ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню

22.12.2021м. Дніпро№ 904/6223/19

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г., за участю секретаря судового засідання Барабанова Д.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали заяви Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» №260/07 від 09.12.2021 про визнання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2020 таким, що не підлягає виконанню, у справі

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» м. Київ

до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» м. Кривий Ріг

про стягнення пені в розмірі 170428грн.52коп., 3% річних в розмірі 1153441грн.38коп., інфляційних втрат в розмірі 2589037грн.22коп.

Представники:

від позивача: Конопліцький І.В., довіреність №14-190 від 26.10.2020, адвокат;

від відповідача (заявника): Демченко А.Г., ордер серія АЕ №1051587 від 19.01.2021, адвокат;

ВСТАНОВИВ: Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» м. Київ звернулось до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» м. Кривий Ріг з позовом про стягнення пені в розмірі 170428грн.52коп., 3% річних в розмірі 1153441грн.38коп., інфляційних втрат в розмірі 2589037грн.22коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на порушення відповідачем строків оплати отриманого природного газу на підставі договору постачання природного газу №3251/1718-ТЕ-5/3 від 26.09.2017.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2020 у справі №904/6223/19, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 30.07.2020, позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

Присуджено до стягнення з Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» м. Кривий Ріг на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» м. Київ пеню в розмірі 170428грн.52коп., 3% річних в розмірі 1153441грн.38коп., інфляційні втрати в розмірі 2589037грн.22коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 58693грн.61коп.

На виконання рішення суду Господарським судом 14.08.2020 був виданий наказ.

На адресу суду 13.12.2021 надійшла заява Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» №260/07 від 09.12.2021 про визнання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2020 таким, що не підлягає виконанню.

Заявник зазначає, що на виконанні у Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження №63495397 з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області №904/6223/19 від 14.08.2020.

Заявник стверджує, що в статті 328 Господарського процесуального кодексу України наведений не вичерпний перелік причин, за яких наказ може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заявник посилається на норми частини 1 статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» №1730-VIII від 03.11.2016 (з урахуванням змін, внесених Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» №1639-ІХ від 14.07.2021).

Положеннями вказаної статті передбачено, що на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію станом на 1 червня 2021 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються.

Нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 1 червня 2021 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб:

- підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 1 червня 2021 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону;

- підлягають списанню, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями умов укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

Заявник вказує, що згідно з актом звіряння розрахунків станом на 31.05.2021 між сторонами відсутня сума основного боргу за договором постачання природного газу №3251/1718/ТЕ-5/3 від 26.09.2017.

На думку заявника, на підставі вказаної норми присуджені до стягнення пеня в розмірі 170428грн.52коп., 3% річних в розмірі 1153441грн.38коп., інфляційні втрати в розмірі 2589037грн.22коп. підлягають списанню.

Заявник вказує, що листом №8/10-1853-17 від 25.10.2017 Департамент економіки систем життєзабезпечення Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства повідомив Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» про те, що підприємство внесено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожитті енергоносії.

Заявник вказує, що листом №39/7-6392-21 від 29.09.2021 НАК «Нафтогаз України» повідомив підприємство про відмову в списанні заборгованості та про вжиття заходів з виконання Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення»№1730-VIII від 03.11.2016 щодо списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних нарахованих на погашену заборгованість за спожитий природний газ, після актуалізації даних, внесених до Реєстру.

Також заявник просить зупинити виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/6223/19 від 14.08.2020.

Розпорядженням керівника апарату суду №1753 від 13.12.2021 призначений повторний автоматичний розподіл матеріалів справи за вх.№59910/21 справи №904/6223/19 у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 з посади.

Згідно протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 13.12.2021 матеріали справи за вх.№59910/21 справи №904/6223/19 передано на розгляд судді Новікової Р.Г.

На адресу суду 14.12.2021 засобами електронного зв`язку надійшли заперечення Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» м. Київ на заяву боржника про визнання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2020 таким, що не підлягає виконанню. Вказані заперечення підписані цифровим підписом представника стягувача.

