ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.12.2021р. Справа №905/1892/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Устимової А.М.,

за участю секретаря судового засідання Вовк М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Контрансис»

до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська»

про: стягнення 637283,95грн, з яких: основний борг 552000,00грн, пеня 9954,10грн, 3%річних 22503,45грн, інфляційні втрати 52826,40грн

за участю уповноважених представників сторін:

від позивача: (в режимі відеоконференції) Денисенко Тетяна Миколаївна, адвокат,свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю №2863 від 31.10.2014р.;

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст і підстави позовних вимог

30.09.2021, шляхом направлення поштового відправлення Приватне акціонерне товариство «Контрансис» (далі - ПрАТ «Контрансис») звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» (далі - ТДВ «Шахта «Білозерська») про стягнення 637283,95грн, з яких: основний борг 552000,00грн, пеня 9954,10грн, 3%річних 22503,45грн, інфляційні втрати 52826,40грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором постачання від 14.05.2019 №8131-ШБЗ-УМТС-Т в частині оплати за поставлений товар, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість в розмірі 552000,00грн, що стало підставою для нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Процедура провадження у справі у господарському суді

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2021 для розгляду даної справи визначена суддя Устимова А.М.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 11.10.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 02.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1892/21; справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; судове засідання призначено на 23.11.2021.

Ухвалою від 23.11.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 09.12.2021.

Ухвалою від 09.12.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 22.12.2021 о 09:30год.

13.12.2021 шляхом поштового направлення до суду від ТДВ «Шахта «Білозерська» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи призначеного на 09.12.2021 року, у зв`язку з тим, що представник ТДВ «Шахта Білозерська», приймає участь в іншому судовому засіданні.

У зв`язку з втратою актуальністю клопотання (надійшло після дати засідання) у суду відсутні підстави для розгляду даного клопотання.

14.12.2021 електронною поштою до суду від позивача надійшла заява, в якій останній надає розрахунки пені, підписана кваліфікованим електронним підписом.

14.12.2021 електронною поштою до суду надійшла заява представника позивача про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, скріплена кваліфікованим електронним підписом.

Ухвалою суду від 15.12.2021 заява представника позивача про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції задоволена.

15.12.2021 електронною поштою до суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог від 14.12.2021, підписана кваліфікованим електронним підписом, з доказами направлення її відповідачу також електронною поштою.

З урахуванням приписів ст. 46 Господарського процесуального кодексу України (далі- ГПК України), суд приймає до розгляду заяву позивача в якості заяви про зменшення позовних вимог щодо стягнення пені, оскільки згідно резолютивної частини заяви позивач зменшує виключно кількісні показники пені, яку просить стягнути.

Остаточні позовні вимоги - стягнення з ТОВ«Шахта «Білозерська» на користь ПрАТ «Контрансис» 635655,10грн., з яких: основний борг - 552000,00грн, пеня 8325,25грн, 3% річних 22503,45грн, інфляційні втрати 52826,40грн.

Судове засідання 22.12.2021 проведено у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» за участю представника позивача Денисенко Т.М.

Представник відповідача у судове засідання 22.12.2021 не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений шляхом направлення ухвали суду від 09.12.2021 на адресу останнього, яка міститься в матеріалах справа та відповідає відомостям в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак виходячи з даних відстеження листів за трекінгом АТ «Укрпошта» відправлення повернуто на адресу суду 21.12.2021 з відміткою: «Адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до частин третьої та сьомої статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Порядок вручення судових рішень визначений статтею 242 ГПК України, за змістом частини п`ятої якої учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Згідно з положеннями частини 6 статті 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункт 5).

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, і які регулюють відносини між ними.

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою «Вручити особисто», рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка» приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11 та 17 Правил).

Рекомендовані поштові відправлення з позначкою «Судова повістка», адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду (пункт 99 - 2 Правил).

У разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою у порядку, визначеному у пунктах 99, 99.1, 99.2, 106 та 114 цих Правил, із зазначенням причини невручення (пункт 116 Правил).

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19.

Верховний Суд звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19 та від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Суд зауважує, що відповідач під час розгляду справи надав суду відзив на позовну заяву №0/4 від 18.11.2021, що свідчить про обізнаність останнього з фактом розгляду справи у суді.

