2, 6.2 вказаного договору передбачено, що покупець набуває право власності на частку з моменту підписання сторонами цього договору. 3 моменту переходу права власності на частку до покупця, до нього переходять всі права передбачені чинним законодавством та статутом товариства. Цей договір вважається укладеним з моменту його підписання і діє до його повного виконання.

Того ж дня, 07.05.2021, між ОСОБА_3 (сторона 1) та ОСОБА_2 (сторона 2) складено акт приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Лексінг", засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев`янко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № № 626, 627, згідно з яким у зв`язку з відчуженням частки у статутному капіталі ТОВ "Лексінг", сторона-1 передає частку у зазначеному товаристві у розмірі 497259,82 грн, що дорівнює 100% статутного капіталу, сторона 2 приймає частку у зазначеному товаристві у розмірі 497259,82 грн, що дорівнює 100% статутного капіталу. З дати укладення цього акта сторона 1 не є власником частки у розмірі 497259,82 грн, що дорівнює 100% статутного капіталу, та учасником товариства на зазначений розмір частики, а права власності щодо частки у статутному капіталі зазначеного товариства у зазначеному розмірі, з усіма правами та обов`язками учасника, визначеними статутом товариства та чинним законодавством України, переходять до сторони 2 (п. 2 акта). Цей акт в повному обсязі засвідчує волю та волевиявлення сторони з передачі частки у статутному капіталі товариства від сторони 1 до сторони 2. Акт не є окремим та самостійним договором або угодою (п. 3 акта). Частка в статутному капіталі товариства, відчужена на підставі договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "Лексінг" від 07.05.2021.

В подальшому, 02.09.2021 між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Лексінг", відповідно до якого, в порядках та на умовах, визначених цим договором, продавець зобов`язується передати покупцю, а покупець зобов`язуються прийняти та оплатити частку у статутному капіталі ТОВ "Лексінг" (далі - товариство), в розмірі 100% від загального розміру статутного капіталу, що в грошовому вираженні становить 497259,82 грн (п. 1 договору).

Згідно з умовами вищезазначеного договору з дня набрання чинності цього договору - покупець зобов`язаний оформити та зареєструвати у відповідних органах реєстрації зміни до відомостей про юридичну особу, зумовлені зміною складу учасників товариства. Продавець зобов`язаний всіляко сприяти реалізації покупцю цього пункту договору, у тому числі вчиняти з цією метою будь-які необхідні юридичні та фактичні дії (п.2 договору). Ціна договору за погодженням сторін, становить 50000,00 грн, які покупець сплачує продавцю до 31.12.2021 (п. 3 договору, з урахуванням додаткової угоди до договору від 02.09.2021).

Відповідно до п. п. 5, 8 договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Лексінг" від 02.09.2021 перехід до покупця прав та обов`язків, пов`язаних з належністю на праві власності частки у статутному капіталі товариства в розмірі 100% статутного капіталу відбувається з моменту вступу в дію цього договору та підписання сторонами акту приймання-передачі частки у статутному капіталі. Договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами.

Того ж дня, 02.09.2021, між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) у зв`язку з укладанням 02.09.2021 договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Лексінг" було укладено акт приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Лексінг", засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець Я.М. та зареєстрований в реєстрі за № № 1023, 1024, відповідно до якого продавець передав у власність, а покупець прийняв у власність частку у статутному капіталі ТОВ "Лексінг", в розмірі 100% від загального розміру статутного капіталу, що в грошовому вираженні становить 497259,82 грн (п. 1 акта). Частка, що передається, внесена (сформована) продавцем до статутного капіталу ТОВ "Лексінг" в повному обсязі, а також оплачена покупцем згідно з умовами договору купівлі-продажу частки в повному обсязі (п. 2 акта). Цей Акт приймання-передачі частки набуває чинності з моменту його підписання сторонами (п. 4 акта). Покупець стає по відношенню до ТОВ "Лексінг" його новим учасником з моменту державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, пов`язаних із зміною учасників.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань на момент розгляду заяви керуючого реалізацією (вх. № 26623 від 11.11.2021) єдиним засновником (учасником) ТОВ "Лексінг" () є ОСОБА_4 з часткою у статному капіталі товариства в розмірі 497259,82 грн.

В обґрунтуванні заяви про визнання недійсними договорів купівлі-продажу корпоративних прав (вх. № 26623 від 11.11.2021) керуючий реалізацією посилався на порушення банкрутом вимог ч. 5 ст. 131 Кодексу України з процедур банкрутства, яке полягає в укладанні ОСОБА_2 правочинів щодо набуття та подальшого відчуження права власності на корпоративні права особисто, без згоди та участі керуючого реалізацією.

