ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2021 року м. ОдесаСправа № 923/1269/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Будішевської Л.О.

суддів Таран С.В., Поліщук Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Херсонської області від 03.06.2021, ухвалене суддею Ярошенко В.П., м. Херсон, повний текст складено 17.06.2021

у справі № 923/1269/20

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль»

про стягнення 119442,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до Господарського суду Херсонської області з позовом до Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» (далі АТ «Херсонська теплоелектроцентраль»), в якому просив суд стягнути з останнього 119442,50 грн., з яких: 29993,86 грн. основного боргу, 12575,77 грн. інфляційних втрат, 37111,10 грн. 3% річних та 39761,77 грн. пені.

Позов мотивований порушенням відповідачем умов укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 120 від 23.09.2013, а саме: невірним (надмірним) використанням для розрахунків показника теплового навантаження.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначив, зокрема, що позивач звернувся до суду поза межами спливу строку позовної давності.

25.01.2021 від ОСОБА_1 надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач додатково просив стягнути з відповідача 200000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 28.01.2021 ОСОБА_1 у задоволенні заяви про збільшення позовних вимог відмовлено.

Суд зазначив, що вказана заява фактично є поданням окремого позову з іншим предметом та підставами, що виключає можливість її розгляду в якості збільшення розміру позовних вимог.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 03.06.2021 у справі № 923/1269/20 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Місцевий господарський суд виходив з того, що позивач обрав неефективний спосіб захисту свого порушеного права.

Не погодившись з рішенням суду, позивач 03.08.2021 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 та стягнути з АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» 319442,50 грн., з яких: 29993,86 грн. основного боргу, 12575,77 грн. інфляційних втрат, 37111,10 грн. 3% річних, 39761,77 грн. пені та 200000 грн. моральної шкоди.

Апеляційна скарга мотивована наступним.

Суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачу у задоволенні клопотання про збільшення позовних вимог.

Зазначаючи про обрання позивачем неефективного способу захисту порушеного права, суд першої інстанції не звернув увагу, що факт порушення відповідачем умов договору вже встановлений рішенням Господарського суду Херсонської області від 22.07.2020 у справі № 923/329/20.

Суд помилково поклав на позивача судові витрати, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Разом з апеляційною скаргою позивачем заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження, яке мотивоване тим, що копію повного тексту оскаржуваного рішення суду він отримав лише 06.07.2021.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2021 для розгляду вказаної апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Будішевської Л.О., суддів Таран С.В., Поліщук Л.В.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.08.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Херсонської області від 03.06.2021 у справі № 923/1269/20 залишено без руху на підставі ч. 3 ст. 260 ГПК України (наведені скаржником причини пропуску строку на апеляційне оскарження визнані неповажними), встановлено скаржнику 10-ти денний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення пропущеного процесуального строку, де вказати інші підстави для його поновлення.

31.08.2021 від ОСОБА_1 надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, до якого додано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження, яке мотивоване тим, що в період з 05.07.2021 по 18.07.2021 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у ДУ Національний інститут серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова АМН України з метою проходження курсу реабілітації, оскільки 22.04.2019 йому було проведено оперативне втручання. На підтвердження викладених обставин скаржником надані: направлення на консультацію до ДУ НІССХ ім. М.М. Амосова НАМН України; виписку з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого; виписку з історії хвороби стаціонарного хворого № 2121.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.09.2021 ОСОБА_1 поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Херсонської області від 03.06.2021 у справі № 923/1269/20, за апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження, вирішено здійснювати її розгляд в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено АТ Херсонська теплоелектроцентраль строк до 20.09.2021 для подання відзиву, роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання стосовно процесуальних питань, зупинено дію рішення Господарського суду Херсонської області від 03.06.2021 у справі № 923/1269/20.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія зазначає наступне.

Щодо доводів скаржника про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачу у задоволенні клопотання про збільшення позовних вимог.

Відповідно до ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви (постанова Верховного Суду від 10.12.2019 у справі 923/1061/18).

Як вбачається з матеріалів справи, первісні позовні вимоги ОСОБА_1 були викладені у наступній редакції: стягнути з АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» 119442,50 грн., з яких: 29993,86 грн. основного боргу, 12575,77 грн. інфляційних втрат, 37111,10 грн. 3% річних та 39761,77 грн. пені.

Разом з тим, у заяві від 25.01.2021 позивач фактично доповнив позов вимогою майнового характеру - стягнення моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказана заява фактично є поданням окремого позову з іншим предметом та підставами, що виключає можливість її розгляду в якості збільшення розміру позовних вимог.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог (вх. № 521/21 від 23.02.2021).