Стягувач зазначає, що наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2020 у справі №904/6223/19 перебуває на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Стягувач зазначає, що статтею 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» №1730-VIII від 03.11.2016 (з урахуванням внесених змін) запроваджений механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ та встановлена заборона на нарахування боржникам (споживачам) неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договорами поставки природного газу за умов її погашення боржниками до 01.06.2021.

Стягувач звертає увагу, що вказана стаття визначає саме списання нарахованої неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних. Але заявником не підтверджено доказами самого факту списання коштів (пені, інфляційних втрат та 3% річних) зазначених у виконавчому документі. В матеріалах заяви відсутні докази стосовно порядку (механізму) такого списання зазначених нарахувань.

Стягувач наголошує на тому, що приписи Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» №1730-VIII від 03.11.2016 не наділяють суд процесуальною можливістю визнавати недійсними видані виконавчі документи у зв`язку із прийняттям вказаного вище Закону. Адже в цьому Законі відсутня пряма вказівка на вчинення такої дії, також відсутня вказівка про припинення існуючого між сторонами зобов`язання.

Стягувач вказує, що наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2020 у справі №904/6223/19 не був виданий помилково (рішення суду у даній справі набрало законної сили, рішення суду підлягає примусовому виконанню, рішення суду не скасоване); обов`язок боржника стосовно невиконаного ним в обумовлений сторонами строк зобов`язання по договору №3251/1718-ТЕ-5/3 від 26.09.2017 не є припиненим або добровільно виконаним ні самим боржником, ні іншою особою. Наказ був виданий за наявності відповідної правової підстави та не створює для боржника обов`язків, які не передбачені рішенням суду.

Наявність Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» №1730-VIII від 03.11.2016 не виключає застосування норм статті 526 Цивільного кодексу України щодо виконання зобов`язання належним чином. Тому зобов`язання боржника є дійсним та не припиненим.

Боржник не є учасником процедури врегулювання заборгованості згідно України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» №1730-VIII від 03.11.2016 (в редакції чинній на даний момент). Боржником не надано доказів звернення його до органу виконавчої влади із зазначеними у ст. 3 цього Закону документами для включення його до Реєстру.

З даних Реєстру, розміщеного на офіційному сайті Мінрегіону, не вбачається, що боржник включений до нього в частині врегулювання заборгованості саме перед НАК «Нафтогаз України» як стягувачем у справі №904/6223/19 (виконавче провадження №63495397).

Також стягувач зазначає, що з огляду на положення Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» №1730-VIII від 03.11.2016 судовий збір не підлягає списанню.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2021 прийнято до розгляду заяву Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» №260/07 від 09.12.2021 про визнання таким, що не підлягає виконанню, наказу Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/6223/19. Розгляд заяви призначено на 22.12.2021.

Розглянувши заяву, дослідивши наявні у справі матеріали суд дійшов висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Статтею 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За положеннями частини другої ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частини 1 статті 328 Господарського процесуального кодексу України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (ч. 2 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту вказаної статті вбачається, що перелік підстав для визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, не є вичерпним.

При цьому, підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи:

1) матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання);

2) процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа, зокрема, видача виконавчого документа за рішенням, яке не набрало законної сили; якщо виконавчий документ виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого документа; помилкової видачі виконавчого документа, якщо вже після його видачі у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого документа двічі з одного й того ж питання; пред`явлення виконавчого документа до виконання вже після закінчення строку на його пред`явлення до виконання.

У межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків не здійснюється.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.07.2019 у справі №910/8665/17.

29.08.2021 набрав чинності Закон України від 14.07.2021 № 1639-IX "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" (далі - Закон № 1639-ІХ).

Вказаним Законом, між іншим, внесено зміни до Закону України від 03.11.2016 №1730-VIII "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон №1730-VIII).

Приписами ст. 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" в редакції, з урахуванням змін, внесених Законом від 14.07.2021 № 1639-IX, визначено, що дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію.

