ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2021 р. м. Київ Справа № 911/3042/21

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

за участю секретаря Гарбуз Л.В.

розглянувши справу № 911/3042/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінвуд 2005»,

м. Ужгород

до Фізичної особи-підприємця Коржа Олександра Михайловича,

м. Вишневе

про стягнення 378 666,42 грн.

Представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Грінвуд 2005» (надалі-позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Коржа Олександра Михайловича (надалі-відповідач) про стягнення 378 666,42 грн.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Грінвуд 2005» стверджує про те, що 07.08.2019 на підставі платіжного доручення № 501 від 07.08.2019, з рахунку НОМЕР_1 відкритого в АТ «Комінвестбанк» списано кошти з призначенням платежу: «оплата за лісопродукцію згідно договору купівлі-продажу № 306/9/3069/2Кв-о/2009 від 15.07.2019 р. ПДВ 53 065,42 грн.». Відповідні кошти зараховані на рахунок ФОП Корж О.М. № НОМЕР_2 МФО НОМЕР_3 відкритий у Київській філії КБ «Приват Банк» код банку 14360570.

Позивач стверджує, що в ході аналізу фінансово-господарської діяльності за 2019 рік виявлено відсутність відповідного договору, а також оригіналу платіжного доручення на підставі якого з рахунку було списано кошти в сумі 318 392,50 грн.

Посилаючись на відсутність будь-яких фінансово-господарських відносин з відповідачем, позивач просить суд стягнути з ФОП Коржа О.М. безпідставно набуті кошти у розмірі 318 392,50 грн. та нараховані 19 941,00 грн. 3 % річних та 40 332,92 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 23.10.2021 відкрито провадження у справі № 911/3042/21, розгляд справи в порядку загального позовного провадження призначений у підготовчому засіданні на 10.11.2021.

09.11.2021 через канцелярію суду від позивача надійшла заява б/н від 03.11.2021 (вх. № 25909/21), в якій останній підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд здійснювати розгляд справи в підготовчому засіданні за відсутності його повноважного представника та не заперечував щодо переходу до розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 10.11.2021 підготовче засідання у справі № 911/3042/21 було відкладено на 01.12.2021.

30.11.2021 в системі «Електронний суд» був сформований документ - клопотання/заява від 29.11.2021, а також 01.12.2021 через канцелярію суду від позивача надійшла заява б/н від 25.11.2021 (вх. № 27648/21), в яких позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд здійснювати розгляд справи в підготовчому засіданні за відсутності його повноважного представника та не заперечував щодо переходу до розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 01.12.2021 закрито підготовче провадження у справі № 911/3042/21, справу призначено до розгляду по суті на 22.12.2021.

20.12.2021 через канцелярію суду від позивача надійшла заява (вх. № 29248/21), в якій позивач підтримав позовні вимоги та просив суд здійснювати розгляд справи за відсутності його повноважного представника.

Представник відповідача жодного разу в судові засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов до суду не надіслав. Судом перевірено та встановлено, що відповідач належним чином був повідомлений про розгляд даної справи судом за його участі. Вказаний факт підтверджується наявними в матеріалах справи конвертами, разом з ухвалами суду, що повернулись на адресу суду з відмітками: «адресат відмовився» та «адресат відсутній за вказаної адресою».

Відповідно до ч. ч. 3, 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17).

Сам лише факт не отримання кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Крім того, відповідно до статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 25.06.2018 у справі № 904/9904/17).

Таким чином, оскільки судом було надіслано ухвалу суду на адресу відповідача, що зазначена у позовній заяві та підтверджена витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, інша адреса суду повідомлена не була, останній вважається належним чином повідомленим про розгляд справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до платіжного доручення № 501 від 07.08.2019 з рахунку ТОВ «Грінвуд 2005», відкритого в АТ «Комінвестбанк», здійснено переказ коштів на банківський рахунок ФОП Коржа О.М., відкритий в Київській філії КБ «Приват Банк», у сумі 318 392,50 грн. з призначенням платежу: «оплата за лісопродукцію згідно договору купівлі-продажу № 306/9/3069/2Кв-о/2009 від 15.07.2019 р. ПДВ 53 065,42 грн.».

