ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2021 р. Справа № 922/4444/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Політучій В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (адреса: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 40; )
до Комунального підприємства "Тролейбусне депо № 3" (адреса: 61007, м. Харків, вул. Свистуна, буд. 2-Б; )
про стягнення 38355,24 грн
за участю представників сторін:

позивача не з`явився;

відповідача Шевцова Ю.В. (ордер серії АХ № 1077799 від 24.11.2021);

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна", м. Київ (далі позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Комунального підприємства "Тролейбусне депо №3"(далі відповідач) 38355,24 грн. страхового відшкодування.

Позов обґрунтовано з посиланням на те, що внаслідок ДТП, яка сталась 11.02.2019 у м. Харків по вул. Сумській, 78 з вини працівника підприємства відповідача - ОСОБА_1 пошкоджено застрахований позивачем автомобіль Toyota Yaris д.н. НОМЕР_1 . У подальшому, позивачем, як страховиком, відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 126981 виплачено власнику автомобіля Toyota Yaris д.н. НОМЕР_1 , як страхувальнику, страхове відшкодування в розмірі 38355,24 грн., внаслідок чого до позивача в порядку ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 228 Господарського кодексу України перейшло право вимоги (регресу) до відповідача в межах здійснених фактичних затрат, оскільки саме з вини працівника останнього сталася ДТП (що підтверджується Постановою Київського районного суду міста Харкова від 10.05.2019 по справі № 640/8641/19), наслідки якої визнано страховим випадком та здійснено виплату страхової суми страхувальнику.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.11.2021 відкрито провадження у справі № 922/4444/21; справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи за наявними в справі матеріалами; залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідач - ОСОБА_1 (далі третя особа); запропоновано відповідачу подати відзив на позов в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов; встановлено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на позов.

Відповідач звернувся до суду з клопотанням (вх. № 27972 від 26.11.2021), в якому просив суд розглядати справу в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.11.2021 задоволено клопотання відповідача (вх. № 27972 від 26.11.2021) щодо розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням сторін; призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 13.12.2021.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 13.12.2021 розгляд справи відкладено на 28.12.2021.

В процесі розгляду справи відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх.. № 28447 від 02.12.2021) в якому просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем в передбаченому законом порядку не доведено наявності вини водія тролейбусу ОСОБА_1 в скоєнні ДТП 11.02.2019 у м. Харків по вул. Сумській, 78, та як наслідок, в пошкодженні автомобіля Toyota Yaris д.н. НОМЕР_1 , оскільки Постановою Харківського апеляційного суду від 16.07.2019 у справі № 640/8641/19 скасовано постанову Київського районного суду міста Харкова від 10.05.2019 у справі № 640/8641/19 на яку посилається позивач в обґрунтування наявності вини водія тролейбусу ОСОБА_1 в скоєнні ДТП.

Позивач надав суду відповідь на відзив (вх. № 30021 від 20.12.2021) в якій спростовує доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, та наполягає на його задоволенні в повному обсязі. Зокрема позивач зазначає, що вина водія тролейбусу ОСОБА_1 в скоєнні ДТП підтверджується висновками, викладеними в постанові Київського районного суду міста Харкова від 29.08.2019 у справі № 640/8641/19.

Відповідач своїм правом на подання заперечень не скористався.

На судове засідання 28.12.2021 прибув представник відповідача, який просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову.

Позивач на судове засідання свого представника не направив, та надав суду заяву про розгляд судом справи без його участі.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Як свідчать матеріали справи, між позивачем, як страховиком, та гр. ОСОБА_2 , як страхувальником, укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 126981 від 27.03.2018 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Toyota Yaris д.н. НОМЕР_1 (надалі - застрахований автомобіль).

11.02.2019 року в місті Харків сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП), за участю застрахованого автомобіля Toyota Yaris д.н. НОМЕР_1 , під управлінням водія ОСОБА_2 , та тролейбуса, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під управлінням водія ОСОБА_1 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль Toyota Yaris д.н. НОМЕР_1 .

Згідно з наданою відповідачем довідкою від 03.07.2019 станом на 11.02.2019 ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з відповідачем та займав посаду водія тролейбусу пасажирського 2 класу.

