АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м. ОдесаСправа № 915/1372/20

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Мишкіної М.А.

секретар судового засідання: Герасименко Ю.С.

за участю представників учасників справи:

від Головного управління національної поліції в Миколаївській області - Павленко О.І. в порядку самопредставництва

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Роскосметика"

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.09.2021

по справі №915/1372/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Роскосметика"

до Держави Україна в особі Головного управління національної поліції в

Миколаївській області

про стягнення 1200000 грн моральної шкоди та 11300 грн сплачених адвокату за надання правової допомоги

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Роскосметика" звернулось до Господарського суду Миколаївської області із позовом в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просило стягнути з відповідача на його користь шкоду, завдану незаконними діями слідчих Слідчого відділу Новоодеського відділу поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області, що обмежують його права, у загальному розмірі 1211300,0 грн, з яких: 11300 грн сплачених адвокату Беліку В.Г. у зв`язку з наданням юридичної допомоги, 1200000 грн моральної шкоди, за рахунок Державного бюджету шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що незаконними діями органів досудового розслідування, а саме ненадання можливості позивачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Роскосметика", як особі щодо якої здійснювалося кримінальне провадження протягом більш ніж 4-х років по цей час, ознайомитися з матеріалами такого кримінального провадження, чим позивачу завдано моральної шкоди у вигляді душевних та психічних страждань, та матеріальної шкоди у вигляді необхідності понесення ним витрат на оплату юридичної допомоги у такому кримінальному провадженні.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 03.09.2021 у задоволенні позову відмовлено.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції пославшись на приписи чинного законодавства зазначив, що суб`єкту господарювання не може бути заподіяно моральну шкоду, позаяк здатність відчувати моральні страждання за своєю правовою природою може належати тільки людині. В той же час, юридична особа так само, як і фізична, має право, зокрема, на спростування недостовірної інформації і право на недоторканність ділової репутації. Разом з тим, питання відшкодування шкоди, заподіяної діловій репутації юридичної особи позивачем у позові не поставлено та не обґрунтовано. Посилання на завдання шкоди діловій репутації підприємства, судом першої інстанції не взято до уваги, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами заподіяння такої шкоди (розрив партнерських відносин, зменшення замовлень, тощо).

Щодо позовних вимог в частині відшкодування шкоди в вигляді сплаченої грошової винагороди адвокату у зв`язку з поданням юридичної допомоги, місцевий господарський суд зазначив, що за правилами цивільного судочинства витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, відносяться до судових витрат та питання їх відшкодування вирішується судом під час розгляду справи по суті. При цьому, судові витрати не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки. Таким чином, ті витрати, які могли бути стягнуті позивачем по кримінальних, цивільних та адміністративним справам в якості судових витрат (витрат на правову допомогу), не можуть стягуватись в якості збитків в окремому позовному провадженні.

За твердженням суду першої інстанції, з наданого позивачем акту вбачається, що частина виконаних адвокатом робіт стосується підготовки та подання адміністративного позову, апеляційних скарг та участі у судових засіданнях. При цьому, відокремити та встановити, на яку саме суму адвокатом надавались зазначені послуги, з вказаного акту неможливо. Крім того, зазначені у акті клопотання та заяви датовані 2020 роком, при цьому правовідносини, які є предметом розгляду у даній справі відбувались у 2019 році і додані позивачем до позовної заяви клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та скарга на постанову слідчого також датовані 2019 роком. Всі перелічені у акті заяви та клопотання до позовної заяви позивачем не додані, тому встановити, чи мають послуги надані адвокатом по їх складанню безпосереднє відношення до відновлення прав позивача, порушених Державою в особі Новоодеського відділу поліції Головного управління національної поліції у Миколаївській області при відмові у наданні для ознайомлення матеріалів кримінального провадження, не вбачається за можливе.

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що вказані ним в якості збитків, сплачених адвокату за надання правової допомоги по відновленню порушеного права позивача у зв`язку з відмовою органу слідства надати матеріали кримінальної справи для ознайомлення, не є одночасно судовими витратами, що мають відшкодовуватись в рамках цивільного, кримінального чи адміністративного провадження.

Не погодившись із даним рішенням до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулось ТОВ "Роскосметика" з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.09.2021 року у справі № 915/1372/20 та ухвалити нове рішення яким стягнути з Державної казначейської служби України на користь ТОВ "РосКосметика" на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями слідчих Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, що обмежують його права, у розмірі 11 300 грн сплачених адвокату Беліку В.Г. у зв`язку з наданням юридичної допомоги; 1 200 000 грн моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку.

Посилаючись на приписи ст.ст. 1176 ЦК України апелянт зазначає, що порядок відшкодування шкоди завданої фізичній особі встановлено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Однак, відсутній закон, що врегульовує порядок відшкодування шкоди, завданої юридичній особі незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Втім, апелянт зазначає, що за приписами ч. 10 ст. 11 ГПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права).