Згідно приписів ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Судом встановлена відсутність підстав для застосування ч.2 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, що передбачає вичерпний перелік випадків, за наслідками настання яких суд повинен відкласти розгляд справи по суті.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; (ч.3 ст.202 цього Кодексу).

Приймаючи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про його хід, без виклику уповноважених представників сторін у судове засідання, неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними у справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин.

У судовому засіданні 22.12.2021 судом заслухано вступне слово представника позивача, який підтримав позовні вимоги з урахуванням зменшення у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, додатково повідомив суд, що не просить стягувати в якості судових витрати на правову допомогу в сумі 20000,00грн, судовими витратами просить вважати виключно витрати зі сплати судового збору. Судом здійснено дослідження доказів у справі.

Ухвалення рішення суду відбулось у нарадчій кімнаті у порядку ст.ст.219-220 Господарського процесуального кодексу України.

Позиція учасників процесу

ПрАТ «Контрансис» в обґрунтування заявлених вимог зазначило, що позивач 05.02.2020 на виконання умов договору постачання від 14.05.2019 №8131-ШБЗ-УМТС-Т здійснив відповідачу поставку продукції за видатковою накладною від 05.02.2020 №РН-0000017 на загальну суму 552 000,00грн.

З урахуванням положень п.5.4. договору, відповідно до якого Покупець здійснює оплату за поставлену продукцію протягом 5 робочих днів з 90 календарного дня з дати поставки відповідної продукції, відповідач повинен був сплатити вартість товару до13.05.2020 включно, вказане зобов`язання відповідачем не виконано, відтак у останнього наявна заборгованість в розмірі 552 000,00грн.(позиція позивача викладена з урахуванням пояснень, які надані в заяві від 14.12.2021).

У зв`язку з порушенням строків виконання грошового зобов`язання з оплати продукції, позивач нарахував штрафні санкції відповідно до п.6.8 договору у розмірі 8325,25грн та на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних у розмірі 22503,45грн, інфляційні втрати у розмірі 52 826,40 грн.

Також, позивач просить суд відшкодувати за рахунок відповідача понесені при зверненні з позовом до суду витрати зі сплати судового збору в розмірі 29 559,26 грн.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав до суду оригінал ордеру серії АЕ № 1091551 від 30.09.2021; акту звірки взаємних розрахунків з ТДВ «Шахта «Білозерська» по договору № 8131-ШБЗ-УМТС станом на 30.09.2021 та належним чином засвідчені копії: договору №8131-ШБЗ-УМТС від 14.05.2019 з додатками; специфікації; рахунку-фактури № СФ-0000016 від 05.02.2020; видаткової накладної №РН-0000017 від 05.02.2020; претензії № 18(09) від 15.09.2020 з доказами направлення та отримання, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2863 від 31.10.2014; договору про надання правової допомоги №2810-01 від 28.10.2020; витягу з ЄДРПОУ щодо ПрAT «Контрансис»; протоколу № 28/02-2020 від 28.02.2020; Статуту ПрАТ «Контрансис»; протоколу № 1/2020 від 29.04.2020.

Підставність заявлених вимог позивач нормативно обґрунтовує посиланням на статті 509,526,527,625,692,712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 20, 193, 265 Господарського кодексу України ( далі - ГК України), статті 4, 20, 27, 123, 162 - 164 ГПК України

