ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2021 р. Справа№ 910/4779/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Станіка С.Р.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 25.11.2021,

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Дементьєвої Алли Анатоліївни на рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2021 (повний текст рішення складено 19.08.2021)

у справі №910/4779/21 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Громадської організації «Український інститут міжнародної політики»

до Фізичної особи-підприємця Дементьєвої Алли Анатоліївни

про стягнення 76 684,00 грн,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року Громадська організація «Український інститут міжнародної політики» (далі ГО «Український інститут міжнародної політики», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Дементьєвої Алли Анатоліївни (далі ФОП Дементьєва А.А., відповідач) про стягнення суми авансу в розмірі 69 807,92 грн та суми відсотків в розмірі 8776,12 грн.

В обґрунтування позову позивач вказував на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання послуг №15 від 19.02.2020 в частині проведення заходу та організації проживання учасників цього заходу.

Відповідач проти позову заперечив з підстав того, що він не домовлявся з позивачем про те, що замість нього проведе семінар, не приймав доручення від Томенчука Р.Б. замість нього провести захід. Також відповідачем вказано, що неможливість виконати договір виникла з вини Томенчука Р.Б. та вини 24 осіб, які мали прийняти участь у семінарі та не прибули до готелю.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.08.2021 позов задоволено частково.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Дементьєвої Алли Анатоліївни на користь Громадської організації «Український інститут міжнародної політики» суму коштів в розмірі 69 807,92 грн, суму пені в розмірі 1 354,07 грн та суму судового збору в розмірі 2 106,54 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджено та сторонами не заперечується той факт, що відповідач послуги за спірним договором у визначені сторонами дні (20-21.03.2020), не надав, при цьому сторони умовами договору не змінювали строку проведення заходу з 20-21.03.2020 на іншу дату. Також судом зазначено, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження наявності обставин, що звільняють виконавця від відповідальності за невиконання зобов`язання. З огляду на викладене місцевий господарський суд дійшов висновку про можливість застосування до спірних правовідносин положення статті 1212 Цивільного кодексу України, та стягнув з відповідача на користь позивача кошти в сумі 69 807,92 грн як безпідставно отримані кошти.

Задовольняючи позов частково, місцевий господарський суд зазначив, що заявлена позивачем до стягнення сума штрафних санкцій є частково обґрунтованою, оскільки вірним період нарахування є саме строк з наступного дня після закінчення строку дії договору, коли у відповідача виник обов`язок із повернення коштів позивачу, а тому дійшов висновку про стягнення з відповідача пені у сумі 1 354,07 грн, що нарахована за період з 01.01.2021 по 01.03.2021.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець Дементьєва Алла Анатоліївна звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2021 у справі №910/4779/21 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказав, що місцевий господарський суд не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позов заявлений неналежним позивачем, оскільки позивач не є потерпілим у спірних правовідносинах, а сам спір має бути вирішений за правилами цивільного судочинства з огляду на те, що між сторонами було укладено цивільний договір. Також апелянт зазначає про відсутність правових підстав для стягнення з нього 69 807,92 грн як безпідставно набутих коштів.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу у справі №910/4779/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Дикунська С.Я., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 витребувано матеріали справи №910/4779/21 та відкладено питання щодо відкриття провадження у справі до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 19.10.2021, суддю Північного апеляційного господарського суду Дикунську С.Я. звільнено у відставку.

Розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/5225/21 від 20.10.2021 відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2021 апеляційну скаргу у справі №910/4779/21 передано на розгляд наступному складу колегії суддів: головуючий суддя Тищенко О.В., судді: Шаптала Є.Ю., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2021 поновлено Фізичній особі-підприємцю Дементьєвій Аллі Анатоліївні пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2021 у справі №910/4779/21, відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, розгляд апеляційної скарги призначено на 25.11.2021. Зупинено дію оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2021 у справі №910/4779/21 до закінчення його перегляду у апеляційному порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив проти задоволення скарги, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційній скарзі, не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях відповідача, а рішення місцевого господарського суду від 17.08.2021 прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що відповідачем не було виконано зобов`язань за спірним договором, не надано послуги з організації семінару на території та в приміщеннях готелю «Амарант Готель» та не повернуто позивачу попередню оплату, у зв`язку з чим і було заявлено позов.

