ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2021м. ДніпроСправа № 904/7669/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В., за участю секретаря судового засідання Михайлової К.В.

та представників:

від позивача: Воронін В.В.;

Казанцев С.В.;

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелені системи" (м. Дніпро)

до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (м. Жовті Води, Дніпропетровська область)

про стягнення заборгованості за поставлений товар на підставі договорів про закупівлю товару у загальному розмірі 30 054 905 грн. 02 коп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Зелені системи" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - відповідач) заборгованість за поставлений товар на підставі договору про закупівлю товару № 377/13/28Е від 21.04.2020 та договору про закупівлю товару № 593/13/251В від 27.07.2020 у загальному розмірі 30 054 905 грн. 02 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 26 354 711 грн. 76 коп. - основний борг;

- 2 802 661 грн. 20 коп. - інфляційні втрати;

- 897 532 грн. 06 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором про закупівлю товару № 377/13/28Е від 21.04.2020 та договором про закупівлю товару №593/13/251В від 27.07.2020 в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений позивачем товар, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 26 354 711 грн. 76 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за договором про закупівлю товару № 377/13/28Е від 21.04.2020 за загальний період 01.07.2020 по 25.08.2021 у сумі 2 562 935 грн. 88 коп. та за договором про закупівлю товару №593/13/251В від 27.07.2020 за загальний період з 18.02.2021 по 25.08.2021 у сумі 239 725 грн. 32 коп., разом сума інфляційних втрат складає 2 802 661 грн. 20 коп. Також, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних за договором про закупівлю товару № 377/13/28Е від 21.04.2020 за загальний період прострочення з 01.07.2020 по 25.08.2021 у сумі 794 250 грн. 01 коп. та за договором про закупівлю товару №593/13/251В від 27.07.2020 за загальний період з 18.02.2021 по 25.08.2021 у сумі 103 282 грн. 05 коп., разом сума 3% річних складає 897 532 грн. 06 коп.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 450 823 грн. 59 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 597 338 грн. 71 коп.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження на 23.09.2021.

Від відповідача засобами електронного зв`язку надійшло клопотання (вх. суду №46118/21 від 22.09.2021), в яком він просив суду відкласти розгляд справи, у зв`язку з вимушеним простоєм підприємства та неможливістю забезпечити участь представника ДП "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" у підготовчому засіданні.

У підготовче засідання 23.09.2021 з`явилися представники позивача, представник відповідача у вказане засідання не з`явився, при цьому судом враховано наявність клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, яке було задоволено судом.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 23.09.2021 підготовче засідання було відкладено на 13.10.2021.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 46259/21 від 23.09.2021), в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на таке:

- у договорі про надання правової допомоги не було визначено розміру гонорару у розмірі 597 338 грн. 71 коп., тому сума є необґрунтованою та непідтвердженою;

- позивачем подано до суду лише позовну заяву, як заяву по суті спору, яка судячи з її змісту, не вимагала значних витрат часу на її складення, клопотання про залучення до матеріалів справи документів та акту приймання-передачі послуг адвоката;

- дослідивши подані позивачем матеріали та об`єктивно оцінивши час, необхідний для оцінки цих матеріалів, відповідач вважає, що заявлений в акті приймання-передачі послуг час, витрачений адвокатом на виконання зазначених у акті робіт (наданих послуг) є явно завищеним та не відповідає критерію розумності враховуючи те, що справа не є складною. Разом з тим, відповідач зазначає, що матеріалами справи не підтверджено вчинення адвокатом будь-яких дій (запитів чи звернень до підприємств, установ, організацій) з метою збирання доказів, і це може бути лише підтвердженням того, що всі необхідні докази були у позивача;

- позивачем не надано детального обґрунтованого опису робіт (наданих послуг), в якому беручи до уваги критерії реальності, розумності та необхідності надання зазначених в ньому адвокатських послуг, з урахуванням складності справи, не додано квитанції про сплату таких витрат, тому відповідач вважає, що немає підстав для стягнення витрат на адвокатські послуги саме у розмірі 597 338 грн. 71 коп.

Від відповідача засобами електронного зв`язку надійшло клопотання (вх. суду №49588/21 від 13.10.2021), в якому він просив суду відкласти розгляд справи, у зв`язку з неможливістю забезпечити участь представника ДП "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" у підготовчому засіданні.