Посилаючись на приписи ст.ст. 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» апелянт зазначає, що іншими процесуальними діями, що обмежують права позивача, стали незаконні рішення слідчих відповідача про відмову в ознайомленні з матеріалами кримінального провадження. При цьому, за твердженням апелянта, незаконність такого рішення була встановлена судом.

Дії слідчих відповідача щодо відмови позивачу в ознайомленні з матеріалами кримінального провадження, за твердженням апелянта є позбавленням його права на відновлення його ділової репутації, яка була принижена в силу того, що протягом майже 3-х років він не міг довести перед партнерами по бізнесу, що його посадові особи не є злочинцями, шляхом отримання доказів протиправних дії органу досудового розслідування, прокуратури та суду, що знаходяться в матеріалах кримінального провадження.

На переконання скаржника, суд першої інстанції самовільно, всупереч установленому чинним законодавством порядку відшкодування моральної шкоди юридичній особі, визнавши, що дії слідчих відповідача свідчать про їх безпідставність, вирішив заявлений позов шляхом застосування іншого джерела права, яке не відповідає приписами ч.1 ст. 11 ГПК України, в результаті чого дійшов необґрунтованого висновку про те, що питання відшкодування шкоди завданої діловій репутації юридичної особи позивачем не поставлено та необґрунтовано.

Суд першої інстанції, як вважає скаржник, не з`ясував того факту, що самоправство має ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 356 КК України.

Також, на думку позивача, відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення грошових коштів у зв`язку з наданням юридичної допомоги, місцевий господарський суд не зазначив, в якій справі і який суд під час розгляду справи по суті повинен був вирішити питання про відшкодування юридичної допомоги адвоката, яку надано при намаганні скаржника реалізувати своє право на ознайомлення з матеріалами цього провадження.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.10.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №915/1372/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Роскосметика" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.09.2021 та призначено справу до розгляду на 24.11.2021.

Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилаючись на приписи чинного законодавства зазначає, що суб`єкту господарювання не може бути заподіяно моральну шкоду, оскільки здатність відчувати моральні страждання за своєю правовою природою може належати тільки людині. В той же час, юридична особа так само, як і фізична, має право, зокрема, на спростування недостовірної інформації і право на недоторканність ділової репутації.

Відповідач вважає, що подані позивачем в обґрунтування наявності підстав для стягнення шкоди докази, в тому числі, процесуальних документи, складені в рамках кримінального провадження, жодним чином не підтверджують неправомірність дій державних органів та причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Щодо відшкодування правової допомоги, відповідач зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що вказані ним в якості збитків грошові кошти сплачених адвокату за надання правової допомоги по відновленню порушеного права позивача у зв`язку з відмовою органу слідства надати матеріали кримінальної справи для ознайомлення, не є одночасно судовими витратами, що мають відшкодовуватись в рамках цивільного, кримінального чи адміністративного провадження.

На переконання відповідача, матеріалами апеляційної скарги чи позовної заяви не підтверджується заподіяння ТОВ «РосКосметика», як такої моральної шкоди. Скаржником не надано належних, достатніх та допустимих доказів завдання юридичній особі матеріальної або немайнової шкоди, в розумінні зазначеному вище, не вказано, яким саме чином дії (бездіяльність) державних органів потягнули за собою ті чи інші об`єктивні наслідки для юридичної особи, зокрема, приниження її ділової репутації.

У судове засідання від 24.11.2021 з`явився лише представник відповідача, представник апелянта у судове засідання не з`явився, при цьому у суду апеляційної інстанції були відсутні відомості щодо його належного повідомлення про час, дату та місце розгляду справи.

З огляду на таке, ухвалою суду апеляційної інстанції від 24.11.2021 розгляд справи було відкладено на 22.12.2021.

14.12.2021 Південно-західним апеляційним господарським судом отримано заяву ТОВ "Роскосметика" про відвід суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Лавриненко Л.В., Мишкіної М.А. від розгляду справи №915/1372/20.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 16.12.2021 визнано необґрунтованим відвід колегії суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Лавриненко Л.В., Мишкіної М.А. заявлений ТОВ "Роскосметика" та передано справу №915/1372/20 для вирішення питання про відвід колегії суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Лавриненко Л.В., Мишкіної М.А. у порядку, встановленому ст. 32 ГПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2021 року для розгляду заяви про відвід визначено суддю Діброву Г.І.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 17.12.2021 (суддя Діброва Г.І.) у задоволенні заяви ТОВ "Роскосметика" від 09.12.2021 року вих. №9-12 (вх. №4782/21 від 16.12.2021 року) про відвід суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Лавриненко Л.В., Мишкіної М.А. від розгляду справи №915/1372/20 - відмовлено.

