ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" грудня 2021 р. Cправа № 902/777/21

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Міліціанова Р.В., при секретарі Сичук І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Керівника Жмеринської окружної прокуратури (вул. Національна , 6а, м. Жмеринка, Вінницька область, 23100, код - 02909909) в інтересах держави в особі Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (вул. Коцюбинського, буд. 23, с. Мурафа, Жмеринський район, Вінницька область, 23530, код - 04325495)

до: Приватного підприємства "САЗАН" (вул. Заводська, буд.4, с. Мурафа, Жмеринський район, Вінницька область, 23530, код - 32148553)

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державного агентства меліорації та рибного господарства України, вул. Січових стрільців, буд. 45-А, м. Київ, 04053 в особі в особі Управління Державного агентства рибного господарства у Вінницькій області, пров. Селянський, буд. 9, м. Вінниця, 21000 та Державної екологічної інспекції у Вінницькій області, вул. 19, вул. 600-річчя, м. Вінниця, 21021

про повернення земельної ділянки водного фонду

В С Т А Н О В И В:

28.07.2021 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Керівника Жмеринської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області до Приватного підприємства "САЗАН" про зобов`язання Приватного підприємства "САЗАН" повернути державі в особі Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області земельної ділянки водного фонду площею 264,82 га з кадастровим номером 052538300:01:001:0177, на якій розташований об`єкт - Клекотинське водосховище на території Мурафської об`єднаної територіальної громади, шляхом підписання акту приймання-передачі.

Ухвалою суду від 02.08.2021 року відкрито провадження у справі № 902/777/21 у порядку загального позовного провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 01.09.2021 року.

19.08.2021 року до суду від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (б/н від 17.08.2021 року), в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу. В якості додатків до відзиву останнім додано ряд додаткових документів.

30.08.2021 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання (б/н від 30.08.2021 року), в якому останній просить суд залучити до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державне агентство меліорації та рибного господарства України (вул. Січових стрільців, буд. 45-А, м. Київ, 04053, код ЄДРПОУ - 37472282).

31.08.2021 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшов лист № 06-07-893 від 31.08.2021 року, в якому останній зазначає, що підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд проводити судове засідання, призначене на 01.09.2021 року без участі представника Мурафської сільської ради Жмеринського районну Вінницької області.

Також, 31.08.2021 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання (б/н від 31.08.2021 року) про долучення до матеріалів справи доказів. Додатком до клопотання додано ряд документів.

В судовому засіданні 01.09.2021 року судом постановлено ухвалу про задоволення клопотання відповідача та про залучення до участі у розгляді справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державного агентства меліорації та рибного господарства України в особі Управління Державного агентства рибного господарства у Вінницькій області, відомості щодо якої занесено до протоколу судового засідання.

Також, суд дійшов висновку про залучення до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державної екологічної інспекції у Вінницькій області, про що постановлено відповідну протокольну ухвалу.

07.09.2021 року на адресу суду від Жмеринської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив № 52-1995вих-21 від 02.09.2021 року, в якій прокурор підтримує заявлені позовні вимоги та вважає доводи викладені у відзиві на позовну заяву необґрунтованими.

17.09.2021 року на електронну адресу суду від представника третьої особи (Державної екологічної інспекції у Вінницькій області) на виконання вимог ухвали надійшов лист № 3261/12/21 від 17.09.2021 року.

20.09.2021 року на адресу суду від Жмеринської окружної прокуратури на виконання вимог ухвали надійшов лист № 52-2114вих-21 від 16.09.2021 року.

20.09.2021 року на електронну адресу суду від Жмеринської окружної прокуратури надійшло клопотання № 52-2154вих-21 від 17.09.2021 року про долучення до матеріалів справи доказів. Додатком до клопотання додано ряд документів.

21.09.2021 року до суду від Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг на виконання вимог ухвали надійшов лист № 982/12 від 20.09.2021 року.

21.09.2021 року від Жмеринської окружної прокуратури до суду надійшло клопотання № 52-2154вих-21 від 17.09.2021 року про долучення до матеріалів справи доказів. Додатком до клопотання додано ряд документів.

В судовому засіданні 21.09.2021 року постановлено ухвали про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення підготовчого засідання у справі № 902/777/21 на 07.10.2021 року, які занесено до протоколу судового засідання.

30.09.2021 року до суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення (б/н від 30.09.2021 року) (вх.канц. № 01-34/8616/21). Додатком до пояснень додано ряд додаткових документів.

В судовому засіданні 07.10.2021 року оголошено перерву до 02.11.2021 року, про що постановлено протокольну ухвалу.

11.11.2021 року від Жмеринської окружної прокуратури до суду надійшли додаткові письмові пояснення № 52-2706вих-21 від 10.11.2021 року.

У судовому засіданні 11.11.2021 року суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 02.11.2021 року.

Розгляд справи по суті відкладався, оскільки на стадії дослідження письмових доказів судом з`ясовувались обставини щодо реєстрації права власності на спірну земельну ділянку.

У судовому засіданні 16.12.2021 року прийняли участь прокурор, представник та директор відповідача та представник третьої особи Державної екологічної інспекції у Вінницькій області.

Прокурор вимоги позову підтримала, просила його задовольнити; представники відповідача клопотали про відмову у задоволенні позовних вимог; представник третьої особи при вирішенні спору покладалася на розсуд суду.

Позивач та третя особа до суду не прибули, хоча про дату розгляду справи повідомлялись належним чином.

Матеріали справи містять заяви позивача про підтримку позову та розгляд справи у його відсутність. Неприбуття третьої особи не перешкоджає розгляду справи.

Тому, керуючись вимогами ст. 202 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та представника третьої особи.

Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що ПП «САЗАН» використовує земельну ділянку водного фонду площею 264,82 га з кадастровим номером 052538300:01:001:0177, на якій розташований об`єкт - Клекотинське водосховище на території Мурафської об`єднаної територіальної громади.

Однак, Вінницькою обласною державною адміністрацією, Жмеринською, Шаргородською районними радами Вінницької області, Мурафською сільською радою Жмеринського району Вінницької області, які у різні періоди часу були розпорядниками земельної ділянки водного фонду, не приймалися рішення щодо передачі земельної ділянки у користування ПП «САЗАН».

Відповідач протягом 2016 - 2021 рр. неправомірно використовує водний об`єкт - Клекотинське водосховище без правовстановлюючих документів, отримані підприємством дозвільні документи не дають підстав для використання земельної ділянки водного фонду, чим порушуються інтереси держави в особі Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області.

Прокурор також зазначає, що в силу ст. 51 Водного Кодексу України, Клекотинське водосховище, як водосховище комплексного призначення, не може бути об`єктом оренди.

Тому, з позиції прокурора, ПП «Сазан» зобов`язано повернути державі в особі Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області земельну ділянку водного фонду площею 264,82 га з кадастровим номером 052538300:01:001:0177, на якій розташований об`єкт - Клекотинське водосховище на території Мурафської об`єднаної територіальної громади, шляхом підписання акту приймання-передачі (т. 1 а.с. 1-149).

У відзиві на позовну заяву відповідач вимоги позову не визнає, оскільки ПП «САЗАН» здійснює рибогосподарську діяльність на водосховищі на підставі: Режиму рибогосподарської експлуатації, розробленого Інститутом рибного господарства НААН, погодженого 19.12.2016 року Державним агентством рибного господарства України, та 05.12.2016 року Управлінням охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Вінницькій області; Дозволу №1 на спеціальне використання біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) від 08.01.2019 року, виданого Управлінням Державного агентства рибного господарства у Вінницькій області.

Законодавство у галузі охорони, використання та відтворення водних біоресурсів не містить вимоги (обов`язку) користувачу водних біоресурсів, який здійснює рибальство мати правовстановлюючі документи на водний об`єкт для здійснення спеціального використання водних біоресурсів.

До позову позивачем не додано матеріалів перевірки дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки площею 264,82 га кадастровий номер :01:001:0177, з яких вбачається наявність факту порушення вимог ст. ст. 123-126 Земельного кодексу України та заходів реагування стосовно його усунення.

Відсутні матеріали перевірок, які підтверджують наявність порушення Відповідачем ст. 51 Водного Кодексу України.