На відміну від приписів ст. 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", законодавець не обмежив дію Закону № 1730-VIII на суб`єктів, в залежності від включення їх до Реєстру.

Згідно із ст. 7 Закону 1730-VIII, із змінами, внесеними Законом № 1639-ІХ, на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію станом на 1 червня 2021 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються.

Нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 1 червня 2021 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб:

- підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 1 червня 2021 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону;

- підлягають списанню, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями умов укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

Заборгованість, що стягується по справі №904/6223/19, виникла внаслідок несвоєчасних розрахунків відповідача за отриманий природний газ, тобто, за енергоносії.

Відповідно до наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2020 у справі №904/6223/19 з боржника на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" стягнуто пеню в розмірі 170428грн.52коп., 3% річних в розмірі 1153441грн.38коп., інфляційні втрати в розмірі 2589037грн.22коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 58693грн.61коп.

Як вбачається з матеріалів справи, між КПТМ "Криворіжтепломережа" та АТ "НАК "Нафтогаз України" сума основного боргу за договором постачання природного газу №3251/1718-ТЕ-5/3 від 26.09.2017 відсутня, що підтверджується актом звіряння розрахунків станом на 31.05.2021.

Таким чином, як встановлено судом та не заперечується сторонами, в межах розгляду справи 904/6223/19, погашення основної частини боргу відбулося до 01 червня 2021 року.

За таких обставин, суд погоджується із позицією відповідача, що на відносини сторін у даному випадку розповсюджуються норми ч. 2 ст. 7 Закону 1730-VIII.

Запроваджений Законом механізм списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, виключає правомірність примусового стягнення з відповідача зазначеної заборгованості.

Зі змісту поданої боржником заяви вбачається, що листом №39/7-6392/21 від 29.09.2021 НАК "Нафтогаз України" повідомив КПТМ "Криворіжтепломережа" про відмову в списанні заборгованості та про вжиття заходів щодо виконання Закону №1730 в частині списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на погашену заборгованість за спожитий природний газ, після внесення контрагентів до Реєстру згідно з вимогами закону та актуалізації даних, внесених до Реєстру.

При цьому, у поданих запереченнях стягувач стверджує, що підставою для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню може бути саме факт списання нарахованої неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, проте заявником не підтверджено доказами факту списання коштів, зазначених у спірному виконавчому документі.

З цього приводу суд зазначає, що термін "списання заборгованості", не є цивільно-правовим терміном, він застосовується у сфері організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності, які ґрунтуються , у тому числі, на принципах:

- повного висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі;

- нарахування - доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів;

- превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.

Проаналізувавши Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", суд зазначає, що встановлений законодавцем обов`язок списати заборгованість з неустойки, 3% річних, інфляційних витрат, має на меті вилучення з обліку кредитора, та, як наслідок, звільнення боржника від додаткового навантаження, в умовах повного виконання основного зобов`язання задля забезпечення досягнення мети Закону № 1730-VIII, а саме забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Суд зауважує, що встановлений Законом обов`язок списати заборгованість виникає у стягувача з моменту набрання ним чинності. Заперечення позивача, в умовах чітко встановлених та підтверджених судом в межах цієї справи боргових зобов`язань, не може впливати на права відповідача бути вільним від боргів, які підлягають списанню.

Стягувач, заперечуючи проти задоволення заяви відповідача, посилається на те, що спірні боргові зобов`язання (пеня, 3% річних) не обліковані в реєстрі підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, у зв`язку з чим на них не розповсюджується дія ст. 7 Закону № 1730-VIII.

Так, зі змісту абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону до заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону віднесена заборгованість за спожиті енергоносії та заборгованість з різниці в тарифах. Під процедурою врегулювання заборгованості законодавець визначив заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

З контекстного змісту Закону №1730-VIII випливає, що вказана вище заборгованість та заборгованість з 3% річних, неустойки, інфляційних витрат відокремлені законодавцем, хоча остання заборгованість включається у довідку для включення в реєстр, але вона відображається із основною заборгованістю, яка підлягає врегулюванню згідно з Законом.

