ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2021 р. Справа № 917/1563/21

Суддя господарського суду Полтавської області Білоусов С.М. при секретарі судового засідання Мацко О.В., розглянувши матеріали

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Молочна свобода", вул. Ломоносова, 26, м. Куп`янськ, Харківська область, 63702,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Файні продукти", вул. Київська,3, м. Кременчук, Полтавська область, 39600,

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Молочна свобода" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовною заявою № 684 від 01.10.2021 року (вх. № 1789/21 від 06.10.2021 року) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Файні продукти" про стягнення заборгованості за договором поставки на умовах дистиб`юції № від 15.07.2021 року у розмірі 1 115 098,09 грн., з яких: 1 101 155,35 грн. - основна заборгованість, 11 839,02 грн. - пеня та 2 103,72 грн. 3 % річних.

Позивач позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щодо повної оплати вартості отриманого товару від позивача, згідно умов Договору поставки на умовах дистиб`юції № від 15.07.2021 року.

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2021 року даний позов був переданий на розгляд судді Білоусову С.М.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 12.10.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання у справі на 02.11.2021 р. на 11:15; запропоновано відповідачу надати відзив на позов, контррозрахунок ціни позову, згідно вимог ст. 165 ГПК України.

Ухвалою суду від 02.11.2021 року підготовче засідання в даній справі відкладено на 02.12.2021 року на 10:15 год. та запропоновано відповідачу надати відзив на позов відповідно до ст. 165 ГПК України.

Ухвалою суду від 02.12.2021 року закрито підготовче провадження у справі № 917/1563/21 та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.12.2021 р. на 11:30.

Від позивача 22.12.2021 року надійшло клопотання за № 976 від 21.12.2021 року (вх. № 14268), у якому він просить суд провести судове засідання без участі представника позивача.

Клопотання позивача не суперечить нормам чинного законодавства, з огляду на що судом задовольняється.

Ухвали суду направлялися відповідачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: вул. Київська, 3, м. Кременчук, Полтавська область, 39600.

Проте конверт із копіями вищенаведених ухвал повернулися на адресу суду підприємством поштового зв`язку без вручення відповідачу у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Згідно з частиною 7 статті 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

Таким чином, ухвали суду направлялися за адресою місцезнаходження відповідача згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за відсутності заяви про зміну його місцезнаходження.

За приписами частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому, судом також враховано, що згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Таким чином, відповідач мав право та можливість ознайомитися з ухвалою суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

15.07.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Молочна слобода» (позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю «Файні продукти» (відповідач) був укладений Договір поставки на умовах дистрибуції № (договір), згідно з яким позивач зобов`язується передати партіями Продукт у власність відповідача, а відповідач зобов`язується його прийняти та оплатити.

На виконання своїх зобов`язань по договору позивач здійснив поставку замовленого продукту у власність відповідача в період з 15.08.2021 року по 30.08.2021 року на суму 1 101 155,35 грн., що підтверджується накладними на відпуск товарно - матеріальних цінностей, а саме:

- № ЦТД00032159 від 15.08.2021 року на суму 240 863,64 грн., ТТН № Р32159 від 15.08.2021 р. з терміном оплати до 30.08.2021 року;

- № ЦТД00033335 від 24.08.2021 р. на суму 589 011,94 грн., ТТН № Р33335 від 24.08.2021 р. з терміном сплати до 08.09.2021 року;

- № ЦТД00034165 від 30.08.2021 р. на суму 271 279,77 грн., ТТН № Р34165 від 30.08.2021 р. з терміном оплати до 15.09.2021 р.

Факт здійснення господарської операції з постачання продукту відповідачу та формування зобов`язань позивача також підтверджується зведеною податковою накладною від 31.08.2021 року № 1441.

Позивач у позовній заяві зазначає, що усі видаткові та товарно-транспортні накладні у розпорядженні відповідача наявні.

Як вбачається з п. 5.2. договору, оплата відповідачем за продукт здійснюється в строки, передбачені додатком № 3 до договору з моменту поставки продукту. (...) Період здійснення оплати за поставлений продукт вказується в пункті 2 додатку № 3, а саме, протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів (другий місяць поставки).

Оплата здійснюється шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача.

Однак, як вказує позивач у своїй позовній заяві, Відповідач зі свого боку умов Договору не виконав, за отриманий продукт оплату не здійснив.

У зв`язку з чим станом на теперішній час утворилась прострочена дебіторська заборгованість Відповідача перед Позивачем за поставлений Продукт в період з 15.08.2021 року по 30.08.2021 року, у розмірі 1 101 155,35 грн.

Відповідно до п. 3.10. договору Відповідач підтверджує, що особа, яка підписала видаткову та товарно-транспортну накладну на Продукт, являється його уповноваженою особою на отримання ТМЦ від Позивача та підписання товаро-супровідних документів па Продукт, і Відповідач позбавляється права пред`являти претензії до Позивача щодо передачі Продукту неуповноваженій особі.

Позивач вживав заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення 09.09.2021 року на юридичну адресу Відповідачу досудової вимоги № 646, а також звертався 17.09.2021 року з відповідним листом № 658 до засновників Товариства з проханням посприяти в здійсненні оплати відповідачем простроченої дебіторської заборгованості.

Однак на момент подачі позовної заяви відповідь від Відповідача на адресу Позивача не надходила, у добровільному порядку заборгованість за поставлений Продукт Відповідач не сплатив.

Викладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 1 101 155,35 грн. - основна заборгованість, 11 839,02 грн. - пеня та 2 103,72 грн. 3 % річних.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до вимог ст. ст. 525, ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов`язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач виконав зобов`язання за вищезазначеним Договором щодо здійснення ним поставки товару. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним Договором не оплатив отриманий товар, заборгованість останнього складає 1 101 155,35 грн.

Відповідач відзив на позов не надав, наявність заборгованості не спростував.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 1 101 155,35 грн. - заборгованості за поставлений товар, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Окрім основного боргу позивачем заявлено до стягнення з відповідача 11 839,02 грн. пені та 2 103,72 грн. 3% річних.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 11 839,02 грн. на підставі п. 8.2 договору.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 8.2. договору передбачений обов`язок відповідача за несвоєчасну оплату вартості продукту оплатити Позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення виконання зобов`язання, а за прострочення понад 30 (тридцять) календарних днів додатково стягується штрафна санкція у розмірі 7 (семи) % вказаної вартості.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Нарахування пені починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, при цьому день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені.

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Дослідивши розрахунок пені, наведений позивачем у позовній заяві, судом встановлено, що позивачем вірно визначено періоди прострочення, за які нараховується пеня.

З огляду на зазначене, суд за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» здійснивши перевірку розрахунку пені за вірно визначені позивачем періоди, встановив, що розрахунок позивача є арифметично вірним.

З огляду на зазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 11 839,02 грн. пені підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 103,72 грн. 3% річних, суд відзначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 103,72 грн. 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За приписами ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Щодо судових витрат слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги судом задоволені повністю, тому суд приходить до висновку, що судовий збір у розмірі 16 726,47 грн. слід покласти на відповідача.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Керуючись ст. ст. 232-233, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Файні продукти" (вул. Київська,3, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Молочна свобода" (вул. Ломоносова, 26, м. Куп`янськ, Харківська область, 63702, ) заборгованості в розмірі 1 101 155,35 грн., 11 839,02 грн. - пені, 2 103,72 грн. 3 % річних та витрати по сплаті судового збору в розмірі 16 726,47 грн.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено та підписано 11.01.2022 року.

Суддя Білоусов С. М.