Відповідно до постанови Київського районного суду міста Харкова від 10.05.2019 року по справі № 640/8641/19, водія тролейбусу ОСОБА_1 , визнано винним в настанні ДТП та притягнено останнього до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Однак, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 постановою Харківського апеляційного суду від 16.07.2019 по справі № 640/8641/19 постанову Київського районного суду м. Харкова від 10.05.2019 скасовано. Матеріали справи про адміністративне правопорушення за ст. ст. 122-4, 124 КУпАП стосовно ОСОБА_1 повернути начальнику Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Харківській області для усунення вказаних в постанові недоліків, і після належного оформлення та за наявності підстав, направлення для розгляду до Київського районного суду м. Харкова.

В подальшому, постановою Київського районного суду міста Харкова від 29.08..2019 року по справі № 640/8641/19 провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. ст. 122-4, 124 КУпАП - закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Разом з тим, у вказаній постанові судом встановлено, що провина ОСОБА_1 підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 136978 від 25.02.2019 року; протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 136979 від 25.02.2019 року; схемою місця ДТП від 11.02.2019 року; письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 25.02.2019 року; письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 від 11.02.2019 року; рапортом взводу 2 роти 1 батальйону 2 УПП в Харківській області Ольховського В.В. від 11.02.2019; рапортом інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону № 1 УПП в Харківській області ДПП Якунькіна В.Д.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, гр.. ОСОБА_2 на підставі умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 126981 від 27.03.2018 звернулася до позивача із заявою від 15.02.2019 про настання страхового випадку в якій просила виплатити їй страхове відшкодування в зв`язку з пошкодженням автомобіля Toyota Yaris д.н. НОМЕР_1 в результаті ДТП, яке мало місце 11.02.2019 року в місті Харків.

Відповідно до рахунку ТОВ «Артсіті» № 548 від 21.02.2019 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Toyota Yaris д.н. НОМЕР_1 , становить 38355,24 грн.

Позивач визнав вищевказане ДТП, яке сталося 11.02.2019 року в місті Харків, страховим випадком та платіжним дорученням № 26761 від 25.02.2019 сплатив на користь власника пошкодженого транспортного засобу - ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 38355,24 грн. Виплата страхового відшкодування була здійснена позивачем на підставі заяви про настання страхового випадку від 15.02.2019 року та страхового акту № UА044/L01/01 від 22.02.2019.

З посиланням на зазначені обставини та на положення ст. ст. 993, 1172, 1166 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач звернувся до відповідача з претензією від 14.11.2019 в якій вимагав від останнього відшкодувати на його користь сплачене страхове відшкодування в сумі 38355,24 грн.

Однак, вимоги викладені в зазначеній претензії були залишені відповідачем без задоволення.

Зазначені обставини стали підставами для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з п. 1 ст. 76, п. 1 ст. 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд зазначає, що вину водія ОСОБА_1 в скоєнні зазначеного ДТП встановлено постановою Київського районного суду міста Харкова від 29.08..2019 року по справі № 640/8641/19, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. ст. 122-4, 124 КУпАП - закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Разом з тим, у вказаній постанові судом встановлено, що провина ОСОБА_1 підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 136978 від 25.02.2019 року; протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 136979 від 25.02.2019 року; схемою місця ДТП від 11.02.2019 року; письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 25.02.2019 року; письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 від 11.02.2019 року; рапортом взводу 2 роти 1 батальйону 2 УПП в Харківській області Ольховського В.В. від 11.02.2019; рапортом інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону № 1 УПП в Харківській області ДПП Якунькіна В.Д.

Згідно з ч. 4-6 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суд зазначає, що преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню. Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені. Зазначена правова позиція відображена в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 761/29966/16-ц

Таким чином, факти, встановлені постанові Київського районного суду міста Харкова від 29.08..2019 року по справі № 640/8641/19 щодо наявності вини водія тролейбусу ОСОБА_1 в скоєнні ДТП 11.02.2019 року є преюдиційними, а тому в даному випадку, в силу положень ч. 4-6 ст. 75 ГПК України не потребують додаткового доведення в процесі розгляду даної справи.

При цьому, не впливають на правову кваліфікацію спірних правовідносин посилання відповідача на те, що вказаною постановою Київського районного суду міста Харкова від 29.08..2019 року по справі № 640/8641/19 ОСОБА_1 не притягнуто до адміністративної відповідальності, а провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

З правового аналізу положень ст. 38 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Аналогічної правової позиції дотримується і Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, зокрема у постанові від 16.04.2019 по справі № 927/623/18.