У судове засідання 25.11.2021 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник відповідача у судовому засіданні надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі в яких, підтримав вимоги апеляційної скарги на підставі доводів, зазначених у ній, просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2021 у справі №910/4779/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представники позивача у судовому засіданні також надали суду свої пояснення по справі в яких, заперечили проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, на підставі доводів, зазначених у відзиві на скаргу та просили у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 19.02.2020 між позивачем (замовник) та відповідачем (виконавець) укладено договір про надання послуг №15, відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобов`язався надати замовнику послуги з організації заходів та проживання учасників таких заходів у обсязі та в строк, що визначаються у окремих кошторисах, а замовник зобов`язався сплачувати вартість належним чином наданих послуг в порядку та на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2. договору виконавець надає замовнику послуги на територію готелю «Амарант Готель», що знаходиться за адресою: Україна, 04080, м. Київ, вул. Константинівська, 71-Д.

Згідно з п. 2.1. договору послуги вважаються своєчасно замовленими і прийнятими до виконання виконавцем з дати перерахування замовником суми попередньої оплати в розмірі 100% від вартості послуг, визначених у відповідному Додатку, на поточний рахунок виконавця, вказаний в цьому Договорі, не пізніше ніж за 3 банківських днів до початку заходу, але в будь-якому випадку не раніше отримання від виконавця відповідного рахунку на оплату.

Надання послуг за цим договором має бути повністю (100%) передплачене замовником шляхом безготівкового рахунку на підставі отриманих від виконавця рахунків або гарантоване номером діючої кредитної картки замовника. Замовник зобов`язаний здійснити оплату рахунків не пізніше 3 банківських днів з дати виставлення рахунку до дня заїзду клієнта (клієнтів), якщо інше не передбачено у додатках до Договору. (п. 4.1. договору).

Відповідно до пунктів 5.1., 5.2., 5.3. договору сторони звільняються від відповідальності в разі дії форс-мажорних обставин, таких як: війна, воєнні дії, терористичні акти, стихійні лиха, страйки, а також обставини, які знаходяться поза контролем сторін, включаючи прийняття закону і/або іншого нормативного акту, який унеможливлює виконання сторонами зобов`язань, що передбачені Договором. Сторона, що зазнала впливу форс-мажорних обставин, протягом 1 (однієї) доби в письмовій формі зобов`язана повідомити іншій стороні про їх вплив, можливий термін дії та припинення дії вищенаведених обставин. Доказом дії форс-мажорних обставин є їх документальне підтвердження, в порядку, встановленому чинним законодавством України. Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про настання форс-мажорних обставин позбавляє сторону права посилатися на такі обставини, як на підставу від звільнення від відповідальності.

Договір набуває чинності з моменту підписання його повноважними представниками сторін, та скріплення їх підписів печатками, і діє до 31.12.2020, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань, взятих на себе за Договором (п. 9.1. договору).

Додатком до договору сторони погодили умови проживання у готелі.

Додатковим документом до договору сторони узгодили, що датою заходу є 20-21.03.2020 на 26 гостей.

У зв`язку з тим, що відповідачем послуги не надано 20 та 21 березня 2020 року, позивачем на адресу відповідача було надіслано лист №02-20-43 від 18.06.2020, яким позивач просив здійснити повернення грошових коштів у зв`язку з непроведенням заходу в межах дії договору.

У відповідь відповідач надіслав позивачу лист №24062020 від 24.06.2020, в якому зазначено, що з огляду на епідемію пандемії COVID-19, відповідач готовий запропонувати використати 69 807,92 грн для проведення заходу у зручний час або залишити на депозиті, з можливістю використати їх до 31.12.2020.

06.07.2020 позивач листом №02-20-48 повідомив відповідача про те, що проведення заходу було оформлене на відповідні дати і використання перерахованих коштів з депозиту є неможливим, а тому у строк до 28.07.2020 позивач просив здійснити повернення коштів.

Листом №08072020 від 08.07.2020 відповідач дублював пропозицію вказану у листі №24062020 від 24.06.2020.