У подальшому позивач надав суду належним чином засвідчені копії, крім вище вказаних, наряду на отримання ТМЦ № 070 від 05.02.2020, податкової накладної № 1 від 05.02.2020 та квитанція про її прийняття; сертифікатів якості № 0000017-1 та № 0000017-2; листа щодо сертифікації продукції; дозволу ГУ Держпраці у Дніпропетровській області № 0847.17.12 від 19.07.2017; інструкції по експлуатації обладнання, та письмові пояснення, в яких посилається на таке: п. 6.8. Договору визначено, що у випадку несвоєчасної оплати продукції Покупець за письмовою вимогою Постачальника сплачує Постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення оплати від вартості своєчасно неоплаченої продукції, однак не більше 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції. На виконання вказаного пункту щодо пред`явлення письмової вимоги про стягнення пені ПрАТ «Контрансис» 20.09.2020 направлено претензію № 18(09) від 15.09.2020 року про стягнення заборгованості за Договором на адресу ТДВ «Шахта «Білозерська» з розрахунком пені станом на день пред`явлення претензії - 15.09.2020. В свою чергу, з позовною заявою про стягнення заборгованості за Договором № 8131-ШБЗ-УМТС-Т від 14.05.2019 ПрАТ «Контрансис» звернулось лише 30.09.2021, що, беручи до уваги ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, стало підставою для застосування строків позовної давності в один рік для стягнення пені, та, відповідно, розрахунку вказаної штрафної санкції за період з 30.09.2020 по 23.11.2020. Таким чином, ПрАТ «Контрансис» виконано п. 6.8. Договору в частині пред`явлення вимоги про стягнення пені в повному обсязі, проте, з огляду на факт звернення до суду з позовною заявою лише через рік після направлення такої вимоги та застосування строків позовної давності, період нарахування пені, що може бути стягнута на день пред`явлення позову, відрізняється від того, що зазначений у претензії. При цьому також варто наголосити, що в даному випадку п.6.8. Договору передбачено обов`язок щодо необхідності звернення до порушника з письмовою вимогою про стягнення пені, що позивачем і виконано.

У відзиві на позовну заяву ТДВ «Шахта «Білозерська» позовні вимоги визнало частково в сумі 552000,00грн, заперечує проти задоволення позовних вимог щодо стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат, з посиланням на приписи ст.551 ЦК України як підставу для зменшення штрафних санкцій. Вказує, що позивач не довів, що поніс збитки внаслідок допущення відповідачем порушення грошових зобов`язань. Посилається на той факт, що на даний час ТДВ «Шахта «Білозерська» знаходиться у скрутному фінансовому стані, діяльність є збитковою, підприємство не має прибутку, показник збитку за 9 місяців 2021 року склав 495310000грн, на підтвердження чого надав суду копію відповідного звіту по фінансові результати.

У відповіді на відзив ПрАТ «Контрансис» вказує, що чинне законодавство передбачає право суду на зменшення заявлених до стягнення штрафних санкцій, що є правом суду, однак позивач звертає увагу, що в період більше 18 місяців після спливу терміну оплати продукції відповідач свідомо ухиляється від виконання зобов`язання за договором. Позивач зауважує, що відповідно до чинного законодавства, скрутний матеріальний стан підприємства не є достатніми доказами виключних обставин, які б могли бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій, а є звичайним ризиком господарської діяльності. Разом з тим, за своєю правовою природою 3% річних та інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми, так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. За таких обставин, оскільки чинне законодавство не передбачає зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат, які мають іншу правову природу, ніж штрафні санкції (штраф, пеня), відсутні підстави для зменшення суми заявлених 3% річних та інфляційних втрат.

Виклад обставин справи, встановлених судом

14.05.2019 між Приватним акціонерним товариством «Макіївський завод «Лазер» (Продавець) та Товариством з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» (Покупець) укладено договір постачання №8131-ШБЗ-УМТС-Т (далі - Договір), відповідно до п.1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, Постачальник зобов`язується поставити у власність Покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, код ГК (в подальшому Продукція), в асортименті, кількості, в строки, по ціні та з якісними характеристиками, узгодженими Сторонами в даному Договорі та Специфікаціях, які є невід`ємними частинами даного Договору. Відповідно до п.1.2 Договору Покупець зобов`язався прийняти та оплатити поставлену в його власність продукцію відповідно до умов означеного договору.

Договір від 14.05.2019 №8131-ШБЗ-УМТС-Т підписаний уповноваженими представниками сторін без зауважень та заперечень, скріплений відтисками печаток підприємств. Щодо факту підписання договору з боку відповідача по довіреності №41/245/2019 від 24.12.2018 позивач зазначив, що вказаний документ знаходиться безпосередньо у розпорядженні відповідача. ПрАТ «Контрансис» ознайомлено з текстом даного документу під час підписання договору, проте його копія позивачу надана не була.

Пунктом 1.1. додаткової угоди від 14.05.2019, якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року.

В подальшому, у 2020році ПрАТ«Макіївський завод «Лазер» перейменовано в ПрАТ«Контрансис», що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями: виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; Статуту Приватного акціонерного товариства «Контрансис» (затверджено загальними зборами акціонерів протоколом №1/2020 від 29.04.2020); протоколом №28/02-2020 засідання наглядової ради Приватного акціонерного товариства «Макіївський завод «Лазер».