У підготовче засідання 13.10.2021 з`явився представник позивача, представник відповідача у вказане засідання не з`явився, при цьому судом враховано наявність клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, яке було задоволено судом.

Крім того, у вказаному засіданні представник позивача повідомив, що відзив на позовну заяву позивачем не отримано, у зв`язку з чим строк на подання відповіді на вказаний відзив на позовну заяву не закінчився.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 13.10.2021 підготовче засідання було відкладено на 02.11.2021.

Від позивача засобами електронного зв`язку надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду № 51248/21 від 26.10.2021), в якій він просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на таке:

- згідно з договором (пункти 1.1, 3.1.) та специфікацією № 1 від 28.05.2021 до договору визначено вартість - 597 338 грн. 71 коп., яка сплачується клієнтом протягом 60-ти календарних днів з моменту вступу в законну силу рішення про повне або часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелені системи" до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення заборгованості. Отже, розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу;

- матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, а саме: представником позивача складені та підписані наступні документи: позовна заява з додатками, відповідь на відзив відповідача на позовну заяву з додатками, всі копії документів засвідчені представником позивача з дотриманням положень Господарського процесуального кодексу України;

- щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України, позивач звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена "для визначення розміру витрат", в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже, є визначеним;

- сторони домовились, що оплата послуг відбудеться не авансом, а по факту наданих послуг;

- твердження відповідача щодо необхідності надання первинної документації є безпідставним, оскільки позивачем надано усі наявні та необхідні докази щодо витрат на правову допомогу, що відповідають практиці ЄСПЛ;

- відповідач жодним чином не спростував доводи позивача щодо суми основної заборгованості та штрафних санкцій;

- відсутність заперечень щодо предмету позову, свідчить про визнання відповідачем позовних вимог.

Від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду № 51451/21 від 26.10.2021), зміст якої аналогічний тій, яка раніше надійшла до суду засобами електронного зв`язку (вх. суду № 51248/21 від 26.10.2021).

Від відповідача засобами електронного зв`язку надійшло клопотання (вх. суду №52347/21 від 02.11.2021), в якому він просив суд відкласти розгляд справи, у зв`язку із знаходженням представника ДП "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на лікарняному.

У підготовче засідання 02.11.2021 з`явились представники позивача, представник відповідача у вказане засідання не з`явився, при цьому судом враховано наявність клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, яке було задоволено судом.

Крім того, судом відзначено, що позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву лише 26.10.2021, відповідно строк на подання заперечень на вказану відповідь на відзив, з урахуванням строку на поштовий перебіг, не закінчився.

Враховуючи, що встановлений Господарським процесуальним кодексом шістдесятиденний строк проведення підготовчого провадження закінчувався 05.11.2021, з метою надання можливості сторонам скористатися процесуальними правами, визначеними статтями 42 та 46 Господарського процесуального кодексу України (зокрема, подання до суду додаткових доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень), та з метою дотримання принципів господарського судочинства, а саме: рівності усіх учасників перед законом і судом та змагальності, а також для належної підготовки справи для розгляду по суті, суд вважав за необхідне продовжити строк проведення підготовчого провадження на 30 днів.

Враховуючи вказане вище, ухвалою суду від 02.11.2021 строк проведення підготовчого провадження було продовжено на 30 днів, а саме: по 05.12.2021, підготовче засідання відкладено на 01.12.2021.

Від позивача надійшли пояснення до позовної заяви (вх. суду № 57408/21 від 30.11.2021), в яких він просив суд долучити до матеріалів справи розгорнуті розрахунки штрафних санкцій за спірними договорами.

У підготовче засідання 01.12.2021 з`явилися представники позивача, представник відповідача у вказане засідання не з`явився, при цьому, про день, час та місце судового засідання останній був повідомлений належним чином, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 322, відповідно до якого ухвала суду від 02.11.2021 була отримана відповідачем 10.11.2021 (а.с. 174 у томі 2).

У підготовчому засіданні 01.12.2021 судом, відповідно до вимог статті 182 Господарського процесуального кодексу України, були здійснені всі дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 01.12.2021 підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.12.2021.

У судове засідання 06.12.2021 з`явилися представники позивача, представник відповідача у вказане засідання не з`явився, при цьому в матеріалах справи були відсутні докази отримання відповідачем ухвали суду від 01.12.2021 та докази щодо його належного повідомлення про день, час та місце розгляду справи по суті.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 06.12.2021 у судовому засіданні було оголошено перерву до 23.12.2021.