В ході аналізу фінансово-господарської діяльності за 2019 рік позивачем було виявлено відсутність відповідного договору, а також оригіналу платіжного доручення на підставі яких з рахунку позивача було списано кошти в загальній сумі 318 392,50 грн.

07.08.2019 ТОВ «Грінвуд 2005» звернулося із заявою до Голови правління АТ «Комінвестбанк», в якій повідомив про несанкціоноване зняття коштів з рахунку ТОВ «Грінвуд 2005» в сумі 318 392,50 грн.

В свою чергу, 07.08.2019 першим заступником голови правління АТ «Комінветбанк» був направлений лист вих. № 03-3/8-372 голові правління АТ «Приват Банк» з пропозицією посприяти у повернені коштів.

У відповідь, АТ КБ «Приват Банк» було надано відповідь № 20.1.0.0.0/7-190807/1942 від 21.08.2019, що банк не наділений повноваженнями повернення проведеного переказу на вимогу банку, що обслуговує платника та запропонував звернутись до правоохоронних органів, а також зазначив, що намагався встановити зв`язок з отримувачем - ФОП Корж О.М., однак останній на зв`язок не виходить.

15.08.2019 за фактом незаконного списання грошових коштів з розрахункового рахунку позивача було зареєстровано кримінальне провадження № 0000982.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 10.10.2019 у справі № 308/11543/19 призначено технічну експертизу документів у кримінальному провадженні № 0000982.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 14.11.2019 у справі № 308/11543/19 надано дозвіл стороні кримінального провадження на тимчасовий доступ до інформації, яка перебувала у володінні АТ КБ «Приватбанк», юридичною адресою якого є м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30, а саме: до інформації про рух коштів по банківському рахунку ФОП Коржа О.М., в період часу з 01.00 годин 07.08.2019 по 23.55 годин 10.08.2019, у вигляді роздруківки даної інформації з можливістю її вилучення.

Так, звертаючись до суду позивач наголошує, що між ТОВ «Грінвуд 2005» та ФОП Коржем О.М. не існувало та не існує жодних господарсько-правових відносин, у тому числі відсутні будь-які документи, які б вказували, що між позивачем та відповідачем здійснювалась господарська діяльність, тому позивач вважає, що грошові кошти в сумі 318 392,50 грн. є такими, що безпідставно набуті відповідачем.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За змістом ст. 1212 Цивільного кодексу України, зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави належить до позадоговірних (кондикційних) зобов`язань та виникає за таких умов:

- по-перше, є факт набуття або збереження майна;

- по-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи;

- по-третє, обов`язково має бути наявною відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами, правочином.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18, від 06.02.2020 у справі № 910/13271/18.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них положень глави 83 Цивільного кодексу України.

У ч. 2 ст. 1212 ЦК України встановлюється правило, відповідно до якого виникнення зобов`язань з безпідставного набуття майна не обмежується поведінкою тільки потерпілого або набувача майна. Дане зобов`язання може виникнути у результаті дій третіх осіб або бути наслідком події.

Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17).

Зміст платіжного доручення № 501 від 07.08.2019 свідчить про те, що грошові кошти в сумі 318 392,50 грн. надійшли на рахунок ФОП Коржа О.М. з призначенням платежу: «оплата за лісопродукцію згідно договору купівлі-продажу № 306/9/3069/2Кв-о/2009 від 15.07.2019 р. ПДВ 53 065,42 грн.».

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження виникнення між ТОВ «Грінвуд 2005» та ФОП Коржем О.М. будь-яких договірних відносин, у тому числі Договору № 306/9/3069/2Кв-0 від 15.07.2019.