Відповідач стверджує, що прокурор звернувся до суду без достатніх повноважень на представництво інтересів Мурафської сільської ради, задоволення позову може спричинити значні збитки для відповідача та припинення діяльності підприємства (т. 1 а.с. 155-199).

У відповіді на відзив прокурор підтримує позовні вимоги та вказує, що спеціальне використання водних біоресурсів здійснюється відповідно до одного з режимів, визначених Законом України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», а саме: Режиму промислу або Режиму рибогосподарської експлуатації.

Відповідач здійснює спеціальне використання водних біоресурсів, а саме промислове рибальство в Режимі рибогосподарської експлуатації.

Спеціальне використання об`єктів тваринного світу в порядку ведення мисливського і рибного господарства здійснюється з наданням відповідно до закону підприємствам, установам, організаціям і громадянам права користування мисливськими угіддями та рибогосподарськими водними об`єктами.

Режим рибогосподарської експлуатації водного об`єкта або Дозвіл на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах не є та не можуть бути правовстановлюючими документами, якими надається право користування водними об`єктами чи землями водного фонду, та не визначають правових підстав користування водними об`єктами.

Твердження відповідача про ненадання матеріалів перевірки дотримання вимог земельного законодавства, вважаю необґрунтованими, оскільки акт перевірки уповноваженого органу державного управління чи контролю, про відсутність якого наголошує відповідач, може слугувати, за його наявності, доказом у справі, але не є єдиним, можливим, вірогідним доказом використання відповідачем спірного майна, оскільки існують й інші докази, які у своїй сукупності свідчать про фактичне користування відповідачем спірним водосховищем разом із зайнятою ним земельною ділянкою (т. 2 а.с. 1-13).

17.09.2021 року до суду надійшли письмові пояснення Державної екологічної інспекції у Вінницькій області (вх. №01-34/8379/21), згідно яких Інспекцією проводилась перевірка дотримання ПП «Сазан» вимог природоохоронного законодавства, зокрема питання, щодо додержання вимог законодавства про охорону, використання і відтворення риби та інших водних живих ресурсів.

За результатами перевірки встановлено, що ПП «Сазан» здійснює рибогосподарську діяльність на території «Клекотинського» водосховища розташованого на річці Мурафа біля с. Клекотина Шаргородського району Вінницької області відповідно до Режиму рибогосподарської експлуатації. Даний режим розроблено інститутом Рибного господарства УААН 21.11.2016 року та погоджено Державним агентством рибного господарства України 19.12.2016 року, Управлінням охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Вінницькій області 05.12.2016 року, строком на 10 років.

Питання щодо оформлення права користування земельною ділянкою з кадастровим номером 052538300:01:001:0177 Інспекцією не перевірялося (т. 2 а.с. 20).

30.09.2021 року у відповідачем надано письмові пояснення по справі (вх. №01-34/8816/21), у яких висловлюються заперечення щодо відповіді на відзив з підстав того, що ПП «САЗАН» займається промисловим рибальством, яким є діяльність з добування у рибогосподарських водних об`єктах водних біоресурсів, які перебувають у стані природної волі, яка дійсно не передбачає укладення договору оренди водного об`єкту та/або земельної ділянки водного фонду.

Позивачем не надано доказів щодо використання ПП «Сазан» Клекотинського водосховища в цілях аквакультури та не підтверджено належними доказами цільове використання рибогосподарського водного об`єкта (рибальство або аквакультура), для рибництва фактичний вилов біоресурсів, для аквакультури - категорія використання водойми (для вирощування товарної риби, рибопосадкового матеріалу, інша), площа водойми, виробництво продукції аквакультури (товарної риби та/або рибопосадкового матеріалу в кілограмах), рибопродуктивність.

Абзац перший статті 51 Водного кодексу України передбачає, що користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми.

Тобто, дана стаття прямо забороняє надавати водосховища комплексного призначення в користування на умовах оренди.

Єдиний можливий законний спосіб використання Клекотинського водосховища за призначенням для риборозведення - це використання водного об`єкта в режимі рибогосподарської експлуатації водного об`єкта.

Позивачем не надано доказів вчиненням ПП «Сазан» перешкод Мурафській сільській раді у здійсненні нею права користування та/або розпорядження спірним водним об`єктом та земельною ділянкою водного фонду (т. 2 а.с. 127-197).

02.10.2021 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи Державного агентства меліорації та рибного господарства України, в особі Управління Державного агентства рибного господарства у Вінницькій області, згідно яких розмежовано поняття рибогосподарської діяльності на підставі Режиму рибогосподарської експлуатації та в умовах аквакультури, оскільки діяльність у сфері аквакультури не належить до спеціального використання водних біоресурсів.

Третьою особою також зазначено, що нормативні документи, якими визначено порядок отримання дозволів на здійснення рибогосподарської діяльності на підставі Режиму рибогосподарської експлуатації не передбачають вимог про оформлення права оренди на водний об`єкт, оскільки у даному випадку має місце використання водних біоресурсів, а не використання води чи земельної ділянки (т. 2 а.с. 198).

15.11.2021 року прокурором надано додаткові пояснення по справі (вх.№01-34/10053/21), згідно яких Можливості використання водних біоресурсів без обов`язкового отримання в установленому Земельним кодексом України порядку в користування на умовах оренди рибогосподарських водних об`єктів (їх частин), де здійснюється використання цих водних біоресурсів чинним законодавством не передбачена.

Таке використання водних біоресурсів є нерозривно пов`язаним з використанням зазначених рибогосподарських водних об`єктів (їх частин).

При затвердженні Режиму і видачі Дозволу відповідні органи не досліджують питання та не надають права користуватися водними об`єктами і землями водного фонду.

Системний аналіз норм законодавства дає підстави вважати, що використання водосховища для рибогосподарської експлуатації, промислового вилову та вирощування риби повинно здійснюватися тільки за наявності права на водний об`єкт (води) разом із розташованою під ним земельною ділянкою водного фонду (т. 2 а.с. 207-218).

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що на території Мурафської об`єднаної територіальної громади Жмеринського району Вінницької області розташоване водосховище на річці Мурафа, на земельній ділянці площею 264,82 га з кадастровим номером :01:001:0177.

Згідно водогосподарського паспорту, виготовленого у 1985 році та затвердженого 09.12.1986 року, водосховище має назву - Клекотинське та призначено для зрошення, риборозведення та рекреації (т. 1 а.с. 92-109).

Відповідно до Листа Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг №982/12 від 20.09.2021 року (вх. №01-348441/21 від 21.09.2021 року), Клекотинське водосховище призначалося для зрошення та риборозведення, тому класифікувалося як водосховище комплексного призначення та не може передаватися в оренду.

Клекотинська зрошувальна система не працює понад 30 років, знята з обліку з обліку зрошувальних систем, обладнання демонтоване, фактично використовується для риборозведення (т. 2 а.с. 76).

Згідно даних державного земельного кадастру до вказаної земельної ділянки входять площі земель: під штучними водосховищами 230,4752 га (земельна ділянка безпосередньо під водою), під штучними водосховищами 5,2032 га (земельна ділянка безпосередньо під водою), під гідротехнічними спорудами 0,0168 га, інші захисні насадження 1,9070 (земельна ділянка суходолу вкрита деревною рослинністю), низинні заболочені землі 0,0493 га (болото), низинні заболочені землі 2,4436 га, (болото), пасовища 24,7235 га (прибережна захисна смуга - ділянка навколо водного дзеркала з видом угідь пасовище), що підтверджується копією витягу з Державного земельного кадастру від 12.07.2021 року НВ-021 (т. 1 а.с. 171-174).

ПП «САЗАН», починаючи з 22.07.2002 року зареєстроване у Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи, має основний вид економічної діяльності - прісноводне рибальство (КВЕД 03.12.).

Починаючи з 2005 року ПП «САЗАН» здійснює вселення та вилов водних біоресурсів, згідно з Режимом рибогосподарської експлуатації на рибогосподарському водному об`єкті Клекотинське водосховище, що підтверджується Ліцензією УКРДЕРЖРИБГОСП від 10.11.2005 року, зі строком дії від 29.10.2005 по 29.10.2010 рр. та Актом про проведення робіт з уселення водних живих ресурсів на Клекотинському водосховищі від 21.09.2005 року (т. 2 а.с. 171).

