РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.12.2021Справа № 910/14898/21

За позовомПриватного підприємства «Консалтіма - Груп»
до Державного підприємства «Гарантований покупець»
простягнення 3 189 521,10 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Холодна Н.С

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Приватне підприємство «Консалтіма - Груп» з позовом до Державного підприємства «Гарантований Покупець» про стягнення 3 189 521,10 грн., з яких: 2 758 791,34 грн. основного боргу ( 1 915 228,11грн. борг за 2020рік +843 563,23грн. борг за 2021рік), 136 160,61 грн. пені, 78 790,78 грн. 3 % річних, 215 778,50 грн. інфляційних нарахувань за Договором від 29.05.2020 р. №1474/01/20.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на порушення відповідачем своїх зобов`язань за Договором № 1474/01/20 від 29.05.2020 р. в частині оплати за придбану у позивача електричну енергію в розмірі 2 758 791,34 грн., у зв`язку з чим у відповідача виник борг. Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача як складову боргу 3 % річних та інфляційну складову, та ураховуючи умови договору штрафну санкцію у вигляді пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2021 р. відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 12.10.2021 р.

29.09.2021 р. від позивача надійшло клопотання про участь у засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2021 р. відмовлено у задоволенні клопотання позивача про проведення засідання в режимі відеоконференції.

12.10.2021 р. від позивача та відповідача надійшли клопотання про відкладення підготовчого засідання на іншу дату.

Підготовче засідання, призначене на 12.10.2021 р. відкладено за спільним клопотанням позивача та відповідача до 02.11.2021.

26.10.2021 р. від відповідача надійшли дві зустрічні позовні заяви.

За наслідками розгляду судом питання про можливість прийняття зустрічних позовних заяв до розгляду, ухвалою від 28.10.2021 р. зустрічну позовну заяву щодо вимог про надання тлумачення п. 6.1. спірного Договору від 29.05.2020р. - повернуто заявнику.

Другу зустрічну позовну заяву про визнання недійсним Договору № 14774/01/20 від 29.052021р. залишено без руху з наданням часу на усунення недоліків, вказаних у даній ухвалі. Проте, з огляду на не виконання у повному обсязі вимог вказаної ухвали, ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2021 р. зустрічну позовну заяву повернуто заявнику без розгляду.

27.10.2021 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог, з огляду на їх необґрунтованість. Крім того, звертав увагу суду на здійснення позивачем не вірного розрахунку заявлених до стягнення штрафних санкцій у вигляді пені.

Під час підготовчого розгляду позивачем неодноразово подавались однорідні заяви щодо проведення підготовчого засідання в режимі відеоконференції.

Відповідними ухвалами суду було відмовлено у задоволенні поданих клопотань.

02.11.2021 р. позивачем з урахуванням зауважень відповідача в частині розрахунку штрафних санкцій направлено до суду засобами поштового зв`язку заяву про зменшення розміру позовних вимог, яка надійшла до суду 09.11.2021 р.

Згідно прохальної частини заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач просить суд розглядати вимоги наступного змісту:

Стягнути з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Приватного підприємства «Консалтіма - Груп» основну заборгованість в розмірі 1 915 228,11 грн. за 2020рік, 116 241,98 грн. пені, 60 688,04 грн. 3% річних, 194 487,12 грн. інфляційних нарахувань, 34 299,68 грн. судового збору та 18 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Отже, Позивач зменшив розмір позовних вимог на суму 902 881,98грн., з яких 843563,23 борг за 2021р., 19 918,63грн. пені, 18 108, 74грн. 3% річних та 21 291,38грн. інфляційних втрат.

Також, у вказаній заяві, позивач просив суд повернути судовий збір у розмірі 13 543,14 грн., у зв`язку зі зменшенням ціни позову на суму 902 881,98грн.

Відповідно до п. 2.ч.2 ст.46 ГПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Вказана заява прийнята судом до розгляду, отже мала місце нова ціна позову 2 286 645,25грн.

08.11.2021 р. позивачем подано відповідь на відзив, в якому позивач вказав про безпідставність доводів відповідача про відсутність підстав для задоволення позову. Крім того, надав суду Акти звірки розрахунків ДП «Гарантований Покупець» та ПП «Консалтіма - Груп» за спірні періоди згідно договору від 29.05.2020 р. № 1474/01/20.