Отже колегія суддів переглядає справу № 923/1269/20 в редакції первісної позовної заяви ОСОБА_1 про стягнення з АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» на його користь 119442,50 грн., з яких: 29993,86 грн. основного боргу, 12575,77 грн. інфляційних втрат, 37111,10 грн. 3% річних та 39761,77 грн. пені.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 23.09.2013 між ПАТ «Херсонська ТЕЦ», правонаступником якого є АТ «Херсонська теплоелектроцентраль», та ФОП Шевчуком С.Г. укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 120 (далі договір).

Пунктом 3 договору визначено, що теплове навантаження становить 0,001913 Гкал/год, норматив теплоспоживання встановлений згідно Рішення виконкому Херсонської міськради від 20.01.2008 № 38.

З матеріалів справи вбачається, що АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» у спірний період виставлялись ФОП Шевчуку С.Г. рахунки за спожиту теплову енергію, виходячи із теплового навантаження 0,00439 Гкал/год.

22.10.2020 позивач направив відповідачу лист № 1196 з проханням виконати перерахунок нарахованих та повернути сплаченні платежі за спожиту теплову енергію.

У відповідь на вказаний лист відповідач відмовив здійснити перерахунок та повернути надмірно сплаченні кошти.

Предметом спору у даній справі є вимога Шевчука С.Г. стягнути з АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» 119442,50 грн. (29993,86 грн. основний борг, 12575,77 грн. інфляційні втрати, 37111,10 грн. 3% річних та 39761,77 грн. пеня) переплати за договором.

Підставами задоволення позову зазначено, що відповідач, направляючи рахунки позивачу, невірно (надмірно) застосовував показник теплового навантаження - 0,00439 Гкал/годину, в той час, як за умовами укладеного між сторонами договору теплове навантаження становить 0,001913 Гкал/год., позивач сплачував виставлені рахунки в повному обсязі, проте відповідач відмовився повертати позивачу суму переплати.

Період, за який позивач просить суд стягнути вказану суму: листопад 2014 року; грудень 2014 року (переплата 987,43 грн.); січень 2015 року (переплата 1532,67 грн.); лютий 2015 року (переплата 1571,24 грн.); березень 2015 року (переплата 1153,70 грн.); квітень 2015 року (переплата 1579,24 грн.); листопад 2015 року; грудень 2015 року (переплата 864,56 грн.); січень 2016 року (переплата 1607,01 грн.); лютий 2016 року (переплата 1573,48 грн.); березень 2016 року (переплата 1766,66 грн.); квітень 2016 року (переплата 1032,53 грн.); листопад 2016 року; грудень 2016 року (переплата 1224,16 грн.); січень 2017 року ( 1575,09 грн.); лютий 2017 року (переплата 1974,84 грн.); березень 2017 року (переплата 1668,93 грн.); квітень 2017 року (переплата 1189,91 грн.); жовтень 2017 року (переплата 2000 грн.); листопад 2017 року; грудень 2017 року (переплата 725,76 грн.); січень 2018 року (переплата 1784,86 грн.); лютий 2018 року (переплата 1928,33 грн.); березень 2018 року (переплата 1856,60 грн.); квітень 2018 року (переплата 2071,79 грн.); вересень 2018 року (переплата 1475,25 грн.).

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивач обрав неефективний спосіб захисту свого порушеного права.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Частиною першою ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України).

Згідно ст. 626 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частинами 1, 2 ст. 632 ЦК України встановлено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Як вже зазначалось, п. 3 договору передбачено, що теплове навантаження становить 0,001913 Гкал/год.

Сторонами не вносились зміни до договору в частині зміни показника теплового навантаження.

Разом з тим, АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» виставлялись ФОП Шевчуку С.Г. рахунки за спожиту теплову енергію, виходячи із теплового навантаження 0,00439 Гкал/год, а не 0,001913 Гкал/год., як визначено пунктом 3 договору.

Крім того, той факт, що АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» в порушення договірних зобов`язань нараховувала заборгованість Шевчуку С.Г. за спожиту теплову енергію, виходячи із теплового навантаження 0,00439 Гкал/год. встановлений рішенням Господарського суду Херсонської області від 22.07.2020 у справі № 923/329/20, яке набрало законної сили.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права або охоронюваного законом інтересу. Від підстав позову слід відрізняти правові підстави позову (правове обґрунтування позову) - правову кваліфікацію обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові, оскільки суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно здійснити правову кваліфікацію спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, відмовивши Шевчуку С.Г. у задоволенні позову лише з тих підстав, що позивач не наводить правове обґрунтування (правових підстав) вимоги щодо стягнення з відповідача суми переплати за договором.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач просив суд застосувати до вимог позивача наслідки спливу строків позовної давності.

Згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки і застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (статті 257, 267 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Вжиті у статті 261 ЦК України терміни "довідався" та "міг довідатися" дають підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. При цьому аргументи відповідача, що про порушене право позивач міг дізнатися раніше, ніж він стверджує, мають ґрунтуватись не на можливих, а на конкретних обставинах, що підтверджуються наданими у справі належними доказами, за яких суд може однозначно (достеменно) встановити момент, коли особа могла довідатись про порушення його прав.

ОСОБА_1 , сплачуючи виставлені йому рахунки за листопад, грудень 2014 року, січень, лютий, березень, квітень, листопад, грудень 2015 року, січень, лютий, березень, квітень, листопад, грудень 2016 року, січень, лютий, березень, квітень, жовтень, листопад 2017 року, не був позбавлений можливості з`ясувати причини збільшення тарифу, тобто у позивача була реальна можливість дізнатися про порушене право.

Разом з тим, з позовною заявою ОСОБА_1 звернувся до суду лише 01.12.2020, тобто поза межами строку позовної давності, що має наслідком відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» переплати за листопад, грудень 2014 року, січень, лютий, березень, квітень, листопад, грудень 2015 року, січень, лютий, березень, квітень, листопад, грудень 2016 року, січень, лютий, березень, квітень, жовтень, листопад 2017 року.

Щодо вимоги ОСОБА_1 стягнути з АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» суму переплати в загальному розмірі 8367,34 грн., яка складається з переплат позивача за грудень 2017 року (725,76 грн.), січень (1784,86 грн.), лютий (1928,33 грн.), березень (1856,60 грн.) та квітень 2018 року (2071,79 грн.), колегія суддів зазначає, що вказані позовні вимоги подані в межах строку позовної давності, а їх обґрунтованість встановлена судом вище.

Щодо вимоги ОСОБА_1 стягнути з АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» суму переплати за вересень 2018 року у розмірі 1475,25 грн., колегія суддів зазначає, що в матеріалах даної справи відсутні докази, що підтверджують виставлення відповідачем відповідного рахунку та докази сплати позивачем вказаної суми, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» на його користь переплати в загальному розмірі 8367,34 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на суму заборгованості позивачем також нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Щодо стягнення з відповідача пені, колегія суддів зазначає, що за умовами укладеного між сторонами договору відповідач не брав на себе будь-якого грошового зобов`язання перед позивачем, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що позивач нараховує 3% річних та інфляційні втрати наступним чином:

- на суму 725,76 грн. (за грудень 2017 року) з 06.12.2017 по 31.10.2020;

- на суму 1784,86 грн. (за січень 2018 року) з 10.01.2018 по 31.10.2020;

- на суму 1928,33 грн. (за лютий 2018 року) з 05.02.2018 по 31.10.2020;

- на суму 1856,60 грн. (за березень 2018 року) з 05.03.2018 по 31.10.2020;

- на суму 2071,79 грн. (за квітень 2018 року) з 05.04.2018 по 31.10.2020;

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що з вимогою виконати перерахунок та повернути надмірно сплаченні платежі за спожиту теплову енергію позивач звернувся до відповідача 22.10.2021 (лист № 1196 від 22.10.2020).

Відповідач отримав вказаний лист 22.10.2020, що підтверджується відміткою про вручення на листі та змістом листа відповідача від 20.11.2020 за № 01-4-1/2239.

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 530 ЦК України, колегія суддів зазначає, що відповідач мав виконати такий обов`язок до 29.10.2020 включно.

Отже нарахування 3% річних та інфляційних втрат має здійснюватись у період з 30.10.2020 (наступний день після спливу 7-ми денного строку від дня пред`явлення позивачем вимоги) по 31.10.2020 (останній день, визначений позивачем у розрахунках).

При цьому, оскільки час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця, за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується (постанова Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Здійснивши розрахунок 3% річних на суму заборгованості 8367,34 грн. за період з 30.10.2020 по 31.10.2020, колегія суддів зазначає, що вони складають 0.69 грн. (8367.34*3/100/366*1).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає про наявність підстав для частково задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» на його користь 8368,03 грн. (8367,34 грн. + 0.69 грн.).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Частиною першою ст. 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення Господарського суду Херсонської області від 03.06.2021 у справі № 923/1269/20 скасуванню, із прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, колегією суддів враховується, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Частиною 2 ст. 129 ГПК України передбачено, що судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь Державного бюджету України судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України,

Південно-західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 03.06.2021 у справі № 923/1269/20 скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_1 8368,03 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь Державного бюджету України 147,26 грн. судового збору за подання позову.

Стягнути з Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь Державного бюджету України 220,89 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Херсонської області видати відповідний наказ із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до ст. 288 ГПК України, у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Л.О. Будішевська

Суддя С.В. Таран

Суддя Л.В. Поліщук