Починаючи з 2007 року відповідач замовляє Біологічне обґрунтування водних живих ресурсів водосховища «Клекотина», погоджує Режим рибогосподарської експлуатації (терміном дії з 31.10.2007 по 31.12.2016 рр.), отримує Дозволи на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарській водних об`єктах, що підтверджується відповідними документами (т. 2 а.с. 233-238).

На підставі Режиму рибогосподарської експлуатації та Дозволу відповідачем, як користувачем промислового лову, щорічно здійснюється вселення та вилов водних біоресурсів в обсягах, встановлених Режимом, що підтверджено Актами про проведення робіт з уселення водних живих ресурсів ПП «Сазан» на Клекотинському водосховищі від 21.09.2005, 02.11.2006, 29.03.2007, 11.05.2008, 13.05.2009, 27.04.2010, 28.04.2011, 27.10.2011, 06.04.2012, 05.10.2012, 23.10.2013, 29.03.2014, 21.03.2015, 12.04.2019, 19.03.2020, 02.12.2019, 13.10.2020 рр. (т. 1 а.с. 51-53, 175-182, 220-232; т. 2 а.с. 207-225).

Зокрема, на замовлення ПП «САЗАН» Інститутом Рибного господарства НААН розроблено Режим рибогосподарської експлуатації Клекотинського водосховища, розташованого на р. Мурафа, місцезнаходження водного об`єкту: Вінницька область, Шаргородський район, с. Клекотина (0,5), який погоджено Управлінням охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Вінницькій області та Державним агентством рибного господарства України 05 грудня та 19 грудня 2016 року відповідно.

Термін дії режиму: від 01.10.2017 по 31.12.2026 рр (т.1 а.с. 42,43).

08.01.2019 року відповідачем отримано від Управління Державного агентства рибного господарства у Вінницькій області Дозвіл № 1 на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) строком дії з 08.01.2019 по 07.01 2024 рр.

Дозвіл видано на вид спеціального використання, як промисловий вилов водних біоресурсів, згідно з Режимом рибогосподарської експлуатації на рибогосподарському водному об`єкті Клекотинське водосховище із зазначенням в ньому даних стосовно дозволених для використання знарядь лову і дозволених для вилучення видів водних біоресурсів та обсягів їх вилучення аналогічних тим, що наведені в Режимі рибогосподарської експлуатації (т. 1 а.с. 44).

Судом встановлено, що контролюючими органами неодноразово проводились перевірки діяльності ПП «САЗАН», про що складено Акт перевірки Управління Державного агентства рибного господарства у Вінницькій області від 31.07.2019 року, Акт Державної екологічної інспекції у Вінницькій області від 20.04.2021 за № 165/ВН, складений за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, Акт Державної екологічної інспекції у Вінницькій області від 14.07.2021 року № 327/ВН (т. 1 а.с. 62-68, 72-87; т. 2 а.с. 149-170).

Згідно письмових пояснень Державної екологічної інспекції у Вінницькій області (вх. №01-34/8379/21), питання щодо оформлення права користування земельною ділянкою за кадастровим номером 052538300:01:001:0177 Інспекцією не перевірялося (т. 2 а.с. 20).

Згідно Листа Управління Державного агентства рибного господарства у Вінницькій області від 18.06.2021 року №1-16-9/1269 21, протягом 2019 року здійснено 6 перевірок дотримання ПП «Сазан» діяльності із спеціального використання водних біоресурсів; протягом 2020 року 12 перевірок, в ході яких таких порушень не було виявлено.

01.07.2021 року ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, на підставі Наказу №1096-ДК від 22.06.2021 року, проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства стосовно земельної ділянки з кадастровим номером 052538300:01:001:0177 та встановлено самовільне зайняття земельної ділянки ПП «САЗАН», яке використовує ділянку для вирощування, вилову та реалізації водних біоресурсів.

У ході перевірки встановлено, що використання ділянки водного фонду здійснюється без укладення договору користування (оренди земельної ділянки), що суперечить вимогам ст. ст. 125, 126, 206 ЗК України (т. 1 а.с. 49-51).

Також, ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області складено Акт обстеження земельної ділянки від 01.07.2021 року, згідно якого в межах прибережної смуги, яка не встановлена у визначеному законом порядку, розміщені будівлі та споруди приватної власності, доступ до водойми блоковано огорожею, в окремих місцях улаштовано дороги та проїзди, які зачиняються воротами.

У північній частині водойми змонтовано потужну насосну станцію, яка подає воду до іригаційної системи для поливу сільськогосподарських угідь по прокладеному під шаром землі водогону. Прибережна смуга в окремих місцях розорана і використовується для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т. 1 а.с. 52, 53).

Згідно інформації Мурафської сільської ради від 17.06.2021 року №06-07-658 з додатками (колективне звернення громадян до Жмеринської районної ради), ПП «САЗАН» обмежує права жителів територіальної громади на загальне водокористування, умови Дозволу №1 на спеціальне використання біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах, шляхом неконтрольованого вилову риби, проведення несанкціонованого скиду води на власний розсуд, вилов риби в період нересту, здійснення перешкод любительському рибальству населення із застосування зброї та погроз (т. 1 а.с. 113).

На підтвердження відсутності здійснення ПП «Сазан» перешкод любительському рибальству населення відповідачем надано списки людей, станом на 17.08.2021 року, які відпочивали на Клекотинському водосховищі у серпні 2021 року та підписали Звернення щодо відсутності заборони на відпочинок та любительське рибальство в кількості 25 чоловік та більше 120 підписів громадян, які підтвердили відсутність заборони зі сторони ПП «Сазан» на відпочинок, купання та зайняття любительським рибальством (т. 2 а.с. 137-142).

З приводу наявності підстав для представництва прокурором інтересів органу місцевого самоврядування суд зазначає наступне.

Прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 23.10.2018 року у справі № 906/240/18.

З огляду на позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, при зверненні з позовом прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Суд також враховує, що бездіяльність компетентного органу не обов`язково повинна носити умисний характер достатньо самого факту наявності бездіяльності, яка може також виявлятися пасивній поведінці, неможливості реалізувати відповідні повноваження з незалежних від органу причин, тощо.

За матеріалами даної справи органом місцевого самоврядування набуто право власності на земельну ділянку водного у травні 2021 року, перевірку дотримання вимог земельного законодавства проведено на початку липня 2021 року, однак з позиції прокурора порушення інтересів держави триває з 2016 року, протягом усього часу використання підприємством спірної земельної ділянки.

Тому, суд вважає, що бездіяльність компетентних органів, які були уповноважені здійснювати розпорядження земельною ділянкою носить триваий характер, зміна власника земельної ділянки не змінює предмету спірних правовідносин, тому не може обмежувати права на звернення до суду.

Подаючи позов в інтересах Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області прокурор лише визначив компетентний орган на момент подачі позову, що не впливає на можливість встановлення порушень інтересів держави у попередній період.

З моменту виявлення порушень вимог земельного законодавства минув достатній проміжок часу (близько місяця) для самостійного звернення до суду органом місцевого самоврядування, тому прокурором у належний спосіб реалізовано повноваження щодо захисту державних інтересів.

Таким чином, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 прокурором при зверненні з позовною заявою доведено бездіяльність контролюючого органу та дотримано порядок звернення з позовною заявою, передбачений статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".

Представник відповідача також заперечувала щодо повноважень Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області здійснювати розпорядження спірною земельною ділянкою водного фонду, відносно чого суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що на момент звернення до суду відомості про земельну ділянку водного фонду з кадастровим номером :01:001:0177 було внесено лише до Державного земельного кадастру (т. 1 а.с. 54-56).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.06.2021 року право власності та інші речові права на спірну земельні ділянку не внесені до державного реєстру (т. 1 а.с. 119).

ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області повідомлено суду, що відповідно до пункту 9 статті 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр» із Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру були сформовані та перенесені відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0177.