Так само безпідставними є посилання відповідача на те, що позивач у позовній заяві не навів такої правової підстави для заявлення позову, як наявність постанови Київського районного суду міста Харкова від 29.08..2019 року по справі № 640/8641/19.

В позовній заяві позивач наполягає на наявності вини водія ОСОБА_1 в скоєнні ДТП 11.02.2019. При цьому, в процесі розгляду справи позивачем до відповіді на відзив додано копію постанови Київського районного суду міста Харкова від 29.08.2019 року по справі № 640/8641/19, при цьому у відповіді на відзив останній посилається на цю постанову. Таким чином, обставини, на які посилається позивач в позовній заяві останнім доведено належними та допустимими доказами.

Суд також критично ставиться до посилань представника відповідача в судовому засіданні 28.12.2021 на те, що копія постанови Київського районного суду міста Харкова від 29.08.2019 року по справі № 640/8641/19 належним чином не завірена.

Згідно з ч. 2 ст. 91 ГПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

При цьому, ч. 6 названої статті також передбачено, що якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

В даному випадку, відповідачем не ставилося питання про витребування від позивача оригіналу документу доданого позивачем до відповіді на відзив, а саме - постанови Київського районного суду міста Харкова від 29.08.2019 року по справі № 640/8641/19.

До того ж, постанова Київського районного суду міста Харкова від 29.08.2019 року по справі № 640/8641/19 міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, до якої суд має повний доступ. Згідно з відомостями , які містить цей реєстр, вказана постанова є такою, що набрала законної сили.

Суд також зазначає, що згідно з вимогами ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Не врахування судом при винесенні даного рішення постанови Київського районного суду міста Харкова від 29.08.2019 року по справі № 640/8641/19 з наведених відповідачем підстав не сприятиме виконанню судом завдання господарського судочинства.

Суд також вважає безпідставними посилання представника відповідача в судовому засіданні 28.12.2021 на те, що додані позивачем до позовної заяви документи є також не завірені належним чином, оскільки як свідчать матеріали справи, всі додані позивачем до позовної заяви документи були прошиті та відповідність їх оригіналу засвідчена шляхом нанесення відповідного напису на зворотній стороні останнього аркушу прошитих документів (а. с. 33).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Положеннями ч. 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

З огляду на вищевикладені норми матеріальна шкода завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відшкодовується власником (роботодавцем), а не найнятим працівником - водієм, який є винуватцем дорожньо-транспортної пригоди. Така особа, відповідно до ст.1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Зазначена правова позиція підтверджена у постанові Великої Палати Верховного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 січня 2019 року у справі №654/4218/15-ц, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 914/820/17.

В постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.07.2018 у справі № 924/675/17 висвітлено правовий висновок про те, що у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

В силу зазначених положень закону, саме відповідач є відповідальним за шкоду, заподіяну водієм тролейбусу ОСОБА_1 у процесі виконання своїх трудових обов`язків, в т. ч. за шкоду, заподіяну останнім в результаті скоєної ним ДТП 11.02.2019 року в місті Харків.

Відповідно до рахунку ТОВ «Артсіті» № 548 від 21.02.2019 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Toyota Yaris д.н. НОМЕР_1 , становить 38355,24 грн.

Отже, матеріалами справи підтверджується і розмір заподіяної шкоди.

Як вже зазначалося, позивач визнав вищевказане ДТП, яке сталося 11.02.2019 року в місті Харків, страховим випадком та платіжним дорученням № 26761 від 25.02.2019 сплатив на користь власника пошкодженого транспортного засобу - ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 38355,24 грн. Виплата страхового відшкодування була здійснена позивачем на підставі заяви про настання страхового випадку від 15.02.2019 року та страхового акту № UА044/L01/01 від 22.02.2019.

На підставі статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування» до Страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Таким чином, після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заявленого позову та стягнення з відповідача на користь позивача 38355,24 грн. страхового відшкодування.

Крім того, з урахуванням вимог ст. ст. 123, 126, 129 ГПК України, за наслідками розгляду справи з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню 2270,00 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 130, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства "Тролейбусне депо № 3" (адреса: 61007, м. Харків, вул. Свистуна, буд. 2-Б; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (адреса: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 40; ):

38355,24 грн. страхового відшкодування;

2270 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя О.І. Байбак