РІШЕННЯ

28 грудня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/680/21

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденка О.В.

при секретарі судового засідання Качунь І.Є.

розглянув справу

за позовом Тернопільського міськрайонного центру зайнятості

до відповідача Тернопільської обласної прокуратури

про стягнення 67 475,97 грн заборгованості.

за участі представників сторін:

позивача: Лех М. Ю. - довіреність

відповідача: Горбачевська Л.Я.- довіреність.

Суть справи:

До Господарського суду Тернопільської області поступила позовна заява Тернопільського міськрайонного центру зайнятості до Тернопільської обласної прокуратури про стягнення 67 475,97 грн заборгованості.

Судом відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

В обґрунтування заявлених вимог, підтриманих у судовому засіданні повноважним представником, позивач посилається на те, що відповідачем не повернуто йому в добровільному порядку виплачену допомогу по безробіттю в розмірі 67 475,97 грн, яка підлягає відшкодуванню на підставі статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", як сума виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг безробітному, у зв`язку з поновленням його на роботі за рішенням суду.

У судовому засіданні 28.12.2021 представник відповідача проти позовних вимог заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву №15-889вих.21 від 08.11.2021. Вказує, що допомога по безробіттю виплачена ОСОБА_1 за період з 01.09.2020 по 16.04.2021, однак зазначена виплата припинена 16.04.2021, а тому період її нарахування повинен бути з 01.09.2020 по 15.04.2021. Також відповідач вважає, що повернення коштів на даний час є передчасним, оскільки ухвалою Верховного Суду від 11.10.2021 відкрито касаційне провадження у справі №500/2810/20.

Крім цього, відповідач у відзиві просить розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, оскільки позовна вимога передбачає стягнення коштів з установи, яка фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, а період, за який здійснювалась виплата допомоги по безробіттю підлягає додатковому узгодженню, що може потягнути за собою необхідність внесення змін у відповідні документи.

Від позивача 16.11.2021 надійшла відповідь на відзив №07047/2265 від 16.11.2021, у якій останнім, серед іншого, зазначено, що у задоволенні клопотання відповідача про проведення розгляду справи за правилами загального позовного провадження слід відмовити, оскільки це затягне розгляд справи. Крім цього, позивач вказує, що кінцеву дату 16.04.2021 в довідці №523 від 08.06.2021 та наказі №96"Д" від 10.06.2021 про повернення коштів вказано виключно з технічних причин та технічних можливостей Єдиної інформаційно-аналітичної системи, в якій здійснюється прийняття рішень щодо безробітних, а тому допомога по безробіттю виплачена ОСОБА_1 по 15.04.2021 включно, водночас це не впливає на загальну суму 67 475,97 грн.

Суд, розглянувши вище вказане клопотання відповідача, про розгляд справи за загальними правилами позовного провадження, зазначає наступне.

Згідно з п. 4-5 ст. 250 ГПК України, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про:

1) залишення заяви відповідача без задоволення;

2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Якщо відповідач не подасть у встановлений судом строк такі заперечення, він має право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведе, що пропустив строк з поважних причин.

Розглянувши клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, суд констатує, що в ньому останнім не наведено обґрунтованих аргументів стосовно необхідності розгляду даної справи саме за правилами загального позовного провадження, також не зазначено і про необхідність вчинення в межах даної справи певних процесуальних дій, вчинення яких можливе лише в процесі розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Суд зазначає, що відповідачу надані всі процесуальні права та можливості передбачені законом, у повному обсязі та судом вони не обмежуються, зокрема щодо права надання письмових пояснень та доказів, на ознайомлення з матеріалами справи.

Крім того, справа є нескладною, є усталена судова практика з аналогічних правовідносин, тобто справа є малозначною в розумінні ч.5 ст.12 ГПК України та має розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження, на підставі ч.1ст.247 ГПК України.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про залишення без задоволення клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Також слід зазначити, що суд при розгляді справи всебічно та повно розглядає матеріали справи, надає оцінку доводам та документам, наявним у матеріалах справи незалежно від форми здійснення судочинства (спрощеного чи загального позовного провадження).

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

За наявності передбачених ст.222 ГПК України підстав здійснювалася технічна фіксація процесу.