Відповідно до п.5.1 Договору загальна сума договору визначається загальною сумою всіх Специфікацій, які є невід`ємною частиною цього договору. У разі відхилення кількості фактично поставленої продукції від узгодженої до постачання кількості, загальна вартість Договору, змінюється пропорційно кількості фактично поставленої продукції з розрахунку її ціни, зазначеної у відповідних Специфікаціях до договору. Толеранс (відхилення за кількістю) поставки Продукції складає ІІ, якщо інше не обумовлено сторонами у відповідних Специфікаціях до Договору. У будь-якому випадку, загальна орієнтовна сума договору не повинна перевищувати 5000000,00 (п`ять мільйонів гривень) з ПДВ на дату укладення договору. Сума Договору може бути збільшена шляхом підписання сторонами відповідної додаткової угоди після отримання дозволу уповноваженої на те органу управління Покупця.

Пунктом 5.2 Договору унормовано, що ціни на продукцію, що поставляється Постачальником встановлюються сторонами у відповідних Специфікаціях до договору.

Якість і комплектність кожного виду продукції, що поставляється повинна відповідати нормам, стандартам якісних показників і технічним вимогам, встановленим діючими нормативними актами України та умовами цього Договору. Продукція, що поставляється за цим договором, повинна бути новою, якщо інше не обумовлено в Специфікаціях до цього договору (пункт 2.1 Договору).

Відповідно до пункту 4.1 Договору поставка продукції проводиться партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками і в терміни, узгоджені сторонами в Специфікаціях до цього договору. Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної за своїми якісними показниками, яке супроводжується одним документом про якість та / або одним з товаросупровідним документом.

Згідно з п.4.7 Договору датою поставки вважається дата, зазначена представником Покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих Постачальником. При поставці автомобільним транспортом датою поставки вважається дата, зазначена представником Покупця на видатковій накладній. При поставці залізничним транспортом датою поставки вважається дата, зазначена в залізничній накладній, яка свідчить про прибуття Продукції на залізничну станцію призначення (в узгоджене місце призначення поставки).

Як передбачено п.4.2 Договору умови поставки продукції, визначені сторонами, - СРТ, згідно з «Інкотермс-2010», з урахуванням умов і застережень, що містяться в цій угоді та / або відповідних Специфікаціях до договору. Узгоджене місце призначення поставки вказується сторонами у відповідних Специфікаціях до договору. Постачальник несе всі витрати, пов`язані з постачанням Продукції, до моменту її поставки в узгоджене місце призначення поставки. У випадках, коли сторонами в Специфікаціях обумовлюються інші умови поставки, взаємини сторін будуть регулюватися положеннями, погодженими сторонами в відповідне їх Специфікаціях до договору.

Пунктом 4.8 Договору сторони погодили, що зобов`язання Постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції в розпорядження Покупця в узгоджене місце призначення поставки в належній якості, комплектності, асортименті, кількості, в терміни, з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в договорі і Специфікаціях до договору. Зобов`язання Покупця вважаються виконаними з моменту оплати поставленої Продукції.

Право власності на продукцію, ризики втрати або пошкодження продукції переходять від Постачальника до Покупця з дати поставки продукції (пункт 4.9 Договору).

Відповідно абз. 1 п.4.3 Договору Постачальник зобов`язаний надати Покупцю наступні документи: рахунок, податкову накладну, видаткову накладну, відповідні товаросупровідні накладні (залізничну, товаро-транспортну накладну/накладну поштового кур`єра); сертифікати якості тощо.

Згідно пункту 5.4 Договору розрахунки за поставлену Постачальником продукцію за цим Договором здійснюються Покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 5 (п`яти) робочих днів з 90 (дев`яностого) календарного дня з дати поставки відповідної продукції.

У разі несвоєчасної оплати продукції, Покупець, на письмову вимогу Постачальника, сплачує Постачальнику неустойку у вигляді пені, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення оплати від вартості своєчасно не оплаченої Продукції, проте не більше 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції (пункт 6.8 договору).

14.05.2019 сторонами Договору підписана Специфікація до нього, за якою визначено вид продукції, що буде поставлятись, - Апаратура плавного пуску АПМ-1У (Апарат управління пуском електроприводу гірничої машини АПМ 1У 660В).

