ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2021 року № 923/1358/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Сулімовської М. Б., за участю секретаря судового засідання Мальцевої О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОЛФІ-УКРАЇНА", м.Дніпро

до відповідача: Приватного підприємства "Медтехніка Херсон Сервіс", м.Херсон

про стягнення 47122,85 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Шипіло Д.О., адвокат (посвідчення № 1758 від 19.12.2018), ордер АЕ № 1106840 від 29.11.2021

від відповідача: Козлов О.М., директор (паспорт НОМЕР_1 , виданий Комсомольським РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області 27.01.1997), наказ № 4-к від 05.02.2009

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Долфі-Україна" звернувся до Господарського суду Херсонської області із позовною заявою до Приватного підприємства "Медтехніка Херсон Сервіс" про стягнення 47122, 85 грн. заборгованості за договором поставки.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки №20/ХН від 06.04.2021 в частині оплати отриманого товару.

Ухвалою від 21.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

08.11.2021 відповідачем подано відзив на позовну заяву.

Ухвалою від 12.11.2021 суд призначив судове засідання із викликом представників учасників провадження на 30.11.2021, зобов`язав позивача і відповідача надати на огляд суду в судовому засіданні оригінали Договору поставки №20/ХН, примірники яких знаходяться у кожної сторони правочину.

В судовому засіданні 30.11.2021 представником позивача надано відповідь на відзив, яка залучена судом до матеріалів справи.

У зв`язку із поданням відповіді на відзив безпосередньо в судовому засіданні, з метою надання можливості відповідачу реалізувати право на подання заперечення, розгляд справи відкладено на 17.12.2021.

06.12.2021 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив.

В судове засідання з`явились представники сторін.

Судом заслухано позиції представників учасників провадження, досліджено докази, подані в обґрунтування вимог і заперечень.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.233 Господарського процесуального кодексу України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

За приписами ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст.233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

в с т а н о в и в:

Як слідує з матеріалів справи, 06.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Долфі-Україна" (Постачальник) та Приватним підприємством "Медтехніка Херсон Сервіс" (Покупець) укладено Договір поставки №20/ХН, відповідно до п.1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Постачальник зобов`язується передавати (постачати) Покупцеві непродовольчі товари (Товар), а Покупець зобов`язується приймати і оплачувати такий Товар.

Згідно п.1.2 Договору, кількість, ціна і асортимент Товару узгоджуються Сторонами в видатковій та/або товарно-транспортній накладній, яка складається Постачальником на підставі замовлення Покупця.

Розділ 4 Договору містить умови щодо ціни товару і порядок розрахунків.

Так відповідно до п.4.1, ціна на кожне найменування Товару за цим Договором визначається виходячи з відпускних цін, встановлених Постачальником на дату отримання заявки від Покупця та вважається остаточно узгодженою в розмірі, вказаному у документах, що підтверджують передачу товару (видаткові, товарно-транспортні накладні). В ціну (вартість) Товару включено вартість пакування, маркування та доставки товару.

Розрахунок за Товар здійснюється в національній валюті України (гривні), в безготівковому порядку, шляхом перерахування Покупцем коштів на банківський рахунок Постачальника (п.4.2).

Згідно п.4.3 Договору, примірник якого додано позивачем до позовної заяви, покупець сплачує 100% вартості кожної партії товару протягом 75 календарних днів з дати отримання Товару. Отримання Товару підтверджується видатковою, товарно-транспортною накладною, підписаною Сторонами. Датою (моментом) оплати вважається дата зарахування коштів на банківський рахунок Постачальника.

У разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за цим Договором, Сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством України. Сторони несуть відповідальність за порушення своїх зобов`язань за цим Договором незалежно від їх вини, якщо не доведуть, що порушення сталося внаслідок непередбаченого випадку або непереборної сили. Не вважається непередбаченим випадком відсутність у боржника необхідних коштів (п.5.1).

За несвоєчасну оплату Товару Покупець сплачує Постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу (п.5.2).

За прострочення виконання грошового зобов`язання щодо оплати Товарів, Покупець сплачує Постачальнику 30% річних від простроченої суми заборгованості відповідно до ст.625 ЦК України (п.5.5).

Відповідно до п.7.1, цей Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін і діє до 31 грудня 2021 року. Сторони дійшли згоди, без укладання будь-яких додаткових угод, вважати даний Договір пролонгованим на кожний наступний рік на тих самих умовах, якщо будь-яка із Сторін за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії Договору письмово не повідомить іншу Сторону про його припинення.