Розглянувши надані учасником судового процесу документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно наказу №816К від 04.12.2019 прокуратури Тернопільської області ОСОБА_1 призначено з 05.12.2019 на тимчасово вакантну посаду прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Тернопільської області на час відпустки ОСОБА_2 для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку до дня фактичного її виходу на роботу, звільнивши її з посади прокурора відділу організації представництва в суді та при виконанні судових рішень управління представництва інтересів держави в суді прокуратури області, на якій вона працює на період перебування ОСОБА_3 у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Як вбачається із матеріалів справи, наказом прокуратури Тернопільської області №565К від 18.08.2020, ОСОБА_1 було звільнено з посади прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Тернопільської області, яку вона обіймала на час відпустки ОСОБА_2 для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру" в перший робочий день після закінчення періоду її тимчасової непрацездатності.

Згідно наказу №596К від 28.08.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади в органах прокуратури з 28.08.2020.

ОСОБА_1 01.09.2020 звернулася із заявами у Тернопільський міськрайонний центру зайнятості про надання статусу безробітного та про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю.

Відповідно до наказу Тернопільського міськрайонного центру зайнятості №НТ200901 від 01.09.2020 ОСОБА_1 надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю як застрахованій особі залежно від страхового стажу відповідно до п. п. 1, 3, 4 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття": понад 10 років - 70 % середньої заробітної плати (доходу) залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: 100% - 90 календарних днів, 80 % - 90 календарних днів, 70 % - 180 календарних днів: з 01.09.2020 по 26.08.2021.

Цим же наказом розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до ст.22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" з 01.09.2020.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/2810/20 від 15 квітня 2021 року визнано протиправними та скасовані : накази прокурора Тернопільської області № 565к від 18.08.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Тернопільської області, № 596к від 28.08.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури; рішення Чотирнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур №2 від 20.07.2020 "Про неуспішне проходження прокурором атестації"; поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Тернопільської області; стягнуто з Тернопільської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 147004 грн 80 коп. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середньомісячного заробітку у межах суми стягнення за один місяць в сумі 19753 грн 77 коп.

Постановою від 13.07.2021 Восьмий апеляційний адміністративний суд апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Тернопільської обласної прокуратури задовольнив частково, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.04.2021 в адміністративній справі № 500/2810/20 змінив в частині мотивів часткового задоволення позову ОСОБА_1 , виклавши такі в мотивувальній частині постанови апеляційного суду. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

На виконання рішення Тернопільського окружного апеляційного суду у справі №500/2810/20 наказом Тернопільської обласної прокуратури №289К від 16.04.2021 ОСОБА_1 поновлено на посаді прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Тернопільської області на час відпустки ОСОБА_2 для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 29 серпня 2020 року.

Згідно наказу Тернопільського міськрайонного центру зайнятості №НТ210419 від 19.04.2021 ОСОБА_4 припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку припиненням реєстрації безробітного відповідно до п. 1 ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення", у зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили відповідно до п. 1 ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення", пп.1,2,3 п.30 Порядку від 19.09.2018 №792, та пп.2 п.1 частини V Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності з 16.04.2021. Відповідно до цього ж наказу припинено реєстрацію безробітного - ОСОБА_1 .

Таким чином, громадянка ОСОБА_1 перебувала на обліку у центрі зайнятості з 01.09.2020 по 16.04.2021.

Позивач стверджує, що за період перебування на обліку в районному центрі зайнятості в статусі безробітного з 01.09.2020 по 15.04.2021 громадянці ОСОБА_1 було нараховане та виплачене матеріальне забезпечення в сумі 67 475,97 грн.

Згідно наказу №77"Д" від 29.04.2021, Тернопільським міськрайонним центром зайнятості проведено розслідування страхових випадків та складено Акт №116 від 27.05.2021 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, згідно з яким встановлено, що громадянка ОСОБА_1 , під час перебування на обліку в центрі зайнятості у якості безробітного, поновлена на роботі згідно наказу №289К від 16.04.2021.

Тернопільським обласним центром зайнятості видано наказ №96 Д від 10.06.2021 щодо повернення Тернопільською обласною прокуратурою коштів у сумі 67 475,97 грн, які були призначені та виплачені центром зайнятості ОСОБА_1 за період перебування її на обліку як безробітної.

На адресу відповідача Тернопільським міськрайонним центром зайнятості направлено претензію №07047/1132 від 10.06.2021 про повернення коштів у сумі 67 475,97 грн протягом 30 календарних днів з дня отримання даної претензії.

Тернопільською обласною прокуратурою надано відповідь №421-158вих21 від 29.06.2021, у якій зазначено, що вимога щодо відшкодування суми виплаченого матеріального забезпечення є передчасною, так як рішення Тернопільського окружного адміністративного суду оскаржено в апеляційному порядку.