05.02.2020 за видатковою накладною №РН-0000017 представник ТДВ «Шахта «Білозерська» отримав продукцію - Апарат управління пуском електроприводу гірничої машини АПМ 1У 660В сукупною вартістю з урахуванням ПДВ 552000,00грн. Представник відповідача при отриманні продукції діяв на підставі наряду на отримання ТМЦ № 070 від 05.02.2020.

Позивачем сформовано рахунок фактуру №СФ-0000016 від 05.02.2020, на який як на підставу міститься посилання у видатковій накладній №РН-0000017 від 05.02.2020.

Позивач на підтвердження факту виконання умов п.4.3 Договору надав суду копії податкової накладної № 1 від 05.02.2020 та квитанція про її прийняття; сертифікатів якості № 0000017-1 та № 0000017-2; листа щодо сертифікації продукції; дозволу ГУ Держпраці у Дніпропетровській області № 0847.17.12 від 19.07.2017; інструкції по експлуатації обладнання.

Своєчасно грошові зобов`язання з оплати отриманої продукції відповідач не виконав, що стало причиною звернення позивача з претензією від 15.09.2020 про погашення заборгованості за поставлену продукцію за договором від 14.05.2019 №8131-ШБЗ-УМТС-Т.

На підтвердження направлення позивачем відповідачу претензії від 15.09.2020 надано до суду копії поштової накладної, опису вкладення до цінного листа та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, АТ «Укрпошта», відповідно до яких вказана претензія отримана відповідачем 23.09.2020.

Відповіді на претензію відповідач не надав.

Доказів оплати заборгованості в сумі 552000,00грн відповідач не надав, факт її наявності у відзиві підтверджує, позовні вимоги в частині її стягнення визнає.

Правова оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду

Перевіривши доводи, викладені в позовній заяві, дослідивши надані в порядку статті 74 ГПК України письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, зважаючи на таке.

Предметом спору в даній справі є матеріально-правова вимога позивача про стягнення заборгованості за невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань зі своєчасної та повної оплати за поставленої продукції, пені, 3% річних та інфляційних збитків.

За змістом частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 173 ГК України, яка кореспондується з положеннями статті 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання. Господарські зобов`язання можуть виникати: зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (частина 1 статті 174 ГК України).

Виходячи зі змісту договору, судом встановлено, що укладений між ПАТ «Контрансис»(первісно ПрАТ «Макіївський завод «Лазер») та ТДВ «Шахта «Білозерська» договір №8131-ШБЗ-УМТС-Т від 14.05.2019 за своєю природою є договором поставки.

Зазначений договір укладений у письмовій формі, підписаний повноважними представниками сторін без зауважень і складання протоколу розбіжностей, скріплений відтисками печаток підприємств. Зі змісту правочину убачається, що сторони досягли згоди і визначилися між собою за всіма його істотними умовами щодо: предмету договору, об`ємів поставки продукції та її якості, а також ціною, строками виконання та строку договору.

Відповідно до частини першої статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями частин першою, другою статті 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства (стаття 662 ЦК України).

На підставі представленого первісного документу, який складений відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та засвідчує встановлений факт здійснення господарської операції та договірних відносин - видаткової накладної, судом встановлено, що ТДВ «Шахта «Білозерська» на виконання умов спірного договору отримало від ПрАТ «Контрансис» продукцію за видатковою накладною №РН-0000017 від 05.02.2020 на суму 552000,00грн.

За приписами частин першої, другої статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У пункті 5.4 договору сторони погодили, що розрахунки за поставлену Постачальником продукцію за цим Договором здійснюються Покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 5 (п`яти) робочих днів з 90 (дев`яностого) календарного дня з дати поставки відповідної продукції.

Відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечує факт отримання продукції, виконання позивачем умов п.4.3 договору щодо надання відповідних документів.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як передбачено ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи з умов 5.4 договору, приписів ст.253 вказаного Кодексу, кінцевий строк оплати продукції за видатковою накладною №РН-0000017 від 05.02.2020 - до 13.05.2020 включно.

Доказів оплати вартості поставленої продукції в сумі 552000,00грн відповідач суду не надав.

Факт заборгованості в означеній сумі у відзиві на позовну заяву Товариство з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» підтверджує, позовні вимоги щодо її стягнення визнає.