Під час судового засідання від 22.12.2021 представник відповідача надав пояснення у відповідності до яких не погоджується із доводами та вимогами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник апелянта у судове засідання не з`явився, про причини нез`явлення суд апеляційної інстанції не повідомив, про час, дату та місце розгляду справи ТОВ "Роскосметика" було повідомлено належним чином.

Так, у зв`язку з відсутністю асигнувань на оплату послуг з відправки поштової кореспонденції Південно-західним апеляційним господарським судом зупинено поштову відправку судової кореспонденції. Сповіщення учасників справи, зокрема про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду здійснюється шляхом направлення копій ухвал на електронні адреси, які повідомлені учасниками справи у заявах по суті справи.

Відповідно до Наказу керівника апарату Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.04.2021 №6-ОД засобами поштового зв`язку учасникам справи направляються лише ухвали про залишення апеляційної скарги без руху. Інші процесуальні документи суду апеляційної інстанції направляються учасникам справи засобами електронного зв`язку.

З огляду на те, що ТОВ "Роскосметика" у заявах по суті справи не було повідомлено офіційної електронної адреси, представника товариства про відкриття апеляційного провадження та призначення розгляду справи було повідомлення телефонограмою за номером телефону, який вказано в апеляційній скарзі, про що свідчить складена секретарем судового засідання телефонограма від 01.11.2021 №915/1372/20/1295/2021, яку отримав представник ТОВ "Роскосметика" - Бєлобородов А.А. за номером .

Також, у зв`язку з нез`явленням представника ТОВ "Роскосметика" у судове засідання від 24.11.2021, розгляд справи було відкладено на 22.12.2021 про що повідомлено апелянта.

Судова колегія зазначає, що про обізнаність ТОВ "Роскосметика" про розгляд даної справи свідчить, зокрема зміст заяви про відвід суддів, в якій скаржник зазначив про обізнаність щодо призначення розгляду його скарги та відкладення розгляду справи на 22.12.2021.

З огляду на таке колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Миколаївської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, у провадженні слідчого відділу Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області перебувало кримінальне провадження №0002867, відомості про яке 29.06.2017 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України за фактом привласнення посадовими особами Товариства з обмеженою відповідальністю "Роскосметика" коштів державного бюджету шляхом безпідставного формування податкового кредиту з ПДВ для подальшого його відшкодування з державного бюджету (т.1, а.с.35).

Згідно з витягом з кримінального провадження №0002867 (т.1, а.с.36) та адресованого позиву листа Прокуратури Миколаївської області №04/2/2/-151-17 від 13.11.2017 (т.1, а.с.24) у вищевказаному кримінальному провадженні 07.11.2017 змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч.3 ст.191 КК України на ч.2 ст.212 КК України, у зв`язку із чим 07.11.2017 на підставі ч.3 ст.216 КПК України підслідність у вказаному кримінальному провадженні визначено за Слідчим управлінням фінансових розслідувань Головного управління ДФС в Миколаївській області.

07.11.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за кримінальним провадженням №0002867 внесені відомості за правовою кваліфікацією ч.4 ст.358 Кримінального кодексу України про те, що відповідно до матеріалів Миколаївської митниці ДФС невстановлені особи підроблюють документи з метою здійснення оформлення товарів, які підлягають санітарно-епідеміологічному контролю у разі ввезення на митну територію України та переміщувалися через митний кордон України на адресу підприємства (т.1, а.с.36).

В адресованому позивачу листі №3864/10/14-29-23-02 від 22.07.2019 (т.1, а.с.23) Головне управління ДФС у Миколаївській області повідомило, що кримінальне провадження №0002867 в частині кримінального правопорушення за ознаками ч.2 ст. 212 КК України закрито постановою слідчого від 14.06.2018 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, при цьому того ж дня дане кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, направлено до прокуратури Миколаївської області для визначення підслідності.

Листом Головного слідчого управління Національної поліції України №12393/24/3/2-2020 від 16.04.2020 (т.1, а.с.21,22) проінформовано керівника ТОВ "Роскосметика" ОСОБА_2 про те, що Новоодеським ВП ГУНП в Миколаївській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002867, яке розпочато 29.06.2017 за ч.4 ст.358 КК України (підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів), та в подальшому за результатами розслідування вказаного кримінального провадження прийнято рішення про його закриття на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (закриття кримінального провадження та провадження щодо юридичної особи), яке станом на час підготовки зазначеного листа органами прокуратури та суду не скасовано.

21.02.2019 ТОВ "Роскосметика" звернулося до Новоодеського ВП ГУНП в Миколаївській області з клопотанням за вих.№2/РК-3 від 08.02.2019 (т.1, а.с.37,38), в якому просило надати змогу ознайомитись з матеріалами кримінального провадження №0002867.

Постановою т.в.о. заступника начальника Слідчого відділу Новоодеського ВП ГУНП в Миколаївській області Володіної О.В. від 22.02.2019 (т.1, а.с.32-34) відмовлено у задоволені клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження юридичної особи - директора ТОВ "Роскосметика" ОСОБА_2

Відмова обґрунтована тим, що директор ТОВ "Роскосметика" не має процесуального статусу представника юридичної особи щодо якої здійснюється кримінальне провадження, тому що досудове розслідування в межах кримінального провадження зареєстрованого в ЄРДР за №0002867 здійснюється за ч.4 ст.358 КК України, яка не входить до переліку визначеного ст.96-3 КК України, заходи кримінального характеру не можуть бути застосовані до юридичної особи представником якої він є та і кримінальне провадження не здійснюється відносно певної юридичної особи.

У зв`язку з такою відмовою ТОВ "Роскосметика" звернулось до Новоодеського районного суду Миколаївської області із скаргою від 06.03.2019 за вих.№3/РК-15 (т.1, а.с.30,31) на постанову т.в.о. заступника начальника Слідчого відділу Новоодеського ВП ГУНП в Миколаївській області від 22.02.2019 про відмову в задоволені клопотання.

Ухвалою слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 27.11.2019 у справі №482/473/19 (т.1, а.с.27-29), повний текст якої складено 03.12.2019 та яка не підлягає оскарженню, скаргу ТОВ "Роскосметика" задоволено частково, скасовано постанову т.в.о. заступника начальника СВ Новоодеського ВП ГУНП в Миколаївській області Володіної О.В. від 22.02.2019 про відмову в задоволені клопотання в кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0002867 від 29.06.2017 та зобов`язано слідчого розглянути клопотання директора ТОВ "Роскосметика" ОСОБА_2 від 21.02.2019.

В ухвалі суду зазначено, що посилання слідчого на те, що ТОВ "Роскосметика" не є юридичною особою щодо якої здійснюється кримінальне провадження, суперечить відомостям, які вказані в ЄРДР та в постанові про призначення технічної експертизи документів.

До того ж, в ухвалі судом вказано, що норми ст.ст.96-3 та 96-4 КК України передбачають застосування заходів кримінально-правового характеру виключно судом і виключно під час розгляду кримінальних проваджень, вичерпний перелік яких міститься в нормах вказаних статтей.

Постановою заступника начальника Відділу поліції - начальника Слідчого відділу Новоодеського ВП ГУНП в Миколаївській області Євграфова М.О. від 11.03.2020 (т.1, а.с.25,26) вдруге було відмовлено директору ТОВ "Роскосметика" ОСОБА_2 у задоволені клопотання про надання для ознайомлення матеріалів у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002867 від 29.06.2017 юридичної особи - директора ТОВ "Роскосметика" ОСОБА_2

Відмова обґрунтовувалась тим, що директор ТОВ "Роскосметика" ОСОБА_2 не є будь-якою особою в кримінальному провадженні, якій відповідно до ст.221 КПК України слідчий зобов`язаний за клопотанням сторони надати матеріали кримінального провадження для ознайомлення.

Вказані дії слідчих позивач вважає протиправними та такими, що призвели до понесення ним моральних та матеріальних збитків.

Так, позивач вказує, що незаконними діями органів досудового розслідування, а саме ненадання можливості ТОВ "Роскосметика", як особі щодо якої здійснювалося кримінальне провадження №0002867, протягом більш ніж 4-х років з 29.06.2017 по цей час, ознайомитися з матеріалами такого кримінального провадження, йому завдано моральної шкоди у вигляді душевних та психічних страждань та приниженням ділової репутації, оскільки протягом майже 3-х років він не може довести перед партнерами по бізнесу, що його посадові особи не є злочинцями, а на цей момент не може отримати докази протиправних дій органу досудового розслідування, прокуратури та суду, що знаходяться в матеріалах вказаного кримінального провадження. Розмір моральної шкоди визначено позивачем у сумі 1200000 грн.

В підтвердження матеріальної шкоди позивач зазначає, що 01.02.2019 між адвокатом Бєліком Валерієм Григоровичем та ТОВ "Роскосметика", як замовником, укладено договір про надання правової допомоги адвокатом (далі - договір від 01.02.2019) (т.1, а.с.20), відповідно до п.п.1.1, 1.2 якого адвокат відповідно до узгодженого сторонами доручення надає правову допомогу у цій справі, адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу заявнику в відновленні його прав, які порушуються та будуть порушуватися Державою в особі Новоодеського ВП ГУНП в Миколаївській області при відмовленні в праві ТОВ "Роскосметика" на ознайомлення з кримінальним провадженням №0002867 від 29.06.2017.

Пунктом 1.3 договору від 01.02.2019 передбачено, що замовник зобов`язується: своєчасно забезпечувати адвоката всім необхідним для виконання доручень, передбачених цим договором, зокрема документами та інформацією; оплачувати витрати, в тому числі судові, що необхідні для виконання доручень; своєчасно оплачувати послуги адвоката.

За правову допомогу, передбачену п.1.2 договору замовник сплачує адвокату винагороду в розмірі 11300 грн (п.3.1 договору від 01.02.2019).

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до виконання сторонами своїх зобов`язань (п.2.1 договору від 01.02.2019).

На виконання договору від 01.02.2019 про надання правової допомоги між ТОВ "Роскосметика" та адвокатом Бєліком Валерієм Григоровичем було підписано акт приймання-передачі виконаних юридичних послуг адвокатом на загальну суму 11300,0 грн (т.1, а.с.18,19), в яких зазначено про те, що адвокат здійснив надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань Кримінального кодексу України, та складання запитів, заяв, клопотань, скарг датованих з 11.02.2020 по 16.10.2020 згідно переліку, та участь у судових засіданнях.

29.10.2020 ТОВ "Роскосметика" в якості оплати послуг адвоката за договором б/н від 01.02.2019 за платіжним дорученням №2470 перерахувало на користь адвоката Бєліка Валерія Григоровича грошові кошти у загальній сумі 11300 грн (т.1, а.с.17).

Вказані кошти позивач вважає збитками, понесеними з метою відновлення порушеного права позивача у зв`язку з відмовою органу слідства надати матеріали кримінальної справи для ознайомлення.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог та відмовив у їх задоволенні у повному обсязі.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Отже, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди є способами захисту цивільних прав та інтересів (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частини перша -третя статті 22 ЦК України).

Збитки, завдані суб`єкту господарювання порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону (частина третя статті 147 ГК України).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Поряд з цим, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Норми статей 1173, 1174 ЦК України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, цими правовими нормами передбачено, зокрема, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Дії (бездіяльність) відповідачів, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, шкода та причинно-наслідковий зв`язок між поведінкою за заподіянням шкоди є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність елементів делікту свідчить про відсутність складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (стаття 11 ЦК України).

Аналогічний висновок щодо питання особливостей деліктної відповідальності органів державної влади та застосування положень статті 1176 ЦК України міститься у постанові Верховного Суду України від 22.06.2017 у справі № 6-501цс17 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17, від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц.

Таким чином, для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння позивачеві шкоди у цій справі необхідно встановити наявність усієї сукупності зазначених ознак складу цивільного правопорушення, у той час як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.

Звертаючись із даним позовом до суду першої інстанції, позивач в обґрунтування позовних вимог про стягнення моральної шкоди послався на протиправність дій (бездіяльність) Новоодеського відділу поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області, які полягають в тому, що на неодноразові клопотання ТОВ "Роскосметика" подані директором останнього ОСОБА_2 , надати змогу ознайомитись з матеріалами кримінального провадження №0002867 слідчими Новоодеського ВП ГУНП в Миколаївській області було відмовлено (постанови від 22.02.2019 та 11.03.2020), у зв`язку з тим, що директор ТОВ "Роскосметика" ОСОБА_2 не має процесуального статусу представника юридичної особи щодо якої здійснюється кримінальне провадження та не є будь-якою особою в кримінальному провадженні №0002867.

Як свідчать наявні матеріали справи, протиправність постанови т.в.о. заступника начальника СВ Новоодеського ВП ГУНП в Миколаївській області Володіної О.В. від 22.02.2019 про відмову в задоволені клопотання в кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0002867 від 29.06.2017, була встановлена ухвалою слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 27.11.2019 у справі №482/473/19 (т.1, а.с.27-29), повний текст якої складено 03.12.2019.

Так, зазначеною ухвалою скаргу ТОВ "Роскосметика" було задоволено частково, скасовано постанову т.в.о. заступника начальника СВ Новоодеського ВП ГУНП в Миколаївській області Володіної О.В. від 22.02.2019 про відмову в задоволені клопотання в кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0002867 від 29.06.2017 та зобов`язано слідчого розглянути клопотання директора ТОВ "Роскосметика" ОСОБА_2 від 21.02.2019. В ухвалі зазначено, що посилання слідчого на те, що ТОВ "Роскосметика" не є юридичною особою щодо якої здійснюється кримінальне провадження, суперечить відомостям, які вказані в ЄРДР та в постанові про призначення технічної експертизи документів. Судом зазначено, що норми ст.ст.96-3 та 96-4 КК України передбачають застосування заходів кримінально-правового характеру виключно судом і виключно під час розгляду кримінальних проваджень, вичерпний перелік яких міститься в нормах вказаних статей.

Наведене, на переконання колегії суддів свідчать про безпідставність дій слідчих Новоодеського відділу поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області з відмови у ознайомленні директора ТОВ "Роскосметика" ОСОБА_2 з матеріалами кримінального провадження.

Разом з цим, досліджуючи питання щодо наявність усієї сукупності ознак складу цивільного правопорушення, зокрема наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою, колегія суддів зазначає таке.

Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За змістом статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, потрібно розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

За приписами ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя, честь, гідність і ділова репутація, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Визначення терміну ділова репутація наведене у п. 26 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (зі змінами та доповненнями).

За змістом цієї норми діловою репутацією є сукупність документально підтвердженої інформації про особу, що дає можливість зробити висновок про відповідність її господарської та/або професійної діяльності вимогам законодавства, а для фізичної особи - також про належний рівень професійних здібностей та управлінського досвіду, а також відсутність в особи судимості за корисливі кримінальні правопорушення і за злочини у сфері господарської діяльності, не знятої або не погашеної в установленому законом порядку.

Отже, виходячи з комплексного аналізу наведених норм, суд апеляційної інстанції зазначає, що юридична особа, яка звертається до суду з позовом про стягнення моральної шкоди, повинна довести факт спричинення їй немайнової шкоди внаслідок приниження її ділової репутації, посягання на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 2 ГПК України змагальність сторін є однією з основних засад господарського судочинства.

Реалізація принципу змагальності сторін полягає в тому, що в силу положень ч. 2 та ч. 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проаналізувавши наявні матеріали справи, колегія суддів зазначає, що звертаючись із позовом до суду першої інстанції, позивач взагалі не обґрунтовував власні позовні вимоги необхідністю відшкодування шкоди, заподіяної діловій репутації юридичної особи, а лише обмежився посиланням у поясненнях на завдання шкоди діловій репутації підприємства внаслідок неможливості протягом 3-х років довести перед партнерами по бізнесу, що посадові особи ТОВ "Роскосметика" не є злочинцями.

Однак, наявні матеріали справи не містять, а позивачем не надано доказів, зокрема довідок (актів, звітів тощо) про зменшення вартості нематеріальних активів; свідоцтв про зменшення вартості котирування акцій юридичної особи; висновків судової експертизи; експертної оцінки вартості нематеріальних активів; повідомлень в засобах масової інформації; результатів проведення перевірок контрольними органами (якщо ці перевірки були викликані діями відповідачів) тощо, на підтвердження того, що неправомірні дії відповідача призвели до приниження ділової репутації, зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності ТОВ "Роскосметика".

Колегія суддів зазначає, що рішення суду, яким визнано неправомірними дії (бездіяльність) органу державної влади, саме по собі не може бути достатнім доказом завдання позивачу немайнової шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідача та заподіяною шкодою, яку має довести позивач.

Факт реалізації позивачем передбаченого законодавством способу захисту своїх порушених прав шляхом звернення до суду не є беззаперечним доказом факту завдання немайнової шкоди позивачу з боку державного органу. Права позивача, які були порушені у зв`язку із відмовою в задоволені клопотання в кримінальному провадженні, були поновлені в судовому порядку, зокрема шляхом прийняття ухвали слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 27.11.2019 у справі №482/473/19, якою скасовано постанову т.в.о. заступника начальника СВ Новоодеського ВП ГУНП в Миколаївській області Володіної О.В. від 22.02.2019 про відмову в задоволені клопотання в кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0002867 від 29.06.2017 та зобов`язано слідчого розглянути клопотання директора ТОВ "Роскосметика" ОСОБА_2 від 21.02.2019.

Щодо постанови заступника начальника Відділу поліції - начальника Слідчого відділу Новоодеського ВП ГУНП в Миколаївській області Євграфова М.О. від 11.03.2020, якою вдруге було відмовлено директору ТОВ "Роскосметика" ОСОБА_2 у задоволені клопотання про надання для ознайомлення матеріалів у кримінальному провадженні, колегія суддів зазначає, що наявні матеріали справи не містять, а позивачем не надано доказів на підтвердження визнання таких дій (бездіяльності) неправомірними.

Слід також відзначити, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Втім, звертаючись із позовом до суду першої інстанції позивач взагалі не обґрунтував, із посиланням на відповідні докази, розмір завданої відповідачем моральної (немайнової) шкоди у розмірі 1200000 грн.

Судова колегія також зауважує, що здатність відчувати моральні страждання за своєю правовою природою може належати тільки людині, натомість, посилаючись на завдання ТОВ "РосКосметика" моральної шкоди з боку відповідача, позивач безпідставно ототожнює своїх працівників (фізичних осіб) і з самим товариством як юридичною особою.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що здійснення дій на виконання посадовими особами органів державної влади своїх процесуальних обов`язків, навіть у випадку подальшого їх скасування, не може трактуватися, як приниження честі, гідності або підрив ділової репутації позивача.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка міститься в постанові від 05.09.2018 у справі №910/6099/17.

З огляду на викладене, враховуючи недоведеність позивачем самого факту заподіяння йому, як юридичній особі, моральної шкоди, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок Господарського суду Миколаївської області щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення 1200000 грн моральної шкоди.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення шкоди у розмірі 11300 грн сплачених адвокату за надання правової допомоги, колегія суддів зазначає таке.

Так, на підтвердження факту отримання клієнтом юридичних послуг, наданих адвокатом з 01.02.2019 по 29.10.2020 за договором про надання правової допомоги від 01.02.2019, позивачем надано Акт приймання-передачі виконаних юридичних послуг адвокатом до договору про надання правової допомоги від 29.10.2020 (т.1, а.с.18,19).

Відповідно до пункту 2 Акту клієнт здійснив перевірку наданих адвокатом послуг і підтверджує, що згідно з визначеними в статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, ЦПК, КПК, КК, ЦК України адвокат здійснив:

1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань кримінального кодексу України; 2) складання запиту від 30.07.20 за вих.№6/РК-299; 3) складання заяви від 22.03.20 за вих.№3/PK-208; 4) складання клопотання від 12.02.20 за вих.№2/РК-1-НВП; 5) складання запиту від 30.07.20 за вих.№6/РК-300; 6) складання запиту від 30.07.20 за вих.№6/РК-301; 7) складання клопотання №16-10 від 16.10.20; 8) складання заяви від 16.08.20 за вих.№5/РК-318; 9) складання скарги від 30.03.20 за вих.№3/РК-217; 10) складання апеляційної скарги від 17.05.20 за №5/РК-266; 11) складання заяви від 22.05.20 за №22-05; 12) складання апеляційної скарги від 23.04.20 за №4/РК-259; 13) складання заяви від 26.05.20 за №5/РК-277; 14) складання заяви від 21.04.20 за №РК-21/04/3-2020; 15) складання заяви від 21.09.20 за №РК-21/09/2-2020; 16) складання клопотання від 27.05.20 за вих.№5/РК-281; 17) складання заяви від 31.08.20 за №РК-31/08-2020; 18) складання заяви від 07.10.20 за вих.№8/РК-339; 19) складання заяви від 30.09.20 за вих.№10/РК-334; 20) складання заяви від 02.10.20 за вих.№10/РК-335; 21) складання заяви від 02.10.20 за вих.№10/РК-336; 22) складання заяви від 02.10.20 за вих.№10/РК-337; 23) складання заяви від 10.08.20 за вих.№9/РК-332; 24) складання адміністративного позову від 30.08.20 за вих.№9/РК-330; 25) складання клопотання від 14.07.20 за вих.№7/РК-312; 26) складання клопотання від 20.08.20 за вих.№8/РК-325; 27) складання заяви від 18.08.20 за вих.№8/РК-320; 28) складання заяви від 21.04.20 №РК-21/04/2-2020; 29) складання заяви від 25.03.20 за вих.№3/РК-16; 30) складання клопотання від 14.07.20 вих.№7/РК-311; 31) складання заяви від 14.08.20 за вих.№8/РК-321; 32) складання заяви від 06.05.20 за вих.№РК-06/05-2020; 33) складання заяви від 11.02.20 за вих.№РК-11/02/2-2020; 34) участь в судових засіданнях та інше.

Загальна оплата послуг адвоката у вказаний вище період з без ПДВ складає 11300,0 грн.

Акт підписано та скріплено печатками сторін.

29.10.2020 ТОВ "Роскосметика" перераховано на рахунок адвоката Бєліка В.Г. грошові кошти в сумі 11300,0 грн, із зазначенням призначення платежу "оплата послуг адвоката згідно договору б/н від 01.02.2019", що підтверджується платіжним дорученням №2470 (т.1, а.с.17).

Позивач вважає, що вказані витрати є збитками у вигляді грошових коштів, сплачених за надання правової допомоги по відновленню порушеного права позивача у зв`язку з відмовою органу слідства надати матеріали кримінальної справи для ознайомлення.

Однак, колегія суддів зазначає, що процесуальні витрати, понесені, в тому числі і у кримінальному провадженні, не є збитками в розумінні статті 224 Господарського кодексу України та статті 22 Цивільного кодексу України, останні не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися під виглядом збитків, натомість дані витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду у справі №915/1375/20 від 16.11.2021 та по справі №915/1477/20 від 01.12.2021, в яких позивачем також було ТОВ "Роскосметика", та від 31.05.2021 у справі №910/6235/20, від 24.03.2021 у справі №922/445/20 та від 01.06.2020 у справі №910/12945/19, а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі №598/1781/17.

Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката, є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні

Отже, витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак внаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.

Колегія суддів зазначає, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою (частина перша статті 126 КПК України). Ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, зокрема, про те, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі (пункт 13 частини першої статті 368 КПК України).

Сторони кримінального провадження, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі мають право оскаржити судове рішення щодо процесуальних витрат, якщо це стосується їхніх інтересів (частина друга статті 126 КПК України).

Питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується, у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України. Якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку. А тому такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства.

Аналогічні висновки вкладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 по справі №462/6473/16-ц.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17.06.2020 по справі №598/1781/17 підтримала власний правовий висновок щодо порядку розподілу процесуальних витрат у кримінальному провадженні, визначивши, що процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Невирішення питання про розподіл процесуальних витрат не може бути єдиною підставою для скасування прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень, оскільки не є істотним порушенням вимог КПК України та не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості і призначення покарання. Це питання може вирішити відповідно до положень частини п`ятої статті 534 КПК України суд, який виніс рішення без вирішення питання про розподіл процесуальних витрат.

ВП ВС дійшла висновку, що кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. Таким чином, ВП ВС вважає, що це питання може бути вирішене й ухвалою суду.

Нормами КПК встановлено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК). Оскільки ст. 126 КПК визначено, що означене питання може бути вирішено й ухвалою суду, ВП ВС робить висновок, що у випадку заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат.

Водночас ВП ВС вважає, що потерпілий може повторно звернутися із відповідним клопотанням до суду першої інстанції з метою вирішення питання про розподіл процесуальних витрат, які мали бути вирішені судом під час прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 534 КПК процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Оскільки інші питання, пов`язані з виконанням вироку, вирішує суд, який ухвалив такий вирок (п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК), то й питання, які підлягали вирішенню ухвалою суду, повинні бути вирішені судом, який виніс таку ухвалу.

Відтак, питання щодо відшкодування витрат понесених позивачем на надання правової (правничої) допомоги мають бути вирішено у тому процесі в якому вони мали місце, зокрема кримінальному, цивільному або адміністративному та такі витрати не можуть стягуватися в якості збитків в окремому позовному провадженні.

Колегія суддів також відзначає, що з наданого позивачем акту від 29.10.2020 (т.1, а.с.18,19) вбачається, що частина виконаних адвокатом робіт стосується підготовки та подання адміністративного позову №9/РК-330 від 30.08.2020, апеляційних скарг №5/РК-266 від 17.05.2020, №4/РК-259 від 23.04.2020 та участі у судових засіданнях. При цьому, відокремити та встановити, на яку саме суму адвокатом надавались зазначені послуги, з вказаного акту неможливо.

Крім того, зазначені у акті клопотання та заяви датовані 2020 роком, при цьому правовідносини, які є предметом розгляду у даній справі відбувались у 2019 році і додані позивачем до позовної заяви клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження №2/РК-3 від 08.02.2019 (т.1, а.с.37,38) та скарга на постанову слідчого №3/РК-15 від 06.03.2019 (т.1, а.с.30,31) також датовані 2019 роком.

Всі перелічені у акті заяви та клопотання до позовної заяви позивачем не додані, тому встановити, чи мають послуги надані адвокатом по їх складанню безпосереднє відношення до відновлення прав позивача, порушених Державою в особі Новоодеського відділу поліції Головного управління національної поліції у Миколаївській області при відмові у наданні для ознайомлення матеріалів кримінального провадження №0002867, не вбачається за можливе.

Відтак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що вказані ним в якості збитків 11300,0 грн, сплачених адвокату за надання правової допомоги по відновленню порушеного права позивача у зв`язку з відмовою органу слідства надати матеріали кримінальної справи для ознайомлення, не є одночасно судовими витратами, що мають відшкодовуватись в рамках цивільного, кримінального чи адміністративного провадження.

З урахуванням вищевикладеного вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення шкоди у розмірі 11300 грн сплачених адвокату за надання правової допомоги.

Колегія суддів відхиляє як помилкові доводи скаржника про необхідність застосування до спірних правовідносин Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", оскільки позовні вимоги у цій справі заявлені юридичною особою, а положення Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" не поширюються на вимоги юридичних осіб. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 910/10399/18.

Не заслуговують на увагу й посилання скаржника на необхідність застосування до юридичних осіб положень Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" за аналогією права (аналогію закону), оскільки за умовами частини першої статті 8 ЦК України та частини десятої статті 11 ГПК України аналогія закону та аналогія права застосовуються виключно у разі, якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, між тим правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої юридичній особі, регламентовані ЦК України, а саме: Главою 82 "Відшкодування шкоди".

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржниками порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.09.2021 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.09.2021 у справі №915/1372/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 28.12.2021.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Лавриненко Л.В.

Суддя Мишкіна М.А.