Також суду не надано жодних розписок, листів, телеграм, інших письмових повідомлень, будь-яких документів або доказів вчинення конклюдентних дій, які б підтверджували укладення сторонами договору як у письмовій формі, так і у спрощений спосіб.

Будь - яких інших доказів існування правовідносин, на які є посилання в платіжному дорученні у графі "призначення платежу", як і доказів, що між позивачем та відповідачем був укладений правочин, спрямований на настання реальних наслідків, сторонами, в т.ч. відповідачем суду не надано.

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги наявні в матеріалах справи документи та пояснення позивача суд доходить висновку, що договір у формі єдиного документу, складеного у письмовій формі, підписаний сторонами та скріплений їх печатками (за їх наявності), не складався.

В свою чергу платіжне доручення № 501 від 07.08.2019 суд розцінює лише як письмовий доказ передачі позивачем відповідачеві грошових коштів в сумі 318 392,50 грн., а отже даний доказ не є обставиною, достатньою для того, щоб дійти висновку про існування між сторонами договірних відносин в контексті конкретного зазначеного в платіжному дорученні господарського договору.

Разом з цим, під час розгляду справи ФОП Корж О.М. не надав суду заперечень щодо обставин, наведених у позовній заяві, та не спростував правові підстави позову, як і не надав доказів повернення коштів ТОВ «Грінвуд 2005.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Беручи до уваги викладене, господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих коштів у розмірі 318 392,50 грн.

Суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

З урахуванням приписів статті 549, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і процентів річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Отже, дія статті 625 Цивільного кодексу України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України. Тому в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки боржником порушено позадоговірне (деліктне) грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України.

Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18), якою Велика Палата Верховного Суду підтвердила аналогічний висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 15.04.2015 у справі № 910/2899/14 та у постанові від 01.06.2016 у справі №910/22034/15, а також у постанові Верховного Суду від 15 липня 2021 у справі № 910/6053/19.

Враховуючи вищевикладене та у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно набутих або збережених грошових коштів, позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховані 3 % річних в розмірі 19 941,00 грн. за період прострочення з 08.08.202019 по 08.09.2021 та інфляційні втрати в розмірі 40 332,92 грн. за період: серпень 2019-серпень 2021, які позивач просить суд стягнути згідно наданого розрахунку.

З огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Тобто визначаючи розмір заборгованості відповідача, зокрема, в частині процентів річних та втрат від інфляції суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

В свою чергу, відповідачем не надано суду контррозрахунку заявлених до стягнення позовних вимог або заперечень щодо здійсненого позивачем розрахунку.

У відповідності до частини 1 статті 255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

За приписами статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, з урахуванням вищевикладених висновків та встановлених судом обставини безпідставного набуття відповідачем грошових коштів 07.08.2019, початком періоду прострочення, а також нарахування процентів річних та інфляційних втрат має бути 08.08.2019.

За результатами здійсненої перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення сум процентів річних та інфляційних нарахувань судом встановлено, що розмір 3 % річних та інфляційних нарахувань, в межах визначеного позивачем періоду, відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства та є арифметично вірним, а тому вказані вимоги позивача про стягнення з відповідача 19 941,00 грн. 3 % річних та 40 332,92 грн. інфляційних нарахувань підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що судовий збір, відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України, покладається судом на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Корж Олександра Михайловича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінвуд 2005» (88000, м. Ужгород, вул. В. Гуци, 14, ) 318 392 (триста вісімнадцять тисяч триста дев`яносто дві) грн. 50 коп. безпідставно набутих коштів, 19 941 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот сорок одну) грн. 00 коп. 3 % річних, 40 332 (сорок тисяч триста тридцять дві) грн. 92 коп. інфляційних нарахувань, 5 680 (п`ять тисяч шістсот вісімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано - 20.01.2022.

Суддя О.О. Христенко