У судове засідання 23.12.2021 з`явилися представники позивача, представник відповідача у вказане засідання не з`явився, при цьому, про день, час та місце судового засідання відповідач був повідомлений належним чином, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 187, відповідно до якого ухвала суду від 06.12.2021 була отримана відповідачем 14.12.2021, отже завчасно (а.с. 220 у томі 2).

Крім того, додатково відповідача було повідомлено про день, час та місце розгляду справи телефонограмою, яка була отримана представником відповідача 17.12.2021 (а.с.221 у томі 2).

У судовому засіданні 23.12.2021 представник позивача виклав зміст позовних вимог, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, а також поданих у підготовчому провадженні заявах по суті справи та поясненнях.

У судовому засіданні 23.12.2021 судом оголошено обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні 23.12.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договорів поставки, строк дії договорів, умови поставки, факт поставки, загальна вартість поставленого товару, настання строку його оплати, наявність часткової чи повної оплати, допущення прострочення оплати; наявність підстав для стягнення нарахованих позивачем інфляційних втрат та 3 % річних у заявлених до стягнення сумах.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 21.04.2020 між Державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зелені системи" (далі - постачальник, позивач) було укладено договір про закупівлю товару № 377/13/28Е (далі - договір-1, а.с.30-36 у томі 1), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений в пункті 1.2. договору, а покупець прийняти і оплатити такий товар (пункт 1.1. договору-1).

У пункті 11.1. договору-1 сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 30.09.2020, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Доказів зміни, визнання недійсним або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

Крім того, 27.07.2020 між Державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зелені системи" (далі - постачальник, позивач) було укладено договір про закупівлю товару № 593/13/251В (далі - договір-2, а.с.230-237 у томі 1), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений в пункті 1.2. договору, а покупець прийняти і оплатити такий товар (пункт 1.1. договору-1).

У пункті 11.1. договору-2 сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Доказів зміни, визнання недійсним або розірвання вказаного договору сторонами суду також не надано.

Судом встановлено, що укладені правочини за своїм змістом та правовою природою є договорами поставки, які підпадають під правове регулювання норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У пункті 1.2. договорів-1,2 сторони визначили, що постачальник зобов`язується поставити покупцеві Основні неорганічні хімічні речовини, код 2431 (Сірка технічна) за найменуванням, кількістю та ціною відповідно до Специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною договору.

У відповідності до вказаних умов, позивачем та відповідачем було підписано Специфікацію № 1 до договорів-1,2, в якій вони визначили найменування продукції, яка буде постачатися, одиницю виміру, кількість, ціну та загальну вартість продукції (а.с.37, 238 у томі 1).

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

У пунктах 5.1. договорів-1,2 сторони погодили, що поставка товару здійснюється згідно з графіком поставки № 1, який є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до пунктів 5.2. та 5.3. договорів-1,2 поставка товару здійснюється на умовах DDP (станція Жовті Води-2) відповідно до ІНКОТЕРМС 2010. При поставці партії товару постачальник надає сертифікат виробника, рахунок фактуру, видаткову накладну та товарно-транспортні документи.

При цьому, у пункті 5.4. договорів-1,2 сторони визначили, що датою поставки товару та переходу права власності на товар буде вважатися дата фактичної поставки товару на склад покупця.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору-1, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 42 849 972 грн. 01 коп. відповідно до наступних видаткових накладних:

- видаткової накладної № ВН-200428-1 від 28.04.2020 на суму 1 789 827 грн. 74 коп.;

- видаткової накладної № ВН-200506-1 від 06.05.2020 на суму 3 131 772 грн. 01 коп.;

- видаткової накладної № ВН-200512-1 від 12.05.2020 на суму 537 377 грн. 60 коп.;

- видаткової накладної № ВН-200513-1 від 13.05.2020 на суму 2 399 403 грн. 66 коп.;

- видаткової накладної № ВН-200519-1 від 19.05.2020 на суму 4 645 178 грн. 48 коп.;

- видаткової накладної № ВН-200521-1 від 21.05.2020 на суму 808 695 грн. 84 коп.;

- видаткової накладної № ВН-200527-1 від 27.05.2020 на суму 2 118 775 грн. 30 коп.;