В розділі 3 Поземельної книги (Земельна ділянка. Право власності, постійного користування запис про виникнення права) від 20.05.2016 р. №003 Державного земельного кадастру, наявна інформація про власника земельної ділянки Шаргородська районна державна адміністрація та відомості про форму власності - державна власність.

В розділі 4 Поземельної книги (Земельна ділянка. Оренда, суборенда запис про виникнення права) від 20.05.2016 р. №004 Державного земельного кадастру, наявна інформація про зареєстроване речове право (оренда) за ПП "ЗЕТО" терміном на 10 років від 03.05.2006.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про Державний земельний кадастр" та статті 33 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачається обмін інформацією між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Державним земельним кадастром (далі Інформаційні системи).

Згідно відомостей Державного земельного кадастру Розділу З Поземельної книги (Земельна Ділянка. Право власності, постійного користування запис про виникнення права) від 16.11.2021 р. №006, отриманих в результаті взаємодії Інформаційних систем, на вищезазначену земельну ділянку реєстраційною службою Шаргородської міської ради 15.11.2021 зареєстровано право комунальної власності за Мурафською сільською радою.

Таким чином, лише у процесі розгляду справи по суті відомості щодо реєстрації права власності на спірну земельну ділянку водного фонду внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері у сфері земельних відносин від 28 квітня 2021 року № 1423-IX, доповнено п. 24 Розділ X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України наступного змісту:

«З дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними».

Оскільки, відомості про земельну ділянку були сформовані лише у Державному земельному кадастрі та не відображені у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то право розпорядженя спірною земельною ділянкою водного фонду Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області виникло в силу прямої вказівки Закону, починаючи з 27.05.2021 року (набрання чинності Законом України від 28 квітня 2021 року № 1423-IX)

Тому, на момент звернення до суду (28.07.2021 року) прокурором визначено належного позивача у спірних правовідносинах.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

В силу приписів статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право на землю гарантується. Це право набивається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Стаття 13 Конституції України, серед іншого визначає, що земля та водні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктом права власності користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених ним Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або падання їх у користування.

Згідно ст. 59 ЗК України, землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів).

Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми.

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту.

На підставі ст. 206 ЗК України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 Земельного кодексу України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно ст. ст. 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ст. 6 Водного Кодексу України, води (водні об`єкти) є виключною власністю народу України і надаються тільки у користування.

Згідно зі ст. 1 Водного Кодексу України, рибогосподарський водний об`єкт - водний об`єкт (його частина), що використовується для рибогосподарських цілей.

Користування природними ресурсами у сфері господарювання унормовано ст. ст. 148-153 ГК України.

Зокрема, суб`єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурсів, в тому числі водними об`єктами, порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього кодексу та інших законів.

Суб`єкти господарювання здійснюють підприємницьку діяльність на підставі спеціальних дозволів (рішень) упоноважених державою органів (у тому числі за плату та на інших умовах).

До зобов`язань суб`єктів господарювання щодо використання природних ресурсів входить зобов`язання щодо своєчасного внесення відповідну плату за використання природних ресурсів.

Згідно зі статтею 47 Водного Кодексу України, загальне водокористування здійснюється громадянами для задоволення їх потреб (купання, плавання на човнах, любительське і спортивне рибальство, водопій тварин, забір води з водних об`єктів беззастосування споруд або технічних пристроїв та з криниці») безкоштовно, без закріплення водних об`єктів за окремими особами та без надання відповідних дозволів.

Статтею 51 Водного кодексу України встановлено, що у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми.

Водні об`єкти надаються у користування за договором оренди земель водного фонду на земельних торгах у комплексі із земельною ділянкою.

Водні об`єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями визначеними Земельним кодексом України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства.

Оцінивши надані сторонами докази та нормативне врегулювання спірних правовідносин, суд дійшов наступних висновків.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду розглянув справу № 910/16505/19, у якій досліджував питання застосування стандарту доказування «вірогідності доказів».

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саму ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Прокурором подано негаторний позов про повернення державі в особі Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області земельної ділянки водного фонду, на якій розташований об`єкт - Клекотинське водосховище, шляхом підписання акту приймання-передачі.

Позов обґрунтовано посиланням на норми законодавства та відсутність у відповідача документа на право користування земельною ділянкою; скарги мешканців територіальної громади, яким обмежено доступ до водосховища; порушення ПП «Сазан» норм земельного законодавства, які встановлені ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області на підставі Акту обстеження земельної ділянки від 01.07.2021 року.

Оцінюючи посилання прокурора, відносно достатніх підстав покласти на ПП «Сазан» обов`язок звільнити в цілому земельну ділянку площею 264,82 га з кадастровим номером :01:001:0177 суд враховує, що матеріли справи не містять достовірних доказів відносно площі земельної ділянки водного фонду, яку безпосередньо займає та використовує підприємство.

Зокрема, такі відомості не зазначено у Акті ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обстеження земельної ділянки від 01.07.2021 року, у зверненні громадян або листах Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області.

Прокурор у судових засідання не клопотав про призначення земельно-технічної експертизи з метою визначення конкретної площі земельної ділянки водного фонду, яку використовує відповідач.

За приписами частини першої статті 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб.

Під місцем розташування розуміють певне розташування об`єкта у просторі. Для земельної ділянки таке місце розташування визначається за її координатами (точніше за координатами вершин багатокутника, який утворює земельну ділянку) в прив`язці до існуючої геодезичної межі.

Місце розташування земельної ділянки визначається при її формуванні.

Тому, з`ясування питання стосовно фактичних меж самовільно зайнятої земельної ділянки з її індивідуалізованими координатами, місцем розташуванням та розміром, співпадінням зі земельними ділянками, що перебувають у власності або користуванні інших осіб (зокрема тими, якими розпоряджається орган місцевого самоврядування), є істотним для задоволення позову прокурора.

Однак, всупереч роз`ясненням суду та вимогам процесуального законодавства відносно покладення тягаря доказування саме сторони (ст. 74 ГПК України), прокурором та позивачем належними та допустимими засобами доказування не доведено площі земельної ділянки водного фонду, яку фактично займає та використовує ПП «Сазан» у межах Клекотинського водосховища.

Єдиними документами, які надають суду можливість зробити висновок щодо об`єктів підприємства, які розміщені на території водосховища є Довідка від 02.01.2019 року про наявність у суб`єкта господарювання, погоджених разом з отриманням дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів, рибальських суден, дозволених знарядь лову та рибоприймальних пунктів (т. 1 а.с. 46).

Згідно цієї довідки ПП «Сазан» має два рибальські судна (використання яких також підтверджено контролюючими органами у ході проведення систематичних перевірок), ставні сітки та рибоприймальний пункт, який розташований у прибережній зоні Клекотинського водосховища.

Тому, суд вважає необґрунтованими доводи прокурора, що перелічені риболовецькі засоби можуть підтверджувати використання земельної ділянки площею 264,82 га.

Фактичну наявність рибоприймального пункту не встановлено в ході обстеження земельної ділянки ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області 01.07.2021 року, керівник підприємства заперечив наявність будь яких об'єктів, окрім суден та сіток, на території водосховища та прибережної смуги.

Тобто, позивачем та прокурором не доведено їх розміщення у межах спірної ділянки.

Крім того, зафіксовані в Акті ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 01.07.2021 року відомості щодо розміщення будівель, споруд, огорожі, облаштування дороги та проїзду, монтажу насосної станції для поливу сільськогосподарських угідь, здійснення товарного сільськогосподарського виробництва не містять посилання на організацію та вчинення даних дій саме ПП «САЗАН».

Відносно відповідача лише констатується факт використання ділянки без правовстановлюючого документа, з посиланням на отриманні підприємством дозвільні документи та Режим рибогосподарської експлуатації.

Тобто, надані прокурором докази не співвідносяться з предметом спору та діяльністю відповідача, не містять відомостей щодо причинно-наслідкового зв`язку між діяльністю ПП «САЗАН» та встановленими у процесі огляду земельної ділянки обмеженнями доступу до Клекотинського водосховища, тому є необґрунтованими.