Надаючи правову оцінку даному спору, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону про банкрутство, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 11 ГПК України суд при розгляді справи керується верховенством права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано ВРУ, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства, частиною 4 Прикінцевих та перехідних положень якого встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Закріплений у наведеній нормі принцип незворотності дії закону та інших нормативно-правових актів у часі (lex ad praeterian non valet) полягає в тому, що дія їх не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання ними чинності, за винятком випадку коли закон або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював і Конституційний Суд України. Зокрема, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 №1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце (висновок щодо застосування ч. 1 ст. 58 Конституції України, викладений у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 3-1085гс15).

У Рішенні від 03.10.1997 № 4-зп Конституційний Суд України надав роз`яснення стосовно порядку набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами: конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному; звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього; загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori - "наступний закон скасовує попередній".

Таким чином, залежно від порядку набрання чинності нормативно-правовим актом, може бути застосовано декілька способів його дії у часі. Зокрема, як зазначено в пункті 2 Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99, перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися: 1) негайно (безпосередня дія); 2) шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма); 3) шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

Під зворотною (ретроактивною) дією акта цивільного/господарського законодавства розуміється поширення його дії на відносини, що виникли до набрання ним чинності.

Системний аналіз викладеного дає змогу виокремити два випадки зворотної дії норм цивільного/господарського законодавства: 1) коли акт законодавства пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність; 2) якщо законодавець встановлює спеціальні випадки зворотної дії актів законодавства.

Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватися на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99).

Отже, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Закріплення названого принципу є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (Рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 у справі № 1-зп).

Водночас цивільне/господарське законодавство не забороняє застосування нових положень зі зворотною силою, але виключно тоді, коли зворотна дія цих актів, по-перше, встановлена в них самих, а по-друге, якщо темпоральний прояв не суперечить принципу, вираженому в статті 58 Конституції України щодо застосування до події, факту того закону (нормативно-правового акта) під час дії якого вони настали або мали місце.

Саме з такого розуміння принципу дії закону в часі слід виходити під час вирішення питання щодо застосування норм закону, що набрав чинності на зміну попередньому, який регулював аналогічні правовідносини.

Як було зазначено вище, частиною 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодекс України з процедур банкрутства встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Отже, у даному випадку, не має місце зворотня дія норм Кодексу України з процедур банкрутства у часі.

Поряд із цим, оскільки оскаржувані правочини були вчинені 07.05.2021 та 02.09.2021, тобто в період після набрання сили Кодексом України з процедур банкрутства, до спірних правовідносин слід застосовувати норми, які діяли на момент їхнього виникнення, а саме - норми Кодексу України з процедур банкрутства, а не норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Кодексу України з процедур банкрутства відповідно до цього Кодексу щодо боржника - фізичної особи застосовуються такі судові процедури: реструктуризація боргів боржника; погашення боргів боржника. Процедура погашення боргів боржника вводиться у справі про неплатоспроможність разом з визнанням боржника банкрутом.

Статтею 113 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

У випадках передбачених ст. 130 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд ухвалює постанову про визнання боржника банкрутом і введення процедури погашення боргів боржника. Постановою про визнання боржника банкрутом і введення процедури погашення боргів боржника господарський суд також призначає керуючого реалізацією майна в порядку, визначеному цим Кодексом.

Стаття 1 Кодексу України з процедур банкрутства визначає, що керуючий реалізацією (арбітражний керуючий) призначається господарським судом у справі про неплатоспроможність фізичної особи для здійснення реалізації майна банкрута та задоволення вимог кредиторів.

Кодекс України з процедур банкрутства встановлює певні обмеження для фізичної особи, визнаної судом банкрутом.

Зокрема, частинами 4, 5 статті 131 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що з моменту визнання боржника банкрутом розпорядження усіма правами щодо майна, включеного до складу ліквідаційної маси, здійснює керуючий реалізацією від імені боржник. З моменту визнання боржника банкрутом і до винесення судового рішення про закриття процедури банкрутства реєстрація переходу права власності від/до боржника та обтяжень майна боржника, включаючи нерухоме майно і цінні папери, що існують в бездокументарній формі, відбувається виключно на підставі заяви керуючого реалізацією.

Таким чином, визнання фізичної особи банкрутом має для неї певні правові наслідки, зокрема, у вигляді обмеження повноважень розпорядження усіма правами (щодо майна, включеного до складу ліквідаційної маси, а також щодо реєстрації переходу права власності від/до боржника), які надаються керуючому реалізацією.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Абзацом 2 частини 1 статті 30 ЦК України встановлено, що цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

З огляду на зазначені норми закону, змістом дієздатності є здатність громадянина своїми діями набувати цивільних прав і створювати цивільні обов`язки (правонабувальна здатність); здатність самостійно здійснювати цивільні права та виконувати обов`язки (правоздійснювальна або правовиконавча здатність); здатність своїми діями розпоряджатися належними особі правами (праворозпорядча здатність); здатність нести відповідальність за протиправну поведінку (деліктоздатність).

Оскільки змістом права власності у суб`єктивному значенні є можливість володіння, користування і розпорядження майном, у банкрута як особи, яка перебуває у відповідному статусі, залишається право володіння і користування майном, натомість обмежується право розпорядження (обмеження праворозпорядчої складової дієздатності).

Суд звертає увагу на те, що провадження у справі про банкрутство ФОП Сучкова Олексія Олексійовича було порушено на підставі його особистого звернення до суду з відповідною заявою. Таким чином, ОСОБА_2 безумовно був обізнаний про провадження у справі про банкрутство, оскільки саме він подав до суду відповідну заяву.

Згідно зі ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах наданих їй актами цивільного законодавства, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватись від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Тобто, банкрут мав діяти добросовісно, розсудливо, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на підставі, у межах та спосіб, що передбачено положеннями Кодексу України з процедур банкрутства та цивільним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Незважаючи на імперативні приписи Кодексу України з процедур банкрутства, банкрут - ОСОБА_2 , укладаючи самостійно договори від 07.05.2021 та 02.09.2021 про купівлю-продаж частки у статутному капіталі ТОВ "Лексінг", а також акти приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Лексінг" від 07.05.2021 та 02.09.2021, на власний розсуд збільшив обсяг своїх грошових зобов`язань, взявши на себе обов`язок сплатити вартість частки ТОВ "Лексінг", перебуваючи при цьому в процедурі погашення боргів боржника, та в подальшому відчужив зазначене майно без участі керуючого реалізацією, всупереч вимогам ч. 5 ст. 131 Кодексу України з процедур банкрутства.

Відступлення частки у статутному капіталі є правовим механізмом, за яким відбувається її відчуження на підставі договору купівлі-продажу, міни, дарування або іншого зобов`язального договору. Наслідком відчуження частки є набуття іншою стороною договору права на частку.

Учинення правочину з відчуження частки не має наслідком автоматичний перехід корпоративних прав від первісного власника до набувача. Договором може бути передбачено, що право власності на частку переходить до набувача з моменту підписання договору, однак для переходу володіння часткою є необхідним волевиявлення обох сторін щодо цього. Передання частки від учасника набувачу може бути, зокрема, кінцевим етапом виконання договору (наприклад, після сплати покупної ціни), що можливо значно пізніше від укладення зобов`язального договору.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю або товариства з додатковою відповідальністю (далі в цій частині - товариство) подається, зокрема, один із таких відповідних документів: а) рішення загальних зборів учасників товариства про визначення розміру статутного капіталу та розмірів часток учасників; б) рішення загальних зборів учасників товариства про виключення учасника з товариства; в) заява про вступ до товариства; г) заява про вихід з товариства; ґ) акт приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі товариства; д) судове рішення, що набрало законної сили, про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства; е) судове рішення, що набрало законної сили, про стягнення з (повернення з володіння) відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі товариства.

Із зазначеної норми вбачається можливість внесення змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на підставі, зокрема, акта приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства.

Відтак акт приймання-передачі частки є документом, що відображає волевиявлення сторін щодо передання володіння від учасника товариства до набувача частки, має юридичні наслідки - набуття та припинення права власності на корпоративні права.

Приймаючи до уваги, що у діях ОСОБА_2 вбачається порушення ч. 2 ст. 203 ЦК України, оскільки банкрут не мав необхідного обсягу дієздатності на укладання оскаржуваних договорів та актів, суд вважає за необхідне задовольнити заяву керуючого реалізацією про визнання недійсними договорів купівлі-продажу корпоративних прав (вх.№ 26623 від 11.11.2021), визнати недійсними договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Лексінг" від 07.05.2021, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; акт приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Лексінг" від 07.05.2021, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев`янко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № № 626, 627; договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Лексінг" від 02.09.2021 з додатковою угодою від 02.09.2021 до договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Лексінг" від 02.09.2021, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ; акт приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Лексінг" від 02.09.2021, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець Я.М. та зареєстрований в реєстрі за №№ 1023, 1024.

Керуючись ст. ст. 58-67, 130-133 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст.ст. 232-235 ГПК України, -

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву керуючого реалізацією про визнання недійсними договорів купівлі-продажу корпоративних прав (вх. № 26623 від 11.11.2021).

Визнати недійсними договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Лексінг" від 07.05.2021, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , та акт приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Лексінг" від 07.05.2021, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев`янко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № № 626, 627.

Визнати недійсними договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Лексінг" від 02.09.2021 з додатковою угодою від 02.09.2021 до договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Лексінг" від 02.09.2021, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , та акт приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Лексінг" від 02.09.2021, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець Я.М. та зареєстрований в реєстрі за № № 1023, 1024.

Ухвалу направити керуючому реалізацією, банкруту, кредиторам, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ТОВ "Лексінг", приватним нотаріусам Київського міського нотаріального округу Дерев`янко О.В. та ОСОБА_5 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги в строки, передбачені ст. 256 ГПК України.

Повний текст ухвали суду складено та підписано 28 грудня 2021 року.

Суддя Усатий В.О.