- видаткової накладної № ВН-200602-1 від 02.06.2020 на суму 1 807 813 грн. 06 коп.;

- видаткової накладної № ВН-200609-1 від 09.06.2020 на суму 3 589 659 грн. 02 коп.;

- видаткової накладної № ВН-200612-1 від 12.06.2020 на суму 1 029 217 грн. 37 коп.;

- видаткової накладної № ВН-200619-1 від 19.06.2020 на суму 3 357 143 грн. 39 коп.;

- видаткової накладної № ВН-200623-1 від 23.06.2020 на суму 3 168 599 грн. 62 коп.;

- видаткової накладної № ВН-200630-1 від 30.06.2020 на суму 1 803 863 грн. 06 коп.;

- видаткової накладної № ВН-200701-1 від 01.07.2020 на суму 2 360 176 грн. 45 коп.;

- видаткової накладної № ВН-200706-1 від 06.07.2020 на суму 533 482 грн. 15 коп.;

- видаткової накладної № ВН-200709-1 від 09.07.2020 на суму 2 347 126 грн. 69 коп.;

- видаткової накладної № ВН-200710-1 від 10.07.2020 на суму 1 292 316 грн. 20 коп.;

- видаткової накладної № ВН-200720-1 від 20.07.2020 на суму 783 219 грн. 58 коп.;

- видаткової накладної № ВН-200721-1 від 21.07.2020 на суму 2 110 984 грн. 39 коп.;

- видаткової накладної № ВН-200803-1 від 03.08.2020 на суму 1 842 782 грн. 52 коп.;

- видаткової накладної № ВН-200812-1 від 12.08.2020 на суму 264 890 грн. 74 коп.;

- видаткової накладної № ВН-200813-1 від 13.08.2020 на суму 251 451 грн. 43 коп.;

- видаткової накладної № ВН-200817-1 від 17.08.2020 на суму 789 413 грн. 35 коп.;

- видаткової накладної № ВН-200821-1 від 21.08.2020 на суму 86 802 грн. 36 коп.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору-2, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 7 935 989 грн. 75 коп. відповідно до наступних видаткових накладних:

- видаткової накладної № ВН-200821-2 від 21.08.2020 на суму 1 167 697 грн. 19 коп.;

- видаткової накладної № ВН-200825-2 від 25.08.2020 на суму 622 293 грн. 19 коп.;

- видаткової накладної № ВН-200828-2 від 28.08.2020 на суму 856 993 грн. 90 коп.;

- видаткової накладної № ВН-200901-2 від 01.09.2020 на суму 178 187 грн. 77 коп.;

- видаткової накладної № ВН-200908-2 від 08.09.2020 на суму 427 954 грн. 45 коп.;

- видаткової накладної № ВН-200921-2 від 21.09.2020 на суму 212 225 грн. 72 коп.;

- видаткової накладної № ВН-200928-2 від 28.09.2020 на суму 1 245 826 грн. 39 коп.;

- видаткової накладної № ВН-201009-2 від 09.10.2020 на суму 1 897 154 грн. 15 коп.;

- видаткової накладної № ВН-201015-2 від 15.10.2020 на суму 1 242 912 грн. 40 коп.;

- видаткової накладної № ВН-201023-2 від 23.10.2020 на суму 84 744 грн. 35 коп.

Суд зауважує, що товар, визначений умовами договорів-1, (Специфікацій № 1), у повній мірі відповідає товару, що було поставлено згідно з вказаними накладними, а отже судом визначено, що сторонами в цій частині були дотримані умови договору.

При цьому, відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Так, підписання покупцем накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Товар, зазначений у вище вказаних накладних, прийнято у позивача без будь-яких зауважень до їх оформлення. Видаткові накладні підписані представником відповідача та скріплені печаткою покупця.

Також до матеріалів справи не надано доказів щодо наявності претензій відповідача по кількості та якості, як того вимагає пункт 6.1.2. та 6.3.3. договорів-1,2, а отже товар вважається прийнятим покупцем.

Протягом розгляду справи судом жодних заперечень з приводу отримання товару за наведеними вище видатковими накладними відповідачем також не заявлено.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку продавця за договором поставити товар відповідає обов`язок покупця оплатити вартість цього товару.