Відносно заяв мешканців територіальної громади, то прокурор у даній справі не є представником фізичних осіб, повинен захищати інтереси саме сільської ради на право розпорядження земельною ділянкою водного фонду.

Крім того, неодмінною умовою задоволення негаторного позову є наявність конкретних перешкод власника станом на момент винесення судового рішення, однак надані відповідачем письмові докази свідчать про відсутність претензій до діяльності товариства зі сторони значної кількості мешканців територіальної громади.

Також, наявність перешкод у доступі до водойми має супроводжувати чітко визначеними способами судового захисту, які повинні передбачати відновлення також доступу, демонтаж огорожі, споруд, тощо.

Однак, прокурором обрано інший спосіб судового захисту, який спрямований саме на встановлення факту самовільного зайняття земельної ділянки, використання її без достатньої правової підстави.

Тому, судом критично оцінюються докази, які виходять за межі підстав та предмету позову.

Водночас, суд констатує, що відсутність порушень зі сторони ПП «САЗАН» вимог законодавства в частині провадження рибогосподарської експлуатації водних біоресурсів, дотримання умов зариблення та вилову риби, підтримання належного стану водосховища, не порушення екологічних вимог підтверджено долученими до матеріалів справи Актами перевірок Управління Державного агентства рибного господарства у Вінницькій області та Державної екологічної інспекції у Вінницькій області (т. 1 а.с. 62-68, 72-87; т. 2 а.с. 149-170).

Відсутність наведених порушень підтверджено також представниками третіх осіб у судових засіданнях.

Таким чином, суд надає перевагу та вважає більш вірогідними докази відповідача відносно відсутності порушень прав та інтересів Мурафської сільської ради з наведених вище підстав.

Відносно доведення обставин самовільного зайняття ПП «Сазан» земельної ділянки суд враховує, що за змістом статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Таким чином, законодавець допускає існування окремих випадків правомірного використання земельної ділянки навіть за відсутності рішень розпорядчих органів, укладеного договору або правочину.

За матеріалами справи прокурор обмежився власне посиланням на відсутність правовстановлюючого документа на земельну ділянку водного фонду, як підставу для її звільнення.

Вирішуючи питання про наявність ознак самовільного зайняття земельної ділянки, необхідно враховувати, що сам лише факт користування земельною ділянкою за відсутності документів, які посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття.

У вирішенні таких спорів необхідно встановити наявність у особи в силу закону права на отримання земельної ділянки у власність чи у користування.

Отже, самовільне зайняття земельної ділянки є відмінним від користування земельною ділянкою за відсутності належним чином оформлених документів на неї (Постанова КГС ВС від 14.05.2020 № 908/394/19).

Згідно встановлених судом обставин ПП «САЗАН» здійснює діяльність на основі:

- Режиму рибогосподарської експлуатації, розробленого Інститутом рибного господарства НААН, погодженого 19.12.2016 року Державним агентством рибного господарства України, та 05.12.2016 року Управлінням охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Вінницькій області;

- Дозволу №1 на спеціальне використання біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) від 08.01.2019 року, виданого Управлінням Державного агентства рибного господарства у Вінницькій області.

Тобто, підприємство здійснює розведення, вирощування водних живих ресурсів, їх використання з метою підвищення рибопродуктивності рибогосподарських водних об`єктів (їх ділянок) шляхом спрямованого формування видового складу (відтворення риб та інших водних живих ресурсів) та запасів водних живих ресурсів без скидання води з цих об`єктів з метою їх вилову.

Дане питання врегульовано Інструкцією «Про порядок здійснення штучного розведення, вирощування риби, інших водних живих ресурсів та їх використання в спеціальних товарних рибних господарствах», затвердженою Наказом Державного комітету рибного господарства України №4 від 15.01.2008 року.

Відповідно до п. 1.3. Інструкції, режим рибогосподарської експлуатації водного об`єкта - установлена на відповідний термін сукупність вимог, умов та заходів щодо обсягів робіт з відтворення ВЖР за їх віковими та видовими характеристиками, строків лову, типів і кількості знарядь та засобів лову, обсягів вилучення, регламентації любительського і спортивного рибальства, ощадливого використання туводних видів, виконання якого забезпечує раціональне використання ВЖР рибогосподарського водного об`єкта або його ділянки.

Рибогосподарські водні об`єкти - озера, річки, моря з лиманами та естуаріями, водосховища, ставки, а також окремі технологічні водойми, які використовуються або можуть використовуватися для розведення, вирощування, відтворення та (або) вилову риби та інших водних живих ресурсів, де господарська діяльність усіх учасників водогосподарського комплексу обмежується в інтересах рибного господарства.

Отже, режим рибогосподарської експлуатації допускає використання об`єктів водного тваринного світу, раціональне використання земельних ділянок на конкретних, погоджених з територіальним органом рибоохорони та територіальним органом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України умовах, згідно науково-біологічного обґрунтування (п. 2.1.3. Інструкції).

Таке право не є абсолютним, а здійснюється виключно у межах погодженого Режиму рибогосподарської експлуатації із обмеженими можливостями здійснення господарської діяльності, які застосовуються шляхом надання можливості вилову та реалізації певної кількості рибних ресурсів.

Положення даного чинного нормативного документа узгоджується з нормами Закону України «Про тваринний світ», дія якого поширюється і на риб, як різновиду диких тварин (ст. 3 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про тваринний світ», спеціальне використання об`єктів тваринного світу в порядку ведення мисливського і рибного господарства здійснюється з наданням відповідно до закону підприємствам, установам, організаціям і громадянам права користування мисливськими угіддями та рибогосподарськими водними об`єктами.

Спеціальне використання об`єктів тваринного світу здійснюється лише за відповідними дозволами чи іншими документами, що видаються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Ця вимога поширюється також на власників чи користувачів земельними ділянками, на яких перебувають (знаходяться) об`єкти тваринного світу.

Таким чином, законом розмежовано спеціальне використання об`єктів тваринного світу права користування згідно дозвільних документів від такого спеціального використання власників чи користувачів земельними ділянками, права на які оформлено.

Оскільки, наведені нормативні документи не містять прямих вказівок щодо укладення договору оренди земельної ділянки водного фонду, виду або форми права користування (договору оренди, сервітуту, права постійного користування, тощо), яке має бути оформлене особою, що здійснює рибогосподарську експлуатацію із обмеженими можливостями здійснення господарської діяльності, суд доходить висновку, що у даному випадку наявність чинних дозвільних документів (Режиму рибогосподарської експлуатації та Дозволу на спеціальне використання біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах) є достатньою правовою підставою доступу ПП «САЗАН» до водного об`єкта (Клекотинського водосховища) на чітко визначених умовах.

З огляду на правове регулювання самовільного зайняття земельної ділянки, яке виключається у випадку вчинення дій, що відповідно до закону вважаються правомірними, суд доходить висновку про відсутність ознак самовільного зайняття ПП «САЗАН» земельної ділянки площею 264,82 га з кадастровим номером :01:001:0177.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту.

Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Натомість, судом встановлено, що на час розгляду даної справи є чинними дозвільні документи на право відповідача здійснювати рибогосподарську експлуатацію водного об`єкта, дійсність яких ґрунтується на положення нормативних актів та тривалих взаємних діях сторін (ПП "САЗАН" та розпорядників земельної ділянки) щодо доступу до водного об`єкта та відсутності заперечень у здійсненні вилову та розведення боіресурсів.

За наведених мотивів суд також не вбачає підстав для застосування ст. 1212 ЦК України, оскільки відповідачем набуто право доступу до земельної ділянки з належних підстав, на основі дозвільних документів та оцінених судом норм законодавства.

З приводу оцінки доказів відносно порушення інтересів держави та дотримання відповідачем вимог законодавства під час здійснення господарської діяльності, істотним є розмежування нормативного регулювання рибогосподарської діяльності на підставі Режиму рибогосподарської експлуатації та в умовах аквакультури.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», режим рибогосподарської експлуатації водного об`єкта це установлена на відповідний термін сукупність вимог, умов та заходів щодо обсягів робіт з відтворення водних біоресурсів за їх віковими та видовими характеристиками, строків лову, типів і кількості знарядь та засобів лову, обсягів вилучення, регламентації любительського і спортивного рибальства, ощадливого використання водних біоресурсів рибогосподарського водного об`єкта (його частини).