11.11.2021 р. від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому останній звернув увагу на порушення на його думку позивачем досудового врегулювання спору. Також, підтримав раніше викладені у відзиві заперечення на позов.

17.11.2021 р. від відповідача надійшли докази сплати основної заявленої позивачем суми боргу 1 915 228,11 грн. На підтвердження надано копії платіжних доручень від 12.11.2021 р. № 178 225 на суму 678 331,44 грн. та № 178 893 на суму 1 236 896,67 грн.

19.11.2021 р. від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі № 910/14898/21 в частині вимог про стягнення основної суми боргу 1 915 228,11 грн., з огляду на сплату такої суми відповідачем у добровільному порядку, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України. Також, просив суд повернути сплачену позивачем суму судового збору за розгляд вимог, у яких просить суд закрити провадження.

30.11.2021 р. від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, просив задовольнити клопотання про закриття провадження в частині позовних вимог, повернути означену суму судового збору у зв`язку зі зменшенням розміру позовних вимог та закриття провадження у справі в частині позовних вимог, іншу частину вимог просив суд задовольнити.

06.12.2021 р. відповідачем подано три клопотання про залучення до участі у третіх осіб та клопотання про застосування строків позовної давності в частині стягнення з відповідача пені.

Крім того, 06.12.2021 р. відповідачем подано клопотання про зменшення штрафних санкцій по справі № 910/14898/21, в порядку ст. 233 Господарського процесуального кодексу України. Клопотання обґрунтоване відсутністю умислу чи вини відповідача щодо затримки розрахунку за надану позивачем електричну енергію. Також, звернув увагу на фінансування ДП «Гарантований Покупець» з Державного бюджету України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2021 р. відмовлено у задоволенні клопотань Відповідача про залучення третіх осіб. Закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 21.12.2021 р.

У судове засідання 21.12.2021 р. з`явився представник відповідача. Проти позову заперечував, просив суд відмовити. Судом прийнято до уваги клопотання позивача про розгляд справи без його участі, також позивач підтримав подані раніше клопотання про закриття провадження у частині вимог та повернення сплаченого судового збору.

За наслідком дослідження матеріалів справи, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

У судовому засідання 21 грудня 2021 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

29.05.2020 між Державним підприємством «Гарантований покупець» (Покупець) та Приватним підприємством «Консалтіма-Груп» (Продавець за «зеленим» тарифом) було укладено договір №1474/01/20.

31.05.2021 Сторонами укладено Додаткову угоду № 1795/02/21 до Договору від 29.05.2020 № 1474/01/20.

Відповідно до пункту 1.1 Договору Продавець за «зеленим» тарифом зобов`язується продавати, а Гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену продавцем за «зеленим» тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього Договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел, затвердженого постановою НКРЕКП від 26 квітня 2019 року № 641 (далі - Порядок), або Порядку продажу та обліку електричної енергії, виробленої споживачами, а також розрахунків за неї,

затвердженого постановою НКРЕКП від 13 грудня 2019 року № 2804 (далі - Порядок продажу електричної енергії споживачами).

Відповідно до пункту 2.1 Договору, Сторони визнають свої зобов`язання згідно з Законами України «Про ринок електричної енергії», «Про альтернативні джерела енергії», Порядком, Порядком продажу електричної енергії споживачами, Правилами ринку, затвердженими постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 № 307, Правилами ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку, затвердженими постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 308, та керуються їх положеннями та положеннями законодавства України при виконанні цього Договору.

Відповідно до пункту 2.3 Договору, Продавець за «зеленим» тарифом зобов`язується продавати, а Гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію в точках комерційного обліку електричної енергії генеруючих одиниць продавця за «зеленим» тарифом за встановленим йому «зеленим» тарифом з урахуванням надбавки до тарифу.

Умовами пункту 2.4 Договору погоджено, що продавець за «зеленим» тарифом продає Гарантованому покупцю електричну енергію відповідно до Порядку, якщо продавець є виробником за «зеленим» тарифом, або Порядку продажу електричної енергії споживачами, у разі якщо продавець є споживачем за «зеленим» тарифом, за тарифами, величини яких для кожної генеруючої одиниці за «зеленим» тарифом встановлені Регулятором, у національній валюті України.