В п.8.3 Договору Сторони домовилися, що в разі відсутності посилання у видаткових та/або товарно-транспортних накладних, які підписані Сторонами та підтверджують факт передачі товару або його частин на цей Договір, Товар буде вважатися поставленим саме за цим Договором, оскільки між Сторонами більше не існує жодного іншого укладеного договору поставки.

Договір підписано уповноваженими представниками обох сторін, підписи скріплено печатками.

Як встановлено судом та не заперечується представниками сторін, 09.04.2021 на підставі видаткової накладної №ДУЦ264443 відповідачу було поставлено товар (одноразовий стерильний трикомпонентний шприц) на загальну суму 48000,00 грн.

Водночас, як стверджує позивач, відповідач за поставлений товар розрахувався частково на суму 6000,00 грн., що підтверджено платіжними дорученнями від 25.06.2021 №1477, від 01.09.2021 №1530.

Залишок заборгованості складає 42000,00 грн., що і зумовило звернення позивача до суду із даним позовом.

За змістом позовної заяви позивач ТОВ "Долфі-Україна" просить стягнути з відповідача ПП "Медтехніка Херсон Сервіс" 42000,00 грн. основного боргу, 3348,49 грн. 30% річних та 1774,36 грн. пені.

Заперечуючи проти задоволення позову відповідач у відзиві на позовну заяву зауважив, що наразі сума основної заборгованості є погашеною у повному обсязі, що підтверджено платіжними дорученнями №1477 від 25.06.2021 на суму 1000,00 грн., №1530 від 01.09.2021 на суму 5000,00 грн., №1580 від 30.09.2021 на суму 22000,00 грн., №1621 від 02.11.2021 на суму 20000,00 грн.

Крім того, відповідач звернув увагу на те, що у п.4.3 оригіналу Договору, що наявний у відповідача, в місці визначення строків оплати зазначено прочерк, тоді як у копії, що було надано позивачем суду, зазначено 75-денний термін оплати з дати отримання товару. При цьому наголосив, що примірники Договору було виготовлено позивачем та надано відповідачу 06.04.2021 для підписання.

В судовому засіданні судом було оглянуто оригінали Договору поставки №20/ХН від 06.04.2021, примірники яких знаходяться у позивача та відповідача.

При огляді оригіналів Договору встановлено, що п.4.3 не є ідентичними - в примірнику Договору позивача міститься умова щодо строку оплати товару протягом 75 календарних днів з дати поставки, в примірнику відповідача така умова відсутня, проставлено прочерк.

На питання суду щодо порядку укладення вказаного Договору представник позивача пояснив, що в кожному регіоні ТОВ "Долфі-Україна" має своє представництво. Договори поставки (примірники яких є типовими і розроблені головним офісом товариства) укладаються і заповнюються регіональними представниками; умови щодо строку оплати товару узгоджуються з кожним контрагентом індивідуально. В даному випадку спірний Договір також було укладено регіональним представником товариства.

Представник відповідача пояснив, що, дійсно, Договір укладався з регіональним представником, при цьому було узгоджено умови щодо оплати товару до дати закінчення договору 31.12.2021, у зв`язку з чим в графі пункту 4.3 щодо строку оплати товару було проставлено прочерк.

Дослідивши оригінали поданих сторонами примірників Договору, заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, враховуючи розбіжності у позиціях сторін стосовно змісту укладеного між ними договору поставки, що, в свою чергу, впливає на юридичну оцінку правовідносин, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

За визначенням у частинах першій, четвертій статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Стаття 208 Цивільного кодексу України зобов`язує вчиняти правочини між юридичними особами у письмовій формі.

За загальними положеннями статті 207 Цивільного кодексу України і статті 181 Господарського кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частини перша, друга).

Згідно з частиною першою статті 640 Цивільного кодексу України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору (частини перша - третя статті 181 Господарського кодексу України).

Частиною другою статті 644 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу.

За змістом статті 638 Цивільного кодексу України, як і статті 180 Господарського кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно частини восьмої статті 181 ГК України, у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Наявні відмінності у змісті вказаного пункту 4.3 Договору №20/ХН в примірниках останнього, що наявні у кожної сторони окремо, породжують абсолютно різні права і обов`язки та мають різні юридичні наслідки.

При цьому, позивач наполягає на тому, що сторонами погоджувались саме ті умови, які викладені у примірнику договору, наданому позивачем.