Використання водних біоресурсів, які перебувають у межах ізольованих природних або штучно створених водних об`єктів, наданих у користування для потреб аквакультури, не належить до спеціального використання і здійснюється в порядку, визначеному власниками цих водних біоресурсів.

Відповідно до ст. 25 Закону використання водних біоресурсів, які перебувають у стані природної волі, здійснюється в порядку загального і спеціального використання.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», суб`єкти рибного господарства мають право на користування рибогосподарськими водними об`єктами (їх частинами), землями водного фонду та використання водних біоресурсів на недискримінаційних умовах у встановленому порядку.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 36 Закону, юридичні та фізичні особи мають право користуватися водними біоресурсами як об'єктами права власності Українського народу відповідно до Конституції України та цього Закону.

Надання у користування рибогосподарських водних об`єктів (їх частин) місцевого значення для провадження рибогосподарської діяльності здійснюється відповідно до закону.

Комплексний правовий аналіз норм законодавства свідчить, що законодавець розрізнив окремі об`єкти користування:

- рибогосподарськими водними об`єктами (їх частинами),

- землями водного фонду,

- використання водних біоресурсів.

При цьому, згідно ст. 1 Закону України «Про аквакультуру», аквакультура (рибництво) - сільськогосподарська діяльність із штучного розведення, утримання та вирощування об`єктів аквакультури у повністю або частково контрольованих умовах для одержання сільськогосподарської продукції (продукції аквакультури) та її реалізації, виробництва кормів, відтворення біоресурсів, ведення селекційно-племінної роботи, інтродукції, переселення, акліматизації та реакліматизації гідробіонтів, поповнення запасів водних біоресурсів, збереження їх біорізноманіття, а також надання рекреаційних послуг.

Статтею 14 Закону України «Про аквакультуру» передбачений порядок надання водного об`єкта (його частини), рибогосподарської технічної водойми, акваторії (водного простору) внутрішніх морських вод територіального моря, а також акваторій (водного простору) виключної (морської) економічної зони України в користування на умовах оренди для цілей аквакультури.

Діяльність у сфері аквакультури не належить до спеціального використання водних біоресурсів.

Таким чином, нормами обох наведених законів закріплено розмежування режиму рибогосподарської експлуатації водного об`єкта від аквакультури (рибництва).

До таких відмінних ознак можна віднести наступні: режим рибогосподарської експлуатації водного об`єкта встановлюється на обмежений строк, з метою відтворення водних біоресурсів, підвищення рибопродуктивності рибогосподарських водних об`єктів (їх ділянок), визначає обсяги вселення та вилову риби, обмеженого режиму господарської діяльності; не має на меті виключно отримання прибутку та не передбачає імперативної норми щодо використання водного об'єкта на умовах оренди або іншого права користування.

У свою чергу аквакультура є сільськогосподарською, комерційною діяльністю (ст. ст. 1, 5 Закону України «Про аквакультуру»), має на меті реалізацію продукції, здійснення рекреаційних заходів, на умовах оренди, що імперативно визначено ст. 14 Закону.

Однак, при визначенні підстав та предмету позову прокурором не розмежовано даних положень законодавства та протиправно ототожнено діяльність ПП «САЗАН», яка заснована на режимі рибогосподарської експлуатації водного об`єкта, з аквакультурою.

Тому, застосування до спірних правовідносин Закону України «Про аквакультуру» є неправомірним.

Даний висновок також узгоджується з письмовими поясненнями третьої особи Державного агентства меліорації та рибного господарства України, в особі Управління Державного агентства рибного господарства у Вінницькій області, згідно яких розмежовано поняття рибогосподарської діяльності на підставі Режиму рибогосподарської експлуатації та в умовах аквакультури, а також зазначено, що нормативні документи, якими визначено порядок отримання дозволів на здійснення рибогосподарської діяльності на підставі Режиму рибогосподарської експлуатації не передбачають вимог про оформлення права оренди на водний об`єкт, оскільки у даному випадку має місце використання водних біоресурсів, а не використання води чи земельної ділянки (т. 2 а.с. 198).

У судовому засіданні представником третьої особи також повідомлено, що за аналогічним принципом згідно Режиму рибогосподарської експлуатації здійснюють діяльність інші підприємства Вінницької області, така практика є усталеною.

Тому, суд враховує дані обставини при вирішенні спору.

Окремої правової оцінки потребують положення законодавства, які визначають форму та спосіб оформлення земельних правовідносин між власником земельної ділянки водного фонду та суб`єктом господарювання, який використовує Режим рибогосподарської експлуатації водного об`єкта.

Відсутність положень у нормах, які передбачають порядок видачі Дозволу на спеціальне використання біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах, не виключає субсидіарного регулювання земельних правовідносин іншими нормативними актами.

Відповідно до ст. 51 Водного кодексу України, водні об`єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства.

Водні об`єкти надаються у користування за договором оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом у порядку, визначеному земельним законодавством України.

Право оренди земельної ділянки під водним об`єктом поширюється на такий водний об`єкт.

Надання водних об`єктів у користування на умовах оренди здійснюється за наявності паспорта водного об`єкта.

Водні об`єкти надаються в користування на умовах оренди без обмеження права загального водокористування, крім випадків, визначених законом.

Умови використання водних об`єктів, розмір орендної плати та строк дії договору оренди водних об`єктів визначаються у договорі оренди.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про тваринний світ», спеціальне використання об`єктів тваринного світу в порядку ведення мисливського і рибного господарства здійснюється з наданням відповідно до закону підприємствам, установам, організаціям і громадянам права користування мисливськими угіддями та рибогосподарськими водними об`єктами.

Згідно з абз. 5 ст. 53 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», основні засади пріоритетного розвитку рибного господарства передбачають пріоритетне надання в оренду водних об`єктів (їх частин) з низькою рибопродуктивністю суб`єктам господарювання, які займаються вирощуванням водних біоресурсів.

Тобто, різні нормативні акти містять вимоги про оформлення права оренди на рибогосподарські водні об`єкти.

Однак, за матеріалами справи Клекотинське водосховище має статус водосховища комплексного призначення, що підтверджено Водогосподарським паспортом (т. 1 а.с. 92-109), положення якого з 1986 року є незмінними.

Саме наявність паспорта водного об`єкта надає можливість укласти договір оренди.

Відповідно до п. 3 Порядку розроблення паспорта водного об`єкта, затвердженого Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України №99 від 18.03.2013 року, Замовником робіт із розроблення паспорта водного об`єкта є орган, що здійснює розпорядження земельною ділянкою під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України

Паспорт водного об`єкта підлягає коригуванню кожні 15 років, а також у разі змін технічних параметрів водного об`єкта і гідротехнічних споруд (п. 7 Порядку).

Таким чином, саме на розпорядника земельної ділянки, а не користувача, покладено обов`язок з оформлення та коригування парта водного об`єкта.

Тому, бездіяльність з даного питання не може покладати на ПП «САЗАН» обов`язку із самостійного внесення змін до технічного документа та оформлення права оренди.

На підставі ч. 1 ст. 51 Водного Кодексу України, у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми.

Тобто, щодо оренди водосховищ комплексного призначення діє пряма нормативна заборона відносно передачі їх в оренду, що обумовлено статусом та функціональним призначення водойми, яка у випадку передачі в оренду не зможе використовуватись для суспільних потребю

Таким чином, до земельних відносин з оформлення права користування водосховища комплексного призначення діє спеціальне нормативне регулювання, яке виключає застосування ст. 59 ЗК України, інших частин ст. 51 Водного Кодексу України та абз. 5 ст. 53 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів».

Прокурор, звернувшись з відповідним позовом до суду та наполягаючи на порушенні відповідачем вимог щодо оформлення права оренди на земельну ділянку, одночасно суперечить власній позиції, посилаючись на ч.1 ст. 51 Водного Кодексу України, яка не передбачає такої підстави повернення земельної ділянки, як неможливість оформлення права оренди на неї.