Вартість електричної енергії, купленої Гарантованим покупцем у продавця за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку або глави 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами на підставі тарифів, встановлених НКРЕП для кожної генеруючої одиниці (пункт 2.5 Договору).

Відповідно до пункту 3.2 розрахунок за куплену Гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок продавця за «зеленим» тарифом, з урахуванням ПДВ.

Оплата електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавців за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, оплата продавцем за «зеленим» тарифом частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця, формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця здійснюються згідно з главою Порядку або главою 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами (пункт 3.3 Договору в редакції Додаткової угоди №1795/02/21 від 31.05.2021 р.).

У пункті 4.5 Договору встановлено, що Гарантований покупець зобов`язаний купувати у продавця за «зеленим» тарифом вироблену електричну енергію, за винятком обсягів електричної енергії, необхідних для власних потреб, а також у повному обсязі здійснювати своєчасні розрахунки за куплену у позивача електричну енергію, нараховувати плату за відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії продавця за «зеленим» тарифом відповідно до положень глави 9 Порядку.

Матеріалами справи підтверджено, що Позивач отримав від відповідача електронною поштою акти купівлі-продажу електроенергії за серпень 2020 року від 31.08.2020, за вересень 2020 року від 30.09.2020 за жовтень 2020 року від 31.10.2020, за листопад 2020 року від 30.11.2020 ,за грудень 2020 року від 31.12.2020, за січень 2021 року від 31.01.2021, за лютий 2021 року від 28.02.2021, за березень 2021 року від 31.03.2021, за квітень 2021 року від 30.04.2021, за травень 2021 року від 31.05.2021, за червень 2021 року від 30.06.2021, за липень 2021 року від 31.07.2021 з накладеним КЕП відповідача.

Як вказує позивач та не спростовується відповідачем, Позивач наклав свій КЕП на акти купівлі-продажу електроенергії за серпень 2020 року від 31.08.2020, за вересень 2020 року від 30.09.2020, за жовтень 2020 року від 31.10.2020, за листопад 2020 року від 30.11.2020, за грудень 2020 року від 31.12.2020, за січень 2021 року від 31.01.2021, за лютий 2021 року від 28.02.2021, за березень 2021 року від 31.03.2021, за квітень 2021 року від 30.04.2021, за травень 2020 року від 31.05.2021, за червень 2021 року від 30.06.2021, за липень 2021 року від 31.07.2021 та направив відповідачу електронним листом.

Крім того, матеріали справи свідчать, що додатково позивач підписав акт у паперовій формі і направив відповідачу засобами поштового зв`язку.

Як вбачається з наведених актів, які містяться в матеріалах господарської справи, відповідачем було здійснено купівлю електроенергії у позивача, а саме:

- акт від 30.06.2020 у загальному обсязі 136 624 кВт*год. на загальну суму 697 372,62 грн. з ПДВ;

- акт від 31.07.2020 у загальному обсязі 236 662 кВт*год. на загальну суму 1 281 382,73 грн. з ПДВ;

- акт від 31.08.2020 у загальному обсязі 278 108 кВт*год. на загальну суму 1 279 919,76 грн. з ПДВ;

- акт від 30.09.2020 у загальному обсязі 219 996 кВт*год. на загальну суму 1 012 474,39 грн. з ПДВ;

- акт від 31.10.2020 у загальному обсязі 97 702 кВт*год. на загальну суму 493 930,51 грн. з ПДВ;

- акт від 30.11.2020 у загальному обсязі 63 194 кВт*год. на загальну суму 319 476,00 грн. з ПДВ;

- акт від 31.12.2020 у загальному обсязі 30 832 кВт*год. на загальну суму 155 870,56 грн. з ПДВ;

- акт від 31.01.2021 у загальному обсязі 66 114 кВт*год. на загальну суму 346 931,89 грн. з ПДВ;

- акт від 28.02.2021 у загальному обсязі 104 090 кВт*год. на загальну суму 546 210,19 грн. з ПДВ;

- акт від 31.03.2021 у загальному обсязі 154 506 кВт*год. на загальну суму 810 767,15 грн. з ПДВ;

- акт від 30.04.2021 у загальному обсязі 192 660 кВт*год. на загальну суму 978 913,16 грн. з ПДВ;

- акт від 31.05.2021 у загальному обсязі 223 566 кВт*год. на загальну суму 1 135 947,79 грн. з ПДВ;

- акт від 30.06.2021 у загальному обсязі 237 090 кВт*год. на загальну суму 1 204 663,78 грн. з ПДВ;

- акт від 31.07.2021 у загальному обсязі 247 984 кВт*год. на загальну суму 249 988,15 грн. з ПДВ.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору.