16.12.2020 позивачем на адресу відповідача було направлено претензію №02-20-154, якою позивач вимагав від відповідача повернути сплачені кошти.

Так, на виконання умов договору відповідачем було виставлено позивачу рахунки-фактури для оплати на загальну суму в розмірі 69 807,92 грн, а саме: №82 від 12.03.2020 на суму в розмірі 19 550,00 грн за оренду залу у готелі «Амарант», №83 від 12.03.2020 на суму в розмірі 34 406,40 грн за харчування в готелі «Амарант» та №84 від 12.03.2020 на суму в розмірі 15 851,52 грн за проживання в готелі «Амарант».

Позивачем, на виконання умов договору, було здійснено оплату 100% вартості послуг відповідачу в розмірі 69 807,92 грн згідно наступних платіжних доручень №55 від 16.03.2020 на суму 19 550,00 грн, №56 від 16.03.2020 на суму 34 406,40 грн, №59 від 16.03.2020 на суму 15 851,52 грн.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, та встановлені у справі обставини, судова колегія вважає, що відповідач всупереч умовам укладеного договору ухилився від свого обов`язку надати послуги з проведення заходу та організації проживання учасників цього заходу, призначеного на 20-21.03.2020. Відповідачем не надано жодного доказу на противагу зазначеним обставинам.

Як вірно зазначено місцевим господарським судом, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження наявності обставин, що звільняють відповідача від відповідальності за невиконання зобов`язання.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна правова норма передбачена ч. 1 ст. 193 ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином.

Колегія суддів вважає помилковими твердження відповідача про те, що позов заявлено неналежним позивачем, оскільки спірний договір, послуги за яким зобов`язався надавати відповідач, був укладений між Громадською організацією «Український інститут міжнародної політики» та Фізичною особою-підприємцем Дементьєвою Аллою Анатоліївною, доказів протилежного матеріали справи не містять. Невиконання спірного договору відповідачем і становить порушення прав та законних інтересів позивача, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Також відповідач в апеляційній скарзі стверджує, що спір має бути вирішений за правилами цивільного судочинства, оскільки між сторонами укладений цивільний договір.

З такими твердженнями апеляційний господарський суд не погоджується та зазначає, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Оскільки спірний договір було укладено між двома суб`єктами господарювання, і вказаний договір безпосередньо стосується господарської діяльності сторін та має ознаки господарського правочину, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що спір у справі мав бути розглянутий за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі ст. 570 Цивільного кодексу України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Оскільки матеріалами справи підтверджено, що відповідачем було отримано від позивача аванс у розмірі 69 807,92 грн, проте не виконано зобов`язання за спірним договором, судова колегія вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що сума авансу підлягає поверненню позивачу на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта про те, що перераховані позивачем кошти в розмірі 69 807,92 грн є завдатком, оскільки пунктом 2.1. спірного договору сторони погодили перерахування замовником на користь виконавця саме суми попередньої оплати в розмірі 100% від вартості послуг, а не завдатку.

За таких обставин, апеляційний господарський суд вважає доведеним факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором та вважає вірними висновки суду першої інстанції про можливість застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 Цивільного кодексу України та стягнення з відповідача на користь позивача 69 807,92 грн безпідставно отриманих коштів.

При цьому судова колегія погоджується зі здійсненим судом першої інстанції перерахунком штрафних санкцій, заявлених до стягнення, і вважає, що позовні вимоги в цій частині мають бути задоволені в розмірі 1 354,07 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. Відповідачем, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було спростовано належними та допустимими доказами свого обов`язку сплатити на користь позивача суму авансу, отриманого за спірним договором та штрафних санкцій, нарахованих у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

У відповідності до ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не було подано належних та переконливих доказів на заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи, викладені у апеляційній скарзі відповідача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 17.08.2021 прийнято після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Дементьєвої Алли Анатоліївни слід відмовити, а оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2021 - залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Дементьєвої Алли Анатоліївни на рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2021 у справі №910/4779/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2021 у справі №910/4779/21 залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на Фізичну особу-підприємця Дементьєву Аллу Анатоліївну.

4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2021 у справі №910/4779/21.

5. Матеріали справи №910/4779/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 20.12.2021.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Є.Ю. Шаптала

С.Р. Станік