При цьому, закон не містить заборон відносно оформлення інших прав користування водосховищем даного виду та визначає заборони використання водосховища за будь-яких умов.

Відтак суд звертається до загального врегулювання земельних правовідносин положеннями Земельного Кодексу України.

Так, ст. ст. 92, 93 ЗК України визначено підстави набуття права постійного користування земельної ділянкою для спеціальних суб`єктів, до яких ПП «САЗАН» не віднесено, а також право оренди земельної ділянки, оформлення якого суперечить вимогам ч.1 ст. 51 Водного Кодексу України.

Положеннями ст. ст. 98, 99 ЗК України регламентовано підстави оформлення земельного сервітуту, однак наведені форми його застосування не підпадають під ознак спірних правовідносин.

Відносно невичерпного переліку видів права земельного сервітуту суд звертає увагу на норми ч. 4 ст. 51 Водного Кодексу України, ч.ч. 1, 3 ст. 36 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», які передбачають можливість оформлення права користування лише у порядку чітко визначеному законодавством.

Тобто, не припустимими є створення підстав для оформлення права користування об`єктом водного фонду за відсутності прямої норми закону, яка регулює дане питання та визначає порядок та істотні умов договору щодо використання водного об`єкту.

Отже, суд не вбачає підстав для застосування ст. ст. 98, 99 ЗК України до процедури оформлення права користування водосховищем комплексного призначення.

Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) (ст. 102(1) ЗК України) також не може бути застосована до відносин сторін, оскільки Режим рибогосподарської експлуатації не є сільськогосподарською діяльністю, на відміну від аквакультури.

Оцінивши у сукупності нормативне регулювання правовідносин, які є предметом дослідження, суд доходить висновку, що визначаючи заборону на оформлення права оренди водосховищем комплексного призначення, законодавець одночасно не визначив чіткого порядку оформлення інших прав користування на такого роду об'єкти водного фонду.

Прокурор, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилалася на правові висновки Верховного Суду, викладені у Постановах від 21.03.2019 року у справі № 923/213/18 та від 16.06.2021 року у справі 912/1941/20.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, обов'язковим для суду є врахування не окремих норм права, на які посилався Верховний суд при ухваленні рішень, а саме правові висновки, мотиви, обґрунтування, тлумачення правових норм, котрі наведені у постановах Верховного Суду.

На даний час відсутні правові висновки саме Великої Палати Верховного Суду з питань застосування ст. 51 Водного Кодексу України в аспекті визначення належного способу оформлення земельних правовідносин щодо використання водосховища комплексного призначення.

Проаналізувавши надані прокурором правові висновки Верховного Суду у справах №923/213/18 та №912/1941/20, суд не вбачає підстав для їх застосування при розгляді даної справи, виходячи з наступного.

Зокрема, у справі №912/1941/20 Верховним Судом зазначено, що у розумінні статті 51 Водного кодексу України спірне водосховище взагалі не може бути об`єктом оренди, а відтак бути рибогосподарським водним об`єктом (є водосховищем комплексного призначення для потреб енергетики, зрошення, рекреації).

Однак, за матеріалами справи №902/777/21, яка є предметом розгляду у даному судовому процесі, Клекотинське водосховище призначено для зрошення, риборозведення та рекреації, тобто відмінними є фактичні обставини спірних правовідносин, оскільки саме діяльність ПП «САЗАН» на умовах Режиму рибогосподарської експлуатації підлягає спеціальному правовому регулюванню та надає можливість доступу до використання об`єкту водного фонду та водних біоресурсів.

Щодо правових висновків Верховного Суду у справі №923/213/18, то у даній справі встановлено порушення п. «є», ч.2 ст.17, 27, 35-1 Закону України «Про відходи», одноособового використання частини Каховського водосховища та обмеження користуванні водним об`єктом іншим особам, зокрема місцевим мешканцям, розміщення відповідачем об`єктів нерухомого майна, всупереч вимогам закону та дозвільним документам; підставами для задоволення позову стали також неодноразові звернення органу місцевого самоврядування відносно самовільного зайняття земельної ділянки.

Тобто, наведені висновки зроблені на основі інших фактичних обставин спірних відносин, так як у справі №902/777/21 відсутні докази порушення законодавства про відходи, не дотримання вимог дозвільних документів або розміщення у прибережній смузі об'єктів нерухомості, не доведено також самовільне зайняття ділянки.

Також, наведені постави Верховного Суду не містять аналізу принципів належного врядування, ясності закону, пропорційного втручання у мирне володіння майном.

Отже, суд вважає, що відсутні підстави для релевантного застосування наведених висновків у справі, яка розглядається Господарським судом Вінницької області.

Можливість задоволення позовних вимог залежить також від оцінки чіткості та якості законодавства через призму застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

Правове положення може витримати перевірку його на якість, якщо це положення є достатньо чітким у переважній більшості справ, що їх розглядали національні органи; чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні; якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права.

Це означає, що в національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито.

Закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право (Рішення Європейського суду з прав людини у справах „Ґавенда проти Польщі" від 14 березня 2002 року, „Броньовський проти Польщі" від 22 червня 2004 року „Аманн проти Швейцарії" від 16 лютого 2000 року).

Таким чином, законодавча прогалина щодо відсутності чіткого та однозначного регулювання питань оформлення права користування земельною ділянкою водного фонду при здійсненні Режиму рибогосподарської експлуатації, одночасна заборона на оформлення права оренди не можуть спричинити негативні наслідки для землекористувача у формі звільнення земельної ділянки.

Такий підхід суперечитиме принципу верховенства права та правової визначеності, ст. 8 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд також вважає істотним для правильного та справедливого вирішення спору врахування висновків Європейського суду з прав людини щодо дотримання державою та її органами вимог належного врядування.

Добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Саме таке визначення наводиться в одній із постанов ВС (постанова КЦС від 16.05.2018 у справі №449/1154/14).

Засаднича вимога правовладдя полягає в тому, що повноваження органів публічної влади має бути визначено приписами права. Позаяк законність висунуто щодо дій посадовців публічної влади, вона так само вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії і надалі діяли в межах наданих їм повноважень і, як наслідок дотримувалися процесових і матеріальних приписів права.

Таким чином, дотримання процесових, у тому числі, процедурних норм, є юридичною вимогою, згідно з якою держава, яка керується принципом верховенства права (мірило правовладдя), повинна поважати і враховувати права особи, а також визначати процедурні межі здійснення повноважень органами публічної влади.

Намагання виправити допущену органом влади в минулому помилку не може перекладати на громадянина та всі її негативні наслідки (Постанова КЦС ВС від 16.10.2019 року у справі №460/762/16-ц).

Саме ж верховенство права, відповідно до юридичної позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 року, це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема в закони, які за змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Таким чином, ця юридична позиція Конституційного Суду України поширюється і на необхідність врегулювання органами публічної влади «правової процедури», яка визначає критерії справедливого ставлення органів публічної влади до особи.

Доктрина «правова процедура» міститься у статті 6 (1) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, її розвинуто у рішеннях Європейського суду з прав людини, які враховуються судом як джерело права (ч. 4 ст. 11 ГПК України).

Згідно з принципом «належного урядування» ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу і такі помилки, за загальним правилом, не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (Постанова Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 2340/4521/18).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (Рішення ЄСПЛ у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (Рішення ЄСПЛ у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», Рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року).

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (Рішення у справах «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, п. 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини», заява № 48939/99, п. 128).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (Рішення у справах «Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, «Тошкуце та інші проти Румунії», заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (Рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», п. 128, та «Беєлер проти Італії», п. 119).

За матеріалами справи судом встановлено, що, з однієї сторони:

- органами державної влади видано ПП «САЗАН» дозвільні документи на здійснення Режиму рибогосподарської експлуатації, строк дії яких не сплинув;

- держава, як власник земельної ділянки, в особі компетентних органів протягом тривалого проміжку часу не заперечувала проти використання водних біоресурсів підприємством;

- держава приймала податки від діяльності підприємства;

- держава систематично контролювала підприємство на предмет дотримання умов Режиму рибогосподарської експлуатації та не виявляла істотних порушень;

- держава, в особі законодавця, встановила заборону на оформлення права оренди щодо водосховища комплексного призначення;

- держава не забезпечила ясності закону в аспекті визначення процедури оформлення іншого виду користування земельною ділянкою;

- орган місцевого самоврядування не вчиняв дій щодо коригування водного паспорта.