Згідно наданої позивачем до справи банківської виписки, Відповідачем здійснено часткову оплату за відпущену позивачем електричну енергію згідно умов вказаного вище Договору (в редакції додаткової угоди):

- за червень 2020 року: 25.06.2020 на суму 19 041,18 грн. з ПДВ;

- за липень 2020 року: 15.07.2020 на суму 23 071,27 грн. з ПДВ; 24.07.2020 на суму 21 414,79 грн. з ПДВ;

- за серпень 2020 року на загальну суму 1 279 919,76 грн. з ПДВ; за вересень 2020 року на загальну суму 1 012 474,39 грн. з ПДВ

- за жовтень 2020 року на загальну суму 493 930,51 грн. з ПДВ;

- за листопад 2020 року на загальну суму 319 476,00 грн. з ПДВ.;

- за грудень 2020 року на загальну суму 155 870,56 грн. з ПДВ;

- за січень 2021 року на загальну суму 322 646,66 грн. з ПДВ: 15.01.2021 на суму 951,92 грн. з ПДВ; 25.01.2021 на суму 12 461,31 грн. з ПДВ; 29.01.2021 на суму 47 607,08 грн. з ПДВ; 16.02.2021 на суму 162 303,90 грн. з ПДВ; 19.02.2021 на суму 43 221,31 грн. з ПДВ; 26.02.2021 на суму 45 101,14грн. з ПДВ;

- за лютий 2021 року на загальну суму 507 975,48 грн. з ПДВ: 15.02.2021 на суму 10 973,29 грн. з ПДВ; 25.02.2021 на суму 140 297,07 грн. з ПДВ; 26.02.2021 на суму 127 685,67 грн. з ПДВ; 31.03.2021 на суму 212 633,18 грн. з ПДВ; 30.04.2021 на суму 16 386,27 грн. з ПДВ;

- за березень 2021 року на загальну суму 754 013,45 грн. з ПДВ: 15.03.2021 на суму 242 040,01 грн. з ПДВ; 25.03.2021 на суму 192 188,97 грн. з ПДВ; 31.03.2021 на суму 227 101,11 грн. з ПДВ; 29.04.2021 на суму 92 683,36 грн. з ПДВ;

- за квітень 2021 року на загальну суму 910 389,24 грн. з ПДВ: 15.04.2021 на суму 341 964,16 грн. з ПДВ; 23.04.2021 на суму 277 516,23 грн. з ПДВ; 31.05.2021 на суму 82 637,03 грн. з ПДВ; 30.06.2021 на суму 208 271,82 грн. з ПДВ;

- за травень 2021 року на загальну суму 829 030,56 грн. з ПДВ: 14.05.2021 на суму 390 945,38 грн. з ПДВ; 25.05.2021 на суму 316 792,68грн. з ПДВ; 30.06.2021 на суму 88 279,10 грн. з ПДВ; 30.07.2021 на суму 33 013,40 грн. з ПДВ;

- за червень 2021 року на загальну суму 827 770,64 грн. з ПДВ: 15.06.2021 на суму 405 030,02 грн. з ПДВ; 25.06.2021 на суму 358 843,37 грн. з ПДВ; 30.07.2021 на суму 63 897,25 грн. з ПДВ;

- за липень 2021 року на загальну суму 819 611,81 грн. з ПДВ: 15.07.2021 на суму 279 681,13 грн. з ПДВ; 22.07.2021 на суму 19 764,05 грн. з ПДВ; 26.07.2021 на суму 144 448,37 грн. з ПДВ; 30.07.2021 на суму 62 738,50 грн. з ПДВ; 11.08.2021 на суму 43 500,17 грн. з ПДВ; 13.08.2021 на суму 57 032,92 грн. з ПДВ; 16.08.2021 на суму 40 898,10 грн. з ПДВ; 18.08.2021 на суму 41 196,70 грн. з ПДВ; 20.08.2021 на суму 23 348,05 грн. з ПДВ; 26.08.2021 на суму 23 348,04 грн. з ПДВ; 31.08.2021 на суму 83 655,78 грн. з ПДВ.