Так, у розділі 4 договору-1 сторонами були визначені умови щодо порядку здійснення оплати, а саме:

- товар, який поставляється відповідно до договору, сплачується покупцем за погодженими цінами в національній валюті України (пункт 4.1. договору-1);

- покупець здійснює оплату отриманої партії товару по факту його поставки протягом 60-ти календарних днів (пункт 4.2. договору-1).

Крім того, у розділі 4 договору-2 сторонами були визначені такі умови щодо порядку здійснення оплати:

- товар, який поставляється відповідно до договору, сплачується покупцем за погодженими цінами в національній валюті України (пункт 4.1. договору-2);

- покупець здійснює оплату отриманої партії товару по факту його поставки протягом 180-ти календарних днів (пункт 4.2. договору-2).

Враховуючи вказане, судом встановлено, що строк оплати поставленого позивачем у спірний період за договорами-1,2 товару на загальну є таким, що настав.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, поставлений за договором-1 товар на загальну суму 42 849 972 грн. 01 коп. був оплачений відповідачем лише частково - в сумі 24 431 250 грн. 00 коп. (відповідні платіжні доручення наявні в матеріалах справи, а.с.210-229 у томі 1), внаслідок чого за договором-1 у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в сумі 18 418 722 грн. 01 коп.

Крім того, як зазначає позивач, поставлений за договором-2 товар на загальну суму 7 935 989 грн. 75 коп. взагалі не був оплачений відповідачем, внаслідок чого за договором-2 у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в сумі 7 935 989 грн. 751 коп.

Отже, в порушення вказаних вище умов договору, відповідач поставлений у спірний період товар у повному обсязі не оплатив. Отже, свої зобов`язання щодо своєчасної оплати поставленого позивачем товару відповідач порушив, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість за договорами-1,2 в загальній сумі 26 354 711 грн. 76 коп. (18 418 722 грн. 01 коп. + 7 935 989 грн. 75 коп.). Вказане і є причиною спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження повної оплати поставленого позивачем у спірний період товару на залишкову суму 26 354 711 грн. 76 коп. (18 418 722 грн. 01 коп. (договір-1) + 7 935 989 грн. 75 коп. (договір-2)) відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував.

Більше того, протягом розгляду справи судом відповідач наявність прострочення не заперечував. При цьому, відповідач посилався на тяжкий матеріальний стан та наявність арештів його банківських рахунків, що унеможливило належне виконання зобов`язань перед позивачем.

З приводу вказаних заперечень суд зазначає таке.

На підставі укладеного договору між сторонами виникли господарські відносини, що регулюються нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Статтею 1 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідач є юридичною особою, а відповідно до статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Між тим, ані приписи Господарського кодексу України, ані норми Цивільного кодексу України не допускають привілейованого становища державних підприємств (містоутворюючих підприємств).

Отже, відповідач, як юридична особа, самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями за договором, і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

При цьому, відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не вважається випадком, внаслідок якого боржник може бути звільнений від відповідальності.

Тому відсутність коштів у відповідача, або наявність арештів на його банківських рахунках, не може бути підставою для звільнення його від виконання його зобов`язань за господарським договором.

Вказані положення повністю кореспондуються з положеннями частини 2 статті 218 Господарського кодексу України, де зазначено, що непереборною силою, тобто надзвичайними і невідворотними обставинами не вважаються, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Враховуючи викладене, наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву обставини не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірних зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.02.2018 №910/123/17 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005.

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та доведеними належними доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у встановлені строки.

Враховуючи вищевикладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 26 354 711 грн. 76 коп.

При цьому, з метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов`язань - способи або види забезпечення виконання зобов`язань.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за договором про закупівлю товару № 377/13/28Е від 21.04.2020 за загальний період 01.07.2020 по 25.08.2021 у сумі 2 562 935 грн. 88 коп. та за договором про закупівлю товару №593/13/251В від 27.07.2020 за загальний період з 18.02.2021 по 25.08.2021 у сумі 239 725 грн. 32 коп., разом сума інфляційних втрат складає 2 802 661 грн. 20 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунків інфляційних втрат, зроблених позивачем (а.с. 24-26, 28 у томі 1), та встановлено, що під час їх проведення позивачем було вірно визначено суми заборгованості та періоди нарахування інфляційних втрат, арифметично розрахунок проведено також вірно. Отже, розрахунки інфляційних втрат, долучені до позовної заяви, визнаються судом обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам законодавства, умовам договорів та фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню в сумі 2 802 661 грн. 20 коп.

Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних за договором про закупівлю товару № 377/13/28Е від 21.04.2020 за загальний період прострочення з 01.07.2020 по 25.08.2021 у сумі 794 250 грн. 01 коп. та за договором про закупівлю товару №593/13/251В від 27.07.2020 за загальний період з 18.02.2021 по 25.08.2021 у сумі 103 282 грн. 05 коп., разом сума 3% річних складає 897 532 грн. 06 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунків 3% річних, зроблених позивачем (а.с. 26-27, 29 у томі 1), та встановлено, що під час їх проведення позивачем було вірно визначено суми заборгованості та періоди нарахування 3% річних, арифметично розрахунок проведено також вірно. Отже, розрахунки 3% річних, долучені до позовної заяви, визнаються судом обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам законодавства, умовам договорів та фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню в сумі 897 532 грн. 06 коп.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 450 823 грн. 58 коп.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу у розмірі 597 338 грн. 71 коп.

З приводу вказаної заяви суд зазначає таке.

За змістом статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, які, в свою чергу, віднесені до судових витрат.

За приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України:

- розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо);

- такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, порядок розподілу судових витрат судом визначений статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, частина 8 якої передбачає, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У відповідності до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

З матеріалів справи вбачається, що 28.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Зелені системи" (далі - клієнт, позивач) та адвокатом Вороніним Владиславом Валерійовичем було укладено Договір про надання правової допомоги № 26 (далі договір на надання правової допомоги).

Зазначеним договором, зокрема специфікацією № 1 від 28.05.2021 до нього, визначено вартість послуг - 597 338 грн. 71 коп. (а.с.104 у томі 2), які сплачуються клієнтом протягом 60 календарних днів з моменту вступу в законну силу рішення про повне або часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелені системи" до Державного підприємства ""Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення заборгованості.

У пункті 3 Специфікації № 1 від 28.05.2021 було визначено види правової допомоги, кількість витраченого часу, вартість 1 години, а також загальну вартість кожного виду послуги (а.с.104 у томі 2).

Зазначені докази подані суду в межах строків, визначених частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

При здійснені розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також в порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України надати належну оцінку поданим стороною, яка понесла витрати на професійну правничу допомогу, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Так, під час розгляду справи судом, відповідач заперечував проти заявленого до стягнення позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на таке:

- у договорі про надання правової допомоги не було визначено розміру гонорару у розмірі 597 338 грн. 71 коп., тому сума є необґрунтованою та непідтвердженою;

- позивачем подано до суду лише позовну заяву, як заяву по суті спору, яка судячи з її змісту, не вимагала значних витрат часу на її складення, клопотання про залучення до матеріалів справи документів та акту приймання-передачі послуг адвоката;

- дослідивши подані позивачем матеріали та об`єктивно оцінивши час, необхідний для оцінки цих матеріалів, відповідач вважає, що заявлений в акті приймання-передачі послуг час, витрачений адвокатом на виконання зазначених у акті робіт (наданих послуг) є явно завищеним та не відповідає критерію розумності враховуючи те, що справа не є складною. Разом з тим, відповідач зазначає, що матеріалами справи не підтверджено вчинення адвокатом будь-яких дій (запитів чи звернень до підприємств, установ, організацій) з метою збирання доказів, і це може бути лише підтвердженням того, що всі необхідні докази були у позивача;

- позивачем не надано детального обґрунтованого опису робіт (наданих послуг), в якому беручи до уваги критерії реальності, розумності та необхідності надання зазначених в ньому адвокатських послуг, з урахуванням складності справи, не додано квитанції про сплату таких витрат, тому відповідач вважає, що немає підстав для стягнення витрат на адвокатські послуги саме у розмірі 597 338 грн. 71 коп.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частинами 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19 зазначив, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

У постанові від 11.02.2021 у справі № 920/39/20 Верховний Суд вказав, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість, покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

У постановах від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18 і від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 11.02.2021 у справі № 920/39/20 Верховний Суд також зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У відповідності до вказаних вище норм, дослідивши заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та документи, на підставі яких позивач просить стягнути вказані витрати, зокрема, наведений позивачем перелік наданих послуг, витрачений час та їх вартість, господарський суд прийшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності та співрозмірності їхнього розміру, та є явно завищеним, оскільки становить 597 338 грн. 71 коп., в той час, як:

- предметом спору у даній справі була заборгованість за двома договорами поставки, правовідносини за якими не викликають будь-яких складнощів, судова практика щодо вказаної категорії справ є сталою та не потребує її вивчення та аналізу станом на конкретний період у часі. Отже, суд приходить до висновку, що включення такої послуги, як вивчення судової практики (5 годин), вартість якої склала 70 000 грн. 00 коп. є недоцільним та необґрунтованим;

- послуги з вивчення документації (5 годин), вартістю 70 000 грн. 00 коп.; складання позовної заяви (5 годин), вартістю 70 000 грн. 00 коп.; підготовка додатків до позовної заяви (2 години), вартістю 28 000 грн. 00 коп.; розрахунок штрафних санкцій (10 годин), вартістю 140 000 грн. 00 коп. є явно завищеними, як щодо часу витраченого на їх надання, так і за своєю вартістю, яка не відповідає критерію необхідності та розумності. Вказані дії є складовими однієї послуги - це підготовка позовної заяви, для чого необхідно провести аналіз документів, здійснити розрахунки, скласти тест позовної заяви та оформити відповідні додатки. На думку суду, вартість такої послуги, яка відповідно до даних позивача, склала 308 000 грн. 00 коп. є необґрунтовано завищеною та нерозумною, у зв`язку з чим, суд приймає до уваги заперечення відповідача в частині завищення вартості наданих адвокатом послуг;

- вартість послуги зі складання відповіді на відзив на позовну заяву (5 годин), вартістю 70 000 грн. 00 коп. також, на думку суду, є також необґрунтовано завищеною та нерозумною, оскільки текст вказаного документу містить всього 3 аркуші (а.с.158-160 у томі 2) та не стосувався предмета спору, оскільки відзив відповідача стосувався виключно заперечень щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу. Отже, у відповіді на відзив на позовну заяву позивач зазначив лише аргументи щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу;

- включення послуги складання клопотань, заяв (5 годин), вартістю 70 000 грн. 00 коп. є безпідставним, оскільки під час розгляду справи позивачем не подавались будь-які заяви або клопотання.

В той же час, судом під час визначення адекватного, розумного та обґрунтованого розміру витрат на професійну правничу допомогу у даній справі також враховано, що:

- під час розгляду справи судом відбулось шість судових засідань, в кожне з яких позивач забезпечив явку своїх представників;

- предметом спору у даній справі була заборгованість в загальній сумі 30 054 905 грн. 02 коп., що є істотною, надання послуг щодо стягнення такої значної суми потребувало проведення аналізу великої кількості первинних документів за двома різними договорами, а також здійснення досить об`ємних розрахунків інфляційних втрат та 3% річних у великій кількості періодів, оскільки за договором-1 відповідачем здійснювалися часткові оплати, що збільшило кількість періодів нарахування інфляційних втрат та 3 % річних. Розрахунки вказаних сум проведені на 10 аркушах (а.с.24-29 у томі 1).

Враховуючи все вище наведене та обставини справи в їх сукупності, проаналізувавши зміст та вартість наданої в межах даної справи правничої допомоги, що відображена в специфікації № 1, суд відзначає, що з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також враховуючи час, який міг би витратити адвокат на вивчення матеріалів по справі та підготовку позовної заяви як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що справедливою та співрозмірною є компенсація витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000 грн. 00 коп.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 50 000 грн. 00 коп. - частина витрат на професійну правничу допомогу; інша частина витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 547 338 грн. 71 коп. судом не розподіляється та покладається на позивача.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелені системи" до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення заборгованості за поставлений товар на підставі договорів про закупівлю товару у загальному розмірі 30 054 905 грн. 02 коп. - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вулиця Горького, будинок 2; ідентифікаційний код 14309787) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелені системи" (49089, м. Дніпро, вулиця Будівельників, будинок 23; ідентифікаційний код 39986118) 26 354 711 грн. 76 коп. - основного боргу, 2 802 661 грн. 20 коп. - інфляційних втрат, 897 532 грн. 06 коп. - 3% річних, 450 823 грн. 58 коп. - витрат по сплаті судового збору, 50 000 грн. 00 коп. - частину витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 23.12.2021.

Суддя Ю.В. Фещенко