Зважаючи на викладене, господарський суд вважає доведеним факт порушення відповідачем умов правочину в частині виконання зобов`язань з належної оплати прийнятої від позивача за продукції та встановленою наявність основного боргу Покупця перед Постачальником за договором №8131-ШБЗ-УМТС-Т від 14.05.2019 в сумі 552 000,00грн.

Предметом спору в даній справі також є матеріально-правова вимога позивача про стягнення нарахованих ним інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань з оплати поставлено продукції.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі порушення боржником виконання грошового зобов`язання у нього в силу закону за вимогою кредитора виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Грошовим є зобов`язання, за яким боржник зобов`язується сплатити кредитору певну суму грошових коштів.

Враховуючи положення частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У випадку відсутності зазначення в договорі розміру процентів цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов`язання настає на підставі вимог закону, а саме, норми статті 625 ЦК України.

Згідно розрахунку, визначеного позивачем в позовній заяві, останнім нараховано до стягнення 3% річних на заборгованість в розмірі 552 000,00грн за період з 23.05.2020 по 30.09.2021 на суму 22 503,45грн.

Контррозрахунок відсутній.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних на заборгованість за визначений період, судом встановлено,що останній здійснено позивачем методологічно правильно, однак арифметично невірно. Згідно здійсненого судом за допомогою програми «Калькулятор підрахунку штрафів» Інформаційно-правові системи ЛІГА:ЗАКОН, розрахунку за вказаний позивачем період, сума 3% річних нарахованих на заборгованість в розмірі 552 000,00грн становить 22 475, 81 грн.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо стягнення 3% річних задовольняються частково в сумі 22 475,81грн, у задоволенні решти позовних вимог в цій частині суд відмовляє, оскільки вони заявлені безпідставно.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п.3.2 п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 04.02.2020 у справі 912/1120/16 з посиланням на подібну правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц).

Позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення інфляційних втрат в загальному розмірі 52 826, 40грн.

Статтею 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику «дефляція», то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць. Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Наведені висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18, 26.06.2020 у справі № 905/21/19, від 24.09.2020 у справі №915/2095/19.

Згідно розрахунку, зазначеного позивачем в позовній заяві, останнім нараховано до стягнення інфляційні нарахування на заборгованість в розмірі 552 000,00 грн за період червень 2020 - вересень 2021 в сумі 52 826,40 грн.

Контррозрахунок відсутній.

Згідно здійсненого судом за допомогою програми «Калькулятор підрахунку штрафів» Інформаційно-правові системи ЛІГА:ЗАКОН розрахунку інфляційні втрати на заборгованість в розмірі 552 000, 00грн за період з червня 2020 по серпень 2021 становлять 52 832,06грн.

Оскільки в ч.2 ст. 237 ГПК України наведено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, позовні вимоги щодо стягнення інфляційних нарахувань задовольняється в сумі заявленій позивачем - 52 826,40 грн.

Також позивачем заявлено до стягнення пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 8325,25грн за період з 30.09.2020 до 14.11.2020 (з урахуванням заяв від 14.12.2021).

Приписами частини першої статті 230 ГК України унормовано, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як визначено нормою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частина шоста статті 231 ГК України).

Статтями 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Господарський суд зауважує, що за змістом наведених вище положень законодавства розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Як передбачено сторонами у п.6.8 Договору, у разі несвоєчасної оплати продукції, Покупець, на письмову вимогу Постачальника, сплачує Постачальнику неустойку у вигляді пені, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення оплати від вартості своєчасно не оплаченої Продукції, проте не більше 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції (пункт 6.8 договору).

Письмова вимога, яка обумовлює намір позивача щодо нарахування пені, висловлена у претензії від 15.09.2020, яка направлена відповідачу та отримана останнім.

Умови договору не містять особливостей щодо визначення періоду нарахування пені, як наслідок, слід застосовувати приписи ч.6 ст. 232 ГК України - нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом чи договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Тобто, законом передбачено нарахування пені починаючи від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, протягом шести місяців.

Згідно ч.4 ст.254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Таким чином, кінець періоду нарахування вираховується шляхом арифметичного плюсування шести місяців до дати початку та не переводиться у календарні дні.

Як вбачається з наданого позивачем у позовній заяві розрахунку штрафних санкцій за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором, позивачем заявлено до стягнення пеню, нараховану на заборгованість в розмірі 552 000, 00грн за період з 30.09.2020 до 14.11.2020.