Судом встановлено, що спір, який розглядається у даній господарській справі виник у зв`язку з наявністю підстав для стягнення з відповідача заборгованості за придбану електричну енергію у розмірі 2 758 791,34 грн., а саме:

за червень 2020 року на суму 678 331,44 грн. з ПДВ;

за липень 2020 року на суму 1 236 896,67 грн. з ПДВ;

за січень 2021 року на суму 24 285,23 грн. з ПДВ;

за лютий 2021 року на суму 38 234,71 грн. з ПДВ;

за березень 2021 року на суму 56 753,70 грн. з ПДВ;

за квітень 2021 року на суму 68 523,92 грн. з ПДВ;

за травень 2021 року на суму 306 917,23 грн. з ПДВ;

за червень 2021 року на суму 376 893,14 грн. з ПДВ;

за липень 2021 року на суму 430 376,34 грн. з ПДВ.

За вказаних обставин позивач звернувся до суду з даним позовом. При цьому, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційну складову.

Як вказувалось судом вище, в процесі розгляду справи позивачем було подано заяву про зменшення позовних вимог від 09.11.2021, яку прийнято судом.

Згідно заяви про зменшення позовних вимог позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача основну заборгованість в розмірі 1 915 228,11 грн., 116 241,98 грн. пені, 60 688,04 грн. 3% річних, 194 487,12 грн. інфляційних нарахувань, 34 299,68 грн. судового збору та 18 000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Крім того, з огляду на зменшення ціни позову до 2 286 645,25 грн., позивач просив суд повернути надмірно сплачену суму судового збору у розмірі 13 543,14 грн.

Вирішуючи даний господарський спір, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, суд відзначає наступне.

Стаття 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу електричної енергії, а відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Пунктами 3.2. 3.3 договору встановлено, що розрахунок за куплену Гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок виробника за "зеленим" тарифом, з урахуванням ПДВ. Оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої Гарантованим покупцем у виробників за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2802 від 13.12.2019 в Порядок купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, затверджений постановою НКРЕКП від 26.04.2019 №641 (нова назва - Порядок купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії) внесені зміни, які набрали чинності з 28.12.2019.

Відповідно до п. 10.1 Порядку у новій редакції до 15 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 10 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

Згідно з п. 10.4 Порядку в новій редакції після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом двох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100 % оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів.

Відповідно до ч. 5 ст. 65 Закону України «Про ринок електричної енергії» Гарантований покупець здійснює оплату електричної енергії, купленої за «зеленим» тарифом та за аукціонною ціною, за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), на підставі даних комерційного обліку, отриманих від адміністратора комерційного обліку, у порядку та строки, визначені відповідними договорами.

Судом встановлено, акти купівлі-продажу електроенергії із визначенням обсягів виробленої позивачем електричної енергії підписані сторонами, без зауважень чи претензій, зокрема з боку відповідача.

Таким чином, виходячи з положень Договору та законодавства, остаточний розрахунок за отриману у спірних періодах електричну енергію відповідач повинен був здійснити у строк до 26 числа щомісяця (після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом двох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, змісту пунктів 3.2, 3.3 договору та Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати відпущеної йому електричної енергії за «зеленим тарифом» на момент розгляду справи настав.

Втім, як встановлено судом, відповідач, у встановлені строки, оплату відпущеної йому електричної енергії за «зеленим тарифом» належним чином не здійснив.

Тоді як, частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт відпуску позивачем відповідачу електроенергії виробленої за «зеленим тарифом» та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати отриманої електроенергії, підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем.

В той же час, судом встановлено, що після подання позову до суду, відповідач здійснив оплату основної боргу за 2020 рік у сумі 1 915 228,11 грн, що підтверджується наданими відповідачем до справи копіями платіжних доручень від 12.11.2021 р. № 178 225 на суму 678 331,44 грн. та № 178 893 на суму 1 236 896,67 грн.

У зв`язку з цим, 19.11.2021 позивачем подано заяву про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача основної суми боргу у розмірі 1 915 228,11 грн., з огляду на відсутність спору у цій частині, та повернення суми сплаченого судового збору за розгляд вимог, провадження в якій просить закрити.

За приписами пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, те благо (річ, право, інше майно), з приводу якого виник спір.

