ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

21 грудня 2021 року Справа № 903/943/21

Суддя Господарського суду Волинської області Шум М.С., розглянувши заяву представника Приватного акціонерного товариства "СОЛДІ і КО" адвоката Погорільця Романа Васильовича про ухвалення додаткового рішення у справі №903/943/21 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу

встановив:

22.11.2021 Господарським судом Волинської області видано судовий наказ про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АРХІТЕКТУРНЕ ЗАСКЛЕННЯ" (45325, Волинська обл., Іваничівський р-он, с. Литовеж, вул. Львівська, 7А ) на користь Приватного акціонерного товариства "СОЛДІ і КО" (04073, м. Київ, вул. Сирецька, 28/2 IBAN: НОМЕР_1 ) 10 169,32 грн. заборгованості, з яких: 7 483,79 грн. основного боргу, 748,38 грн. штрафу, 1 039,05 грн. пені, 683,09 грн. інфляційних втрат, 215,01 грн. 3% річних за невиконання умов договору поставки №39277158.800030 від 01.07.2020 та 227,00 грн. витрат по оплаті судовго збору.

16.12.2021 до суду надійшла заява представника Приватного акціонерного товариства "СОЛДІ і КО" адвоката Погорільця Романа Васильовича про ухвалення додаткового рішення у справі №903/943/21 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АРХІТЕКТУРНЕ ЗАСКЛЕННЯ" на користь Приватного акціонерного товариства "СОЛДІ і КО"6 000,00 витрат на професійну правничу допомогу.

Під час розгляду заяви представника Приватного акціонерного товариства "СОЛДІ і КО" адвоката Погорільця Романа Васильовича про ухвалення додаткового рішення у справі № 903/943/21 суд враховує таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ГПК України додаткове рішення ухвалюється у тому самому порядку, що й судове рішення.

Судове рішення у справі №924/1300/20 було прийнято у формі судового наказу.

Відповідно до статей 147, 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу. Судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований в порядку, передбаченому цим розділом (ст. 154 Господарського процесуального кодексу України).

У заяві про видачу судового наказу від 18.11.2021 представник Приватного акціонерного товариства "СОЛДІ і КО" зазначав про понесення судових витрат у загальному розмірі 6 227,00 грн., з яких : 227,00 судовий збір та 6 000,00 грн. витрати на професійну допомогу. Однак, враховуючи, що у прохальній частині заяви про видачу судового наказу заявником не було зазначено суми судових витрат, які заявлялися до стягнення, судом було стягнуто з боржника на користь Приватного акціонерного товариства "СОЛДІ і КО" 227,00 судового збору, а питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу не вирішувалося.

Частиною 2 ст. 12 ГПК України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Аналіз наведених приписів процесуального законодавства, свідчить, що наказне провадження є безспірним, тобто, в його порядку задовольняються тільки ті вимоги заявника про стягнення неоспорюваної грошової заборгованості за письмовим договором, яка не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У свою чергу, стягнення витрат на правову допомогу за укладеним між заявником та адвокатом договором про надання правової допомоги суперечить самій суті наказного провадження, оскільки договір не є укладеним між заявником та боржником, а також не є неоспорюваною заборгованістю.

Частина 1 ст. 13 ГПК України визначає, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Проте, враховуючи порядок здійснення судочинства у наказному провадженні, у боржника відсутня можливість доведення неспівмірності витрат, заявлених до стягнення заявником, що суперечить приписам ч. 1 ст. 13 ГПК України.

Під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Приписи ж статті 129 Господарського процесуального кодексу України регулюють питання розподілу судових витрат між сторонами спору в залежності від результатів розгляду справи по суті, а відтак, в даному випадку, не підлягають застосуванню. Судові витрати, які понесені учасниками під час наказного провадження в подальшому можуть бути враховані та розподілені за результатами розгляду даного спору в порядку позовного провадження.

Таким чином, підсумовуючи наведене, підстави для покладення на боржника витрат заявника на правничу допомогу - відсутні, так як:

- згідно з нормою ч. 1 ст. 148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за Договором (укладеним у письмовій формі);

- нормами статей 150 (п.1 ч.3), 151 ГПК України передбачено сплату заявником лише судового збору, що зумовлює наявність підстав для стягнення з боржника, за судовим наказом, витрат на судовий збір;

- у наказному провадження відсутня змагальність сторін, що унеможливлює, у такому провадженні, здійснення розподілу витрат (заявника) на професійну правничу допомогу, який, згідно з нормами ч.ч.3-6 ст. 126 ГПК України, потребує забезпечення принципу змагальності (ст.13 ГПК України).

Виходячи з вищевикладеного, оскільки норми ГПК України не передбачають розподілу будь-яких судових витрат, окрім судового збору в порядку здійснення судочинства у наказному провадженні, підстави для розгляду вимог заявника про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №903/943/21 в порядку наказного провадження відсутні.

Таким чином, заява представника Приватного акціонерного товариства "СОЛДІ і КО" адвоката Погорільця Романа Васильовича про ухвалення додаткового рішення (додаткового судового наказу) про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №903/943/21 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 12, 129, 147, 148, 234, 235, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ухвалив:

У задоволенні заяви представника Приватного акціонерного товариства "СОЛДІ і КО" адвоката Погорільця Романа Васильовича від 16.12.2021 про ухвалення додаткового рішення у справі №903/943/21 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 254-259 ГПК України.

Ухвала суду підписана 21.12.2021

Суддя М. С. Шум