Неможливість внесення до реєстру основної заборгованості, яка погашена станом на 01 червня 2021 року, на погляд суду, унеможливлює та робить недоцільним внесення заборгованості зі сплати неустойки, 3% річних та інфляційних витрат, в умовах відсутності боргу, який підлягає врегулюванню за Законом.

Така позиція суду узгоджується із ч.2 ст. 7 Закону №1730-VIII, за якою нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 01 червня 2021 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 01 червня 2021 року.

Таким чином, відсутність основного боргу та обов`язок списати неустойку (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних з дня набрання чинності Законом, виключає будь - який їх облік у реєстрі, який формується з нової редакції після набрання Законом чинності.

Стосовно доводів позивача відносно обов`язковості судового рішення, яким стягнуто спірну заборгованість в межах справи 904/6223/19, суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення статті жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Суд у даному випадку враховує практику Європейського суду з прав людини про те, що очікування особи від виконання рішення суду на його користь є майном.

Суд зауважує, що мета Закону №1730-VIII полягає у забезпечені загального інтересу та інтересів суспільства - забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, діяльність яких пов`язана із виконанням житлово-комунальних послуг, які визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги", як результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Таким чином, дія держави, пов`язана із запровадженням процедури списання заборгованості, визначеної ст. 7 Закону № 1730-VIII, у даному випадку не виходить за межі ст. 1 Першого протоколу Конвенції.

Суд також, звертає увагу, що ст. 8 Закону №1730-VIII законодавець запровадив гарантії забезпечення прав та інтересів кредиторів в умовах реалізації механізмів оздоровлення теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

З доданих до заяви документів вбачається, що Департаментом економіки систем життєзабезпечення Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України боржнику надіслано повідомлення про включення до Реєстру підприємств, що беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

За приписами ч. 2 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Враховуючи попередні висновки суду про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості, пені та 3% річних, у зв`язку із запровадженням механізму забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, суд зазначає, що наказ від 14.08.2020 у справі №904/6223/19 в частині стягнення з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пені в розмірі 170428грн.52коп., 3% річних в розмірі 1153441грн.38коп., інфляційних втрат в розмірі 2589037грн.22коп., підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Разом з тим, суд зазначає, що за наказом від 14.08.2020 у справі №904/6223/19, який боржник просить визнати таким, що не підлягає виконанню, стягується судовий збір у розмірі 58693грн.61коп.

Судові витрати із сплати судового збору були розподілені за рішенням суду за результатами розгляду справи у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, норми статті 7 Закону № 1730-VIII не розповсюджуються на заборгованість із відшкодування судових витрат, в зв`язку з чим в цій частині відсутні підстави для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

З огляду на те, що господарський суд визнав наказ від 14.08.2020 у справі №904/6223/19 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пені в розмірі 170428грн.52коп., 3% річних в розмірі 1153441грн.38коп., інфляційних втрат в розмірі 2589037грн.22коп., вимога про зупинення виконання наказу задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 13, 14, 73, 74, 86 234, 235, 328 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» №260/07 від 09.12.2021 про визнання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2020 таким, що не підлягає виконанню у справі №904/6223/19 - задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2020 у справі №904/6223/19 про стягнення з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (ідентифікаційний код: 03342184; місцезнаходження: 50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, провулок Дежньова, 9) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (ідентифікаційний код: 20077720; місцезнаходження: 01601, м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6) пені в розмірі 170428грн.52коп., 3% річних в розмірі 1153441грн.38коп., інфляційних втрат в розмірі 2589037грн.22коп.

Відмовити у задоволенні решти вимог, викладених в заяві Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» №260/07 від 09.12.2021.

Ухвала набирає законної сили 22.12.2021 та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписаний 28.12.2021.

Суддя Р.Г. Новікова