В даному випадку, предметом спору, зокрема, є стягнення з відповідача заборгованості за договором №1474/01/20 від 29.05.2020 в розмірі 1 915 228,11 грн.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, спір в частині стягнення основного боргу у розмірі 1 915 228,11 грн. в даній справі припинив своє існування під час розгляду справи у зв`язку з оплатою відповідачем боргу у відповідному розмірі.

Суб`єкти господарювання мають можливість самостійно регулювати свої відносини, діяти на власний розсуд, тому суд вважає за можливе закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору в частині стягнення 1 915 228,11 грн, оскільки такий припинив існування в процесі розгляду справи (позов поданий 13.09.2021, а оплата здійснена 12.11.2021).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відтак, враховуючи сплату відповідачем основного боргу у розмірі 1 915 228,11 грн. після звернення позивача до суду з даним позовом, суд дійшов висновку про закриття провадження у відповідній частині

Щодо вимог про стягнення 3 % річних у розмірі 60 688,04 грн та індексу інфляції у розмірі 194 487,12 грн, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Розрахунки інфляційних втрат у розмірі 194 487,12 грн. та 3 % річних у розмірі 60 688,04 грн. є арифметично правильними, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню повністю.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 116 241,98 грн, суд виходить з наступного.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Судом встановлено, сторони у Договорі погодили застосування штрафних санкцій у вигляді пені.

Так, пунктом 4.6 Договору в редакції Додаткової угоди №1795/02/21 від 31.05.2021 р. передбачено, що гарантованому покупцю нараховується пеня в розмірі 0,1% від неоплаченої згідно з пунктом 10.4 Порядку або пунктом 6.3 глави 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами суми (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє на день розрахунку) за кожен день прострочення оплати. З гарантованого покупця може стягуватися додатково штраф у розмірі 7% від неоплаченої згідно з пунктом 10.4 глави 10 Порядку або пунктом 6.3 глави 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами суми за ненадходження понад 30 днів на рахунок продавця за «зеленим» тарифом належних коштів відповідно до порядку оплати.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення оплати відпущеної йому електричної енергії за «зеленим тарифом», на підставі наведених вище норм чинного законодавства та пункту 4.6 договору, позивачем нараховано пеню в розмірі 116 241,98 грн, починаючи з дати остаточного розрахунку за отриману електроенергію за кожний місяць окремо.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства.

Разом з цим, відповідач заявив клопотання про зменшення розміру пені до 1 %, оскільки відсутня вина відповідача у несвоєчасному виконанні грошового зобов`язання з оплати електричної енергії за «зеленим тарифом» в інший спосіб, ніж встановлено спеціальними нормами; дотаційний розмір тарифу на придбання державою електроенергії за «зеленим тарифом», який є вищим, ніж продаж вказаної електричної енергії кінцевим споживачам; фінансування діяльності відповідача відбувається з Державного бюджету України; часткове добровільне виконання відповідачем своїх зобов`язань.

За приписами статті 233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно із частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із покупця надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для покупця і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Отже, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства також мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.

При цьому, при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

В той же час, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру штрафних санкцій фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі ст. 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 та у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 25.02.2020 у справі №903/322/19, від 07.04.2020 у справі №904/1936/19, від 12.05.2020 у справі 910/9767/19, від 29.04.2020 у справі №917/693/19 та від 26.05.2020 у справі №916/2586/19.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст.551 Цивільного кодексу України та ст.233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Відтак, виходячи з вищевикладеного та враховуючи ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором у спірний період, а також специфіку відносин, які існують на ринку електричної енергії в Україні, та враховуючи той факт, що на час прийняття рішення Відповідачем повністю сплачено суму основного боргу, суд дійшов висновку, що обґрунтованим є зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені на 50 %, у зв`язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума пені в розмірі 58 120,99 грн.

Таке зменшення суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін. При цьому, вирішуючи клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій суд враховує, що зменшення розміру штрафних санкцій до 1 % нівелює сам інститут штрафних санкцій, як відповідальності.

Згідно вимог статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлені до стягнення кошти.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що оплата вартості електричної енергії за «зеленим тарифом» залежить від надходження коштів від Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго", яке неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання, оскільки за Договором 1474/01/20 від 29.05.2020 саме відповідач взяв на себе обов`язок купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену виробником за «зеленим тарифом», та здійснювати її оплату відповідно до умов договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим тарифом», затвердженого Постановою НКРЕКП від 26.04.2019 №641.