Водночас, відповідач стверджує протилежне.

Натомість, представники обох сторін наполягають, що для кожної із сторін правочину умова щодо строку оплати товару є суттєвою умовою договору.

Представник відповідача зауважує, що укладав договір саме на умовах оплати товару до дати закінчення договору - 31.12.2021, за інших умов він не прийняв би пропозицію позивача на його укладення.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність необхідного згідно статті 181 ГК України елементу - факту узгодження сторонами усіх істотних умов договору, зважаючи на положення частини восьмої статті 181 ГК України, суд приходить до висновку про те, що Договір не відбувся, тобто є неукладеним.

Про те, що Договір є неукладеним зазначає і сам позивач у відповіді на відзив від 29.11.2021.

Одночасно, суд звертає увагу на те, що згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Юридичними фактами є такі факти, які тягнуть певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За змістом ст.205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

При цьому, за приписами ст.207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 ст.181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Як зазначено вище, 09.04.2021 на підставі видаткової накладної №ДУЦ264443 відповідачу було поставлено товар на загальну суму 48000,00 грн.

Факт отримання означеного товару не заперечується відповідачем.

З викладеного вище вбачається, що між позивачем та відповідачем було укладено договір у спрощений спосіб, що підтверджується видатковою накладною щодо передачі товару відповідачу. Відповідно до цього договору, позивач зобов`язався поставити товар, а відповідач, у свою чергу, прийняти його та оплатити.

Отже, за своєю правовою природою правочин, який відбувся між позивачем та відповідачем, є договором поставки.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до видаткової накладної від 09.04.2021, кінцевим терміном сплати є 23.06.2021.

З огляду на вищевикладене, відповідач зобов`язаний був оплатити вартість товару в строк до 23.06.2021.

Матеріалами справи підтверджено факт повної оплати товару на підставі платіжних доручень №1477 від 25.06.2021 на суму 1000,00 грн., №1530 від 01.09.2021 на суму 5000,00 грн., №1580 від 30.09.2021 на суму 22000,00 грн., №1621 від 02.11.2021 на суму 20000,00 грн.

В судовому засіданні 30.11.2021 представником позивача було подано відповідь на відзив, відповідно до якої ТОВ "Долфі-Україна" визнає, що відповідач повністю розрахувався за поставлений товар і просить стягнути з останнього 30% річних в сумі 3348,49 грн. та пеню в розмірі 1774,36 грн.

За приписами ст.46 ГПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Водночас, позивач даним правом не скористався, заяви про зменшення позовних вимог у встановлений строк до суду не надав.

При цьому, відповідь на відзив, у якій викладена вимога щодо стягнення з відповідача 30% річних в сумі 3348,49 грн. та пені в розмірі 1774,36 грн., тобто у меншому розмірі, що заявлені у позові, подана до суду після початку першого судового засідання.

За наведених обставин, суд розглядає вимоги позивача у розмірі, заявленому у позовній заяві.

Що стосується суми основної заборгованості.

Як зазначено вище, сума боргу в розмірі 48000,00 грн. погашена відповідачем у повному обсязі.

При цьому, 28000,00 грн. сплачено до звернення позивача до суду із даним позовом, 20000,00 грн. - після подання позову (згідно поштового штемпеля на конверті, позовна заява направлена до суду 11.10.2021).

У зв`язку з викладеним, у задоволенні позову в частині стягнення 28000,00 грн. слід відмовити, провадження у справі в частині стягнення 20000,00 грн. слід закрити у зв`язку із відсутністю предмета спору.

Що стосується вимог в частині стягнення 30% річних в сумі 3348,49 грн. та пені в розмірі 1774,36 грн.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст.ст. 546, 547, 549 ЦК України).

За приписами ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умови щодо стягнення з відповідача пені та 30% річних за прострочення оплати за поставлений товару визначені умовами Договору поставки №20/ХН від 06.04.2021.

Водночас, з урахуванням наведених норм, встановлена вище судом відсутність факту укладення Договору означає відсутність правових підстав для стягнення неустойки у вигляді пені та 30 відсотків річних, що були нараховані на його підставі.

За наведеного, у задоволенні позову в частині стягнення 30% річних в сумі 3348,49 грн. та пені в розмірі 1774,36 грн. слід відмовити.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами ст.16 цього Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, суд ухвалює про відмову у задоволенні вимог в розмірі 27122,85 грн. та закриває провадження у справі в частині вимог в сумі 20000,00 грн.