З іншої сторони держава, в особі прокурора, та орган місцевого самоврядування:

- ставить у вину підприємству не вчинення дій з оформлення прав на земельну ділянку;

- вимагає повернути земельну ділянку без припиненні дії дозвільних документів;

- вимагає повернути земельну ділянку до момент законодавчого врегулювання питань оформлення прав на землі водного фонду;

- вимагає повернути земельну ділянку, не враховуючи вимог щодо справедливої сатисфакції.

Наведені обставини спірних правовідносин доводять, що позов подано всупереч вимоги засади верховенства права та принципу правової визначеності щодо забезпечення державними органами належного врядування своєї діяльності.

Тому, задоволення позовних вимог суперечить статті 6 (1) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд також враховує аспекти пропорційності втручання у право власності відповідача та мирне володіння його майном, яке гарантоване ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За матеріалами справи відповідачем надано докази вселення у період з 2005-2020 рр. до Клекотинського водосховища зарибку товстолоба, коропа, білого амура, зокрема протягом 2019-2020 рр. вартістю 138 040,00 грн, що відповідало вимогам Режим рибогосподарської експлуатації (т. 1 а.с. 162, 175-182; т. 2 а.с. 212-225), а також пораховано приблизну суму очікуваного доходу до 2024 року у розмірі 721 000,00 грн.

Згідно ст. ст. 7, 33 Закону України «Про тваринний світ», об`єкти тваринного світу, вилучені із стану природної волі, розведені (отримані) у напіввільних умовах чи в неволі або набуті іншим не забороненим законом шляхом, можуть перебувати у приватній власності юридичних та фізичних осіб.

Користувачі об`єктами тваринного світу в установленому законодавством порядку мають право: власності на добуті (придбані) в законному порядку об`єкти тваринного світу і доходи від їх реалізації.

Отже, ПП «САЗАН» є власником розведених об`єктів тваринного світу та має легітимні очікування на отримання доходу від здійснення своєї діяльності.

Також, матеріали справи містять відомості щодо сплати підприємством податків у результаті здійснення господарювання (т. 1 а.с. 218-227).

Предметом регулювання ст. 1 Першого протоколу є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки пропорційності, як і в питаннях наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Для розкриття критерію пропорційності вагоме значення має визначення судами добросовісності/недобросовісності набувача майна.

Тому, суд враховує, що відповідач протягом тривалого проміжку часу, що перевищує 15 років добросовісно та відкрито здійснює діяльність з використання водних біоресурсів Клекотинського водосховища на умовах Режиму рибогосподарської експлуатації, Дозволу на спеціальне використання біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах), термін дії яких періодично оновлюється.

При цьому, ПП «САЗАН» на постійній основі контролюється компетентними державними органами з питань дотримання вимог та законодавства у сфері охорони навколишнього середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Тобто, підприємство діє добросовісно.

Вимога про повернення земельної ділянки, в умовах відсутності чіткого законодавчого регулювання процедури оформлення права користування на водосховище комплексного призначення, не відповідає вимогам закону.

При зверненні до суду прокурором не враховано наслідки від покладення на ПП «САЗАН» обов'язку повернути земельну ділянку водного фонду, не надано оцінку ступеню втручання у право власності та мирне володіння майном.

Суд констатує, що при зверненні до суду прокурором обрано найбільш обтяжливий для відповідача ступінь втручання у його господарську діяльність, оскільки звільнення земельної ділянки є крайньою мірою відповідальності у даному випадку.

Суду не доведено, що при зверненні до суду розглянуто можливість: стягнення з відповідача коштів за користування земельною ділянкою водного фонду; визнання укладеним з ПП «САЗАН» договору, на основі якого слід здійснювати користування водосховищем; встановлення конкретного переліку дій, спрямованих на усунення перешкод розпоряднику майна реалізовувати його права (очищення водойми, звільнення від сітей, демонтаж обладнання, визначення конкретного місця розташування плавальних засобів, тощо).

Також, суд не вбачає перешкод для Мурафської сільської ради вчинити дії щодо коригування паспорту водного об`єкта, зміни його статусу та організації конкурсу з визначення орендаря.

Підсумовуючи суд доходить висновку, що задоволення позову у запропонований прокурором спосіб, без урахування майнових прав підприємства та понесених витрат, становитиме непропорційне втручання у право ПП «САЗАН» на мирне володіння майном, яке слід розуміти у широкому сенсі, що суперечить п. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Врахувавши наступні обставини:

- прокурором не доведено меж та площі земельної ділянки, яку використовує відповідач;

- прокурором не доведено, що усі порушення вимог земельного законодавства, зазначені в Акті обстеження земельної ділянки від 01.07.2021 року, вчинені відповідачем;

- відповідач правомірно здійснює діяльність на умовах чинних дозвільних документів, які надають право доступу до об'єкта водного фонду на умовах Режиму рибогосподарської експлуатації, а не аквакультури;

- відсутні обставини самовільного зайняття земельної ділянки та/або набуття її без достатньої правової підстави;

- законодавство містить пряму заборону на укладення договору оренди водосховища комплексного призначення, що не може обмежувати його використання на інших умовах або стати мірою відповідальності для відповідача;

- існує законодавча прогалина щодо оформлення права користування водосховищем комплексного призначення, крім права оренди;

- вимоги позову не відповідають принципам належного врядування, пропорційності та обмежуватимуть право на мирне володіння майном;

суд доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З приводу розподілу судових витрат, суд вважає за доцільне призначити окреме судове засідання згідно вимог ч. 8 ст. 129 ГПК України, враховуючи наведення у відзиві лише орієнтовний розрахунок судових витрат та повідомлення щодо надання доказів після розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 ГПК України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити повністю у задоволенні позову Керівника Жмеринської окружної прокуратури (вул. Національна , 6а, м. Жмеринка, Вінницька область, 23100, код - 02909909) в інтересах держави, в особі Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (вул. Коцюбинського, буд. 23, с. Мурафа, Жмеринський район, Вінницька область, 23530, код - 04325495), до Приватного підприємства "САЗАН" (вул. Заводська, буд.4, с. Мурафа, Жмеринський район, Вінницька область, 23530, код - 32148553) про зобов`язання повернути державі в особі Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області земельну ділянку водного фонду площею 264,82 га з кадастровим номером 052538300:01:001:0177, на якій розташований об`єкт - Клекотинське водосховище на території Мурафської об`єднаної територіальної громади, шляхом підписання акту приймання-передачі.

2. Призначити судове засідання з приводу розподілу судових витрат на 11.01.2022 року о 09:30 год.

3. Встановити сторонам строк подачі доказів щодо розміру понесених судових витрат, заперечень щодо понесених стороною витрат, клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами до 29.12.2021 року включно.

4. Копію судового рішення направити учасникам справи на офіційні електронні адреси, за їх відсутності - рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, а також засобами електронного зв`язку за адресами: , , ІНФОРМАЦІЯ_2, @davr.gov.ua, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_3

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно - західного апеляційного господарського суду.

Повне судове рішення складено 24 грудня 2021 р.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - Жмеринській окружній прокуратурі (вул. Національна , 6а, м. Жмеринка, Вінницька область, 23100)

3 - позивачу (вул. Коцюбинського, буд. 23, с. Мурафа, Жмеринський район, Вінницька область, 23530)

4 - відповідачу (вул. Заводська, буд.4, с.Мурафа, Жмеринський район, Вінницька область, 23530)

5 - Вінницькій обласній прокуратурі (вул. Монастирська, 33, м. Вінниця, 21050)

6 - Державному агентству меліорації та рибного господарства України (вул. Січових стрільців, буд. 45-А, м. Київ, 04053)

7 - Управлінню Державного агентства рибного господарства у Вінницькій області (пров. Селянський, буд. 9, м. Вінниця, 21000)

8 - Державній екологічній інспекції у Вінницькій області (вул. 19, вул. 600-річчя, м. Вінниця, 21021)