Саме лише посилання відповідача на те, що порушення грошового зобов`язання сталося не з його вини, не може бути прийнято судом, оскільки недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, не є підставою для звільнення відповідача у даній справі від виконання своїх договірних зобов`язань, у тому числі в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості обсягу виробництва електричної енергії за «зеленим тарифом».

Отже, наразі відсутній будь-який нормативний акт, який би на законодавчому рівні встановлював інший порядок та спосіб виконання зобов`язань державного підприємства "Гарантований покупець" перед позивачем, ніж передбачено договором.

Суд критично ставиться до заяви відповідача про застосування строку позовної давності у частині вимоги про стягнення пені за прострочення оплати за червень та липень 2020 року, у зв`язку з пропуском строку позовної давності, з огляду на наступне.

Відповідно до п.2.5. постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.13р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Суд констатує, що період розрахунку по пені, позивачем заявлено вірний, який не перевищує встановлений ГПК України - 6 місяців, про що судом встановлено вище.

При цьому, суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

За таких обставин, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення 1 915 228,11 грн та часткове задоволення позовних вимог в іншій частині, з урахуванням висновку суду про зменшення розміру неустойки (пені) на 50 %.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 18 000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17, від 16.05.2019 у справі № 823/2638/18, від 09.07.2019 у справі № 923/726/18, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Всупереч вказаних норм, позивачем жодних доказів на підтвердження обставин понесення витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи № 910/14898/21 суду не надано та відповідно матеріали справи не містять.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 18 000,00 грн. визнається судом необґрунтованою, у зв`язку з чим суд відмовляє у її задоволенні та стягнення заявленої сум коштів з відповідача.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В той же час, у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено (п. 4.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI господарського процесуального кодексу України").

Вирішуючи питання розподілу судового збору сплаченого позивачем за розгляд вимог, які після звернення до суду виконані відповідачем, суд вказує таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 130 ГПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним витрат у справі з відповідача.

Враховуючи, що відповідач сплатив 1 915 228,11 грн. після звернення позивача до суду з даним позовом, суд стягує сплачений судовий збір у розмірі 28 728,42 грн. з відповідача на користь позивача.

В частині розподілу судових витрат у зв`язку з подачею заяви про зменшення позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Частиною 2 ст. 7 цього ж Закону визначено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

За таких обставин, з урахуванням прийняття заяви ПП «Консалтіма - Груп» про зменшення розміру позовних вимог, сплачений за платіжним дорученням № 225 від 09 вересня 2021 року судовий збір - підлягає поверненню Позивачу з Державного бюджету України у розмірі 13 543,14 грн.

Враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору в частині задоволених судом позовних вимог щодо стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних у сумі 5 571,25грн. покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 129, 202, 231, 232, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного підприємства «Консалтіма - Груп» до Державного підприємства «Гарантований Покупець» задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Гарантований покупець» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 27; ідентифікаційний код 43068454) на користь Приватного підприємства «Консалтіма - Груп» (76018, м. Івано - Франківськ, вул. Січових Стрільців, 56 оф. 83-85, ідентифікаційний код 36733101) 58 120 (п`ятдесят вісім тисяч сто двадцять) грн. 99 коп. пені, 60 688 (шістдесят тисяч шістсот вісімдесят вісім) грн. 04 коп. 3 % річних, 194 487 (сто дев`яносто чотири тисячі чотириста вісімдесят сім) грн. 12 коп. інфляційних втрат, 34 299 (тридцять чотири двісті дев`яносто дев`ять) грн. 68 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

В решті вимог відмовити.

Провадження у справі в частині стягнення 1 915 228,11 грн. основної суми боргу закрити.

Повернути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства «Консалтіма - Груп» (76018, м. Івано - Франківськ, вул. Січових Стрільців, 56 оф. 83-85, ідентифікаційний код 36733101) 13 543 (тринадцять тисяч п`ятсот сорок три) грн. 14 коп. сплачений відповідно до платіжного доручення № 225 від 22 вересня 2021 року, оригінал якого міститься в матеріалах господарської справи № 910/14898/21.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 29.12.2021.

Суддя І.І. Борисенко