Оскільки відповідачем кошти в добровільному порядку не повернуті, позивач звернувся до суду про їх стягнення в примусовому порядку.

Дослідивши подані докази та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку про те, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Пунктами 2, 6, 8 частини 1 статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" встановлено, що суб`єктами страхування на випадок безробіття є застраховані особи, а у випадках, передбачених цим Законом, також члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик. Об`єктом страхування на випадок безробіття є страховий випадок, із настанням якого у застрахованої особи (члена її сім`ї, іншої особи) виникає право на отримання матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, передбачених статтею 7 цього Закону. Страховий випадок це, зокрема, подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Статтею 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, а також тих, які працюють неповний робочий день або неповний робочий тиждень, та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи - підприємці, право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги мають застраховані особи.

Статтею 7 цього Закону передбачено такий вид забезпечення безробітного як допомога по безробіттю.

Судом встановлено, що громадянка ОСОБА_1 втратила роботу та у встановленому законодавством порядку була зареєстрована як безробітна. Центр зайнятості виплатив ОСОБА_1 допомогу по безробіттю у сумі 67 475,97 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Згідно п. 6 ч.1 ст. 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", фонд має право, в тому числі стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Частиною 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону України "Про зайнятість населення" реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється, зокрема у разі зайнятості особи, поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Таким чином, законодавством передбачено право позивача стягувати з відповідача суму страхових коштів і вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок відповідача як роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Аналогічна правова позиція висвітлена у численних постановах Верховного Суду: від 12.07.2018 № 914/586/17, від 09.07.2018 № 914/1875/17, від 12.06.2018 № 914/2087/17.

Щодо заперечень відповідача, суд зазначає наступне.

Як стверджує відповідач, вимога про повернення коштів на даний час є передчасною, оскільки ухвалою Верховного Суду від 11.10.2021 відкрито касаційне провадження у справі №500/2810/20. Таким чином у задоволені позовних вимог слід відмовити, оскільки ще не прийнято остаточного рішення касаційною інстанцією.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Згідно зі ст. 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства.

Окрім цього слід зауважити, що відповідно до ст. 332 ГПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Про зупинення виконання або зупинення дії судового рішення постановляється ухвала.

Як вбачається з ухвали про відкриття касаційного провадження, що додана до відзиву на позовну заяву, відповідач не звертався до суду із заявою про зупинення дії оскарженого рішення.

Виходячи з вищевказаного, суд констатує, що судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі №500/2810/20, на виконання яких поновлено безробітну ОСОБА_1 на роботі, набрали законної підстави.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно ст. 320 ГПК України, зокрема рішення, постанови та ухвали господарського суду, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Зазначена норма процесуального кодексу встановлена законодавцем, в тому числі, з метою можливості перегляду рішень суду, які набрали законної сили, у зв`язку з обставинами, що мають істотне значення, зокрема, у разі набрання рішення господарського суду по іншій справі, що зачіпає права чи законні інтереси сторін по справі.

Окрім того суд зазначає, що наявні у матеріалах справи письмові докази та розрахунки дають підстави для висновку про те, що спірні суми допомоги по безробіттю фактично виплачені за вірно обрахований період з 01.04.2021 по 15.04.2021 року, а не по 16.04.2021 року (дата, що з технічних причин зазначена у довідці від 08.06.21 р. №523).

У відповідності до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами (ч. 2 ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Частиною 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, не суперечать норм чинного законодавства. А відтак, позов слід задовольнити в повному обсязі.

Судові витрати на підставі статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 20, 73, 74, 86, 123, 129, 233, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Тернопільської обласної прокуратури (вул. Листопадова, 4, м. Тернопіль, 46001, ) на користь Тернопільського міськрайонного центру зайнятості (вул. Текстильна, 1б, м. Тернопіль, 46007, ідент. код 14029303, на розрахунковий рахунок UA0706444, Державна казначейська служба України м. Київ, УДКСУ в м. Тернополі, МФО 820172, код 14029303) виплачене забезпечення допомогу по безробіттю безробітній ОСОБА_1 в сумі 67 475 (шістдесят сім тисяч чотириста сімдесят п`ять ) грн. 97 коп., яка поновлена на роботі за рішенням суду та 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн в рахунок повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст. ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено 30.12.2021.

Суддя О.В. Руденко