Контррозрахунок відсутній.

Враховуючи, встановлений приписами ч.6 ст. 232 ГК України спеціальний шестимісячний строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання від дня коли зобов`язання мало бути виконано, встановлений судом строк виконання зобов`язання 13.05.2020 включно, прострочення має місце з 14.05.2020, суд встановив, що позивач правомірно визначив період нарахування пені.

Розрахунок пені, за результатами перевірки судом, також є вірним.

Виходячи з викладеного, суд задовольняє позовні вимоги щодо стягнення пені у повному обсязі в сумі 8325,25грн.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру 3%річних, інфляційних нарахувань та пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, за вказаними нормами права зменшенню підлягають виключно штрафні санкції, тоді як за своєю правовою природою, яка визначена судом вище, 3%річних та інфляційні нарахування не відносяться до штрафних санкцій.

Таким чином, суд розглядає клопотання відповідача виключно щодо вимог про стягнення пені.

В обґрунтування клопотання відповідач вказує, що на даний час ТДВ «Шахта «Білозерська» знаходиться у скрутному фінансовому стані, діяльність є збитковою, підприємство не має прибутку, показник збитку за 9 місяців 2021 року склав 495310000грн, на підтвердження чого надав суду копію відповідного звіту по фінансові результати.

Натомість, суд зазначає,що наявність факту незадовільного фінансового стану підприємства як такого не є безумовною обставиною для зменшення штрафних санкцій, оскільки відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Таким чином, вказана правова норма встановлює, що підприємство організовує свою господарську діяльність на власний ризик, що як наслідок покладає на останнє нести тягар несприятливих наслідків такої діяльності.

Приписи ст.233 Господарського кодексу та ст. 551 Цивільного кодексу України обумовлюють можливість зменшення неустойки за рішенням суду з обов`язковим встановленням факту того, що належні до сплати штрафні санкції є надмірно великими порівняно із збитками кредитора, розмір неустойки значно перевищує розмір збитків відповідно.

Цей факт повинен доводити відповідач, а не позивач, як вказує останній, оскільки саме відповідачем заявляється клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій. У даному випадку доказів відповідачем не надано.

В чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. При застосуванні вказаних норм поняття «значно» та «надмірно» є оціночними і мають конкретизуватися у кожному конкретному випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником. Окрім того, вказані норми не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду і визначальним фактором при зменшенні розміру належної до сплати неустойки є винятковість відповідного випадку.

ТДВ «Шахта «Білозерська», звертаючись до суду із заявою про зменшення розміру стягуваної пені, не надало доказів, які підтверджують обставини, що мають істотне значення для такого зменшення, зокрема, доказів винятковості обставин, які призвели до порушення ним зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення та інших обставин, з якими законодавець пов`язує право суду на зменшення штрафних санкцій, тому суд відмовляє у задоволенні вказаного клопотання про зменшення штрафних санкцій.

Розподіл судових витрат

В ході виступу в межах вступного слова 30.12.2021 уповноважений представник позивача зазначив, що стягувати в якості судових витрати на правову допомогу в сумі 20000,00грн, які були зазначені у орієнтовному розрахунку судових витрат, на час розгляду справи по суті не просить, судовими витратами, які він просить відшкодувати за рахунок відповідача, є виключно витрати зі сплати судового збору.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги суд задовольняє частково, на відповідача покладається судовий збір у розмірі 9534,41грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Контрансис» до Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» про стягнення 635655,10грн., з яких: основний борг - 552000,00грн, пеня 8325,25грн, 3% річних 22503,45грн, інфляційні втрати 52826,40грн задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» (адреса місцезнаходження: 85013, Донецька область, місто Добропілля, місто Білозерське, вулиця Строїтельна, будинок 17; ) на користь Приватного акціонерного товариства «Контрансис» (адреса місцезнаходження: 51400, Дніпропетровська обл., місто Павлоград, вулиця Центральна, будинок 96, корпус 1, квартира 42; ) 635627,56грн, з яких: основний борг - 552000,00грн, пеня 8325,25грн, 3% річних 22475,91грн, інфляційні втрати 52826,40грн, судовий збір в розмірі 9534,41грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 22.12.2021.

Повний текст рішення складено та підписано 28.12.2021.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.М. Устимова