При зверненні до суду із даним позовом позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2270,00 грн. на підставі платіжного доручення №10557 від 28.09.2021.

У зв`язку із частковою відмовою у задоволенні позову судові витрати (пропорційно розміру вимог) в сумі 1306,56 грн. покладаються на позивача.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

У зв`язку із закриттям провадження у справі в частині вимог, судовий збір в сумі 963,44 грн. підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету.

При цьому, питання щодо повернення позивачу 963,44 грн. судового збору буде вирішено судом при зверненні останнього до суду з відповідним клопотанням.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Так в позовній заяві позивач зазначив, що попередній розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу складає 5200,00 грн.

У відповіді на відзив позивач клопотав про стягнення з відповідача 11400,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В судовому засіданні представник позивача зазначив про направлення до суду заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 16400,00 грн.

Водночас, з огляду на відсутність в матеріалах станом на час розгляду справи заяви про відшкодування вказаних витрат в розмірі 16400,00 грн., а також враховуючи, що після оголошення судом про перехід до розгляду питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу представником позивача не заявлено суду клопотання про відкладення розгляду даного питання, судом розглянуто означене питання з урахуванням клопотань і доказів, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до положень ч.3 ст.123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Положеннями ч.8 ст.129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Положеннями ст.126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивач просить суд покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11400,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано Договір про надання правової допомоги від 24.09.2021, укладений між адвокатом Горець О.А. та ТОВ "Долфі-Україна", Додаткову угоду №1/1 від 24.09.2021 до договору, Акт від 28.09.2021 прийому-передачі послуг за Договором про надання правової допомоги з детальним описом наданих послуг на загальну суму 5200,00 грн., Договір про надання правової допомоги від 22.11.2021, укладений між адвокатом Шипіло Д.О. та ТОВ "Долфі-Україна", Додаткову угоду №1 від 22.11.2021 до Договору про надання правової допомоги від 22.11.2021.

Згідно акту наданих послуг від 28.09.2021, адвокатом Горець О.А. було надано, а клієнтом ТОВ "Долфі-Україна" прийнято послуги на суму 5200,00 грн. згідно детального опису наданих адвокатом послуг - аналіз матеріалів справи, підготовка та подача позовної заяви до Господарського суду Херсонської області про стягнення заборгованості.

В контексті викладеного у відповіді на відзив клопотання щодо стягнення з відповідача 11400,00 грн. витрат на правничу допомогу та наданих представником позивача пояснень судом встановлено, що на решту 5200,00 грн. адвокатом Шипіло Д.О. було надано послуги з підготовки відповіді на відзив та представництва інтересів позивача у Господарському суді Херсонської області в судовому засіданні 30.11.2021.

Проте, як слідує з п.6.1 Додаткової угоди від 22.11.2021 до Договору про надання правової допомоги від 22.11.2021, правова допомога вважається наданою після підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги, який підписується Сторонами та скріплюється печатками.

Водночас, в матеріалах справи вказаний акт приймання-передачі наданої правової допомоги відсутній.

За наведеного суд констатує, що наразі документально підтвердженими є понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5200,00 грн. (акт прийому-передачі послуг від 28.09.2021).

За приписами ч.4 ст.126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.6 ст.126 ГПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Доказів не співмірності заявлених витрат до суду не надано, тому суд приймає докази позивача та покладає на відповідача частину понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

Беручи до уваги викладене та зважаючи на зазначені положення законодавства, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, відсутність клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу пропорційно вимогам, які були погашені відповідачем після звернення позивача до суду із даним позовом, що складає 2206,99 грн.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 126, 129, п.2 ч.1 ст.231, ст.ст. 232, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову в частині вимог в сумі 27122,85 грн. заборгованості відмовити.

2. Провадження у справі в частині вимог в сумі 20000,00 грн. заборгованості закрити.

3. Судові витрати в сумі 1306,56 грн. судового збору покласти на позивача.

4. Стягнути з Приватного підприємства "Медтехніка Херсон Сервіс" (, 73000, м.Херсон, вул.49 Гвардійської Херсонської Дивізії, 49 корпус 2, кв.21) на користь Приватного підприємства "Долфі-Україна" (, 49130, м.Дніпро, вул.Березинська, 24-А) - 2206 (дві тисячі двісті шість) грн. 99 коп. витрат на правничу допомогу.

5. