ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2021 Справа № 917/1694/21

Господарський суд Полтавської області у складі судді Мацко О.С., розглянувши у спрощеному провадженні матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «МС», 36007, м. Полтава, вул. Ковпака 39,

до Єрошенко Алли Володимирівни , АДРЕСА_1 ,

про cтягнення 177 109,55 грн.,

Представники сторін: не викликались.

Суть спору:

Розглядається позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «МС» до Фізичної особи-підприємця Єрошенко Алли Володимирівни про стягнення 177 109,55 грн., з яких 159 400,00 грн. - заборгованість за договором суборенди № 34 від 01.12.2020 р., 6 778,73 грн. - пеня, 8 277,64 грн. - інфляційні збитки, 2 653,18 грн. - 3 % річних.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 08.11.2021 року суд звернувся із запитом до Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб по м. Полтавіщодо доступу до персональних даних фізичної особи Єрошенко Алли Володимирівни .

16.11.2021 року Управлінням реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб по м. Полтаві до суду надано довідку, в якій зазначено, що місце проживання фізичної особи Єрошенко Алли Володимирівни зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до положення абз. 2 ч. 1 ст. 176 ГПК суд ухвалою від 18.11.2021 р. прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у даній справі; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Аргументи учасників справи:

Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач здійснював оплату за користування майном за договором суборенди нежитлового приміщення № 34 від 01.12.2020 р. не в повному обсязі, чим порушив умови господарського зобов`язання, встановлені зазначеним договором та законом.

Відповідач у визначеному господарським процесуальним законодавством порядку на позов не відреагував, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи, про покладені на нього обов`язки та його процесуальні права (повідомлення про вручення відповідачу копії ухвали від 18.11.2021 р. міститься в матеріалах справи).

Згідно із ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Виклад обставин справи, встановлених судом:

01.12.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «МС» та Фізичною особою-підприємцем Єрошенко Аллою Володимирівною було укладено договір суборенди № 34 (а.с. 8-9).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору Орендар (ТОВ «Компанія з управління активами «МС») зобов`язувався передати в платне тимчасове користування Суборендаря (ФОП Єрошенко А.В.) на умовах даного договору частину нежитлового приміщення, а саме: нежитлові кімнати під магазин, що знаходяться в АДРЕСА_2 площею 144,6 кв.м.

Згідно з п. 1.2 договору передача в суборенду об`єкта оренди оформляється відповідним Актом прийому-передачі.

Суборендар вступає в тимчасове користування Приміщення з моменту підписання Сторонами даного договору і Акту прийому-передачі приміщень в суборенду (п. 3.1 договору).

У відповідності до вищевказаних положень договору 01.12.2020 року сторонами підписано Акт приймання-передавання майна, зазначеного у п. 1.1 договору суборенди № 34 від 01.12.2020 р. (а.с. 10).

Пунктом 5.2 договору встановлено, що Суборендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі вносити Орендареві орендну плату.

Судом встановлено, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 17.06.2021 року припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця Єрошенко Алли Володимирівни.

Згідно з ч. 4 ст. 8 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

При цьому, відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

У випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (із внесенням до Реєстру запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за зобов`язаною особою, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Дані висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 р. по справі № 916/559/17, що відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України мають враховуватись судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Таким чином, зобов`язання Фізичної особи-підприємця Єрошенко Алли Володимирівни за договором суборенди № 34 від 01.12.2020 р., з урахуванням вищевикладеного, перейшли до фізичної особи Єрошенко Алли Володимирівни .

За даними Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «МС» відповідач розрахунки за договором суборенди № 34 від 01.12.2021 р. здійснював не в повному обсязі, що стало підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою про стягнення з Єрошенко Алли Володимирівни 177 109,55 грн., з яких 159 400,00 грн. - заборгованість за договором суборенди № 34 від 01.12.2020 р., 6 778,73 грн. - пеня, 8 277,64 грн. - інфляційні збитки, 2 653,18 грн. - 3 % річних.

Перелік доказів, якими позивач обґрунтовує наявність обставин, що є предметом доказування у даній справі: договір суборенди № 34 від 01.12.2020 р., акт приймання-передачі майна від 01.05.2019 р., акт приймання-передавання від 01.12.2020 р., акти приймання-передачі наданих орендних послуг № 0093 від 31.01.2021 р., № 0042 від 28.02.2021 р., № 0052 від 31.03.2021 р., № 0067 від 30.04.2021 р., № 0092 від 31.05.2021 р. та № 0100 від 30.06.2021 р., акт звіряння розрахунків з 01.01.2021 р. по 30.06.2021 р. та ін.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. 5 ст. 762 ЦК України).

Згідно з п. 5.1 договору суборенди № 34 від 01.12.2020 р. розмір орендної плати за користування одного метра складає 250,00 грн. (без ПДВ) на місяць без комунальних платежів.

Відповідно до п. 4.2 договору орендна плата сплачується в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок Орендаря щомісячно авансом не пізніше 10-го числа поточного місяця на підставі рахунків, що надаються Орендарем не пізніше 5-го числа поточного місяця. Орендар надає для підписання Суборендарю Акт наданих послуг за відповідний місяць не пізніше 01 числа місяця наступного за звітним.

Пунктом 4.6 договору також визначено, що розрахунок суми орендної плати здійснюється з дати передачі приміщення в суборенду відповідно до Акту прийому-передачі по дату підписання Акту повернення Приміщень, включно.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за договором суборенди № 34 від 01.12.2020 р. та приписів цивільного законодавства України за користування майном розрахувався не в повному обсязі.

Так, в матеріалах справи міститься належним чином засвідчена копія акта звіряння розрахунків між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «МС» та Фізичною особою-підприємцем Єрошенко Аллою Володимирівною з 01.01.2021 р. по 30.06.2021 р. (а.с. 17), згідно з яким заборгованість відповідача перед позивачем за договором суборенди № 34 від 01.12.2020 р. становить 159 400,00 грн.

Доказів сплати вказаної заборгованості до суду не надано.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 159 400,00 грн. заборгованості за договором суборенди № 34 від 01.12.2020 р. підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 9.3 укладеного сторонами договору визначено, зокрема, що у випадку прострочення строків сплати орендної плати, сплачується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення платежу за кожен день прострочення, у тому числі і за день сплати.

Позивачем наведено розрахунок пені за прострочення строків сплати орендних платежів за договором суборенди № 34 від 01.12.2020 р. в розмірі 6 778,73 грн. за період з 11.01.2021 р. по 11.07.2021 р. (розрахунок в матеріалах справи, а.с. 19-20).

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З огляду на положення вказаної норми, а також з урахуванням строків виникнення заборгованості та здійснення часткових оплат, зазначених в акті звіряння розрахунків між сторонами, суд здійснив перерахунок пені за несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором суборенди № 34 від 01.12.2020 р. згідно з яким розмір пені склав 7 955,47 грн. (розрахунок - в матеріалах справи).

Водночас, відповідно до положення ч. 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з Єрошенко А.В. пені за прострочення строків сплати орендних платежів за договором суборенди № 34 від 01.12.2020 р. в розмірі, зазначеному в позовній заяві Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «МС», а саме - 6 778,73 грн.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем приведено розрахунок інфляційних втрат в розмірі 8 277,64 грн. за період з січня по вересень 2021 року та 3% річних в розмірі 2 653,18 грн. за період з 11.01.2021 р. по 11.10.2021 р. (розрахунок в матеріалах справи, а.с. 20-22).

Згідно з перерахунком 3% річних за несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором суборенди № 34 від 01.12.2020 р., зробленим судом, їхній розмір становить 2 889,12 грн., а тому, враховуючи положення ч. 2 ст. 237 ГПК України, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача відсотків річних підлягають задоволенню в розмірі, заявленому позивачем.

Водночас, згідно з перерахунком інфляційних втрат, проведеним судом, їхній розмір склав 8 131,01 грн., а отже, саме дана сума підлягає стягненню з відповідача.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

У даному випадку, дослідивши та оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з Єрошенко Алли Володимирівни 159 400,00 грн. заборгованості за договором суборенди № 34 від 01.12.2020 р., 6 778,73 грн. пені, 8 131,01 грн. інфляційних збитків та 2 653,18 грн. 3 % річних.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 2 654,44 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 237, 238, 252 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Єрошенко Алли Володимирівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «МС» (36007, м. Полтава, вул. Ковпака 39, ) 176 962,92 грн., з яких 159 400,00 грн. - заборгованість за договором суборенди № 34 від 01.12.2020 р., 6 778,73 грн. - пеня, 8 131,01 грн. - інфляційні збитки, 2 653,18 грн. - 3 % річних; 2 654,44 грн. судового збору.

3. Видати наказ з набранням чинності цим рішенням.

4. В іншій частині позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку та строки, встановлені ГПК України (ст.ст.256,257 ГПК України).

Повне рішення складено 29.12.2021 р.

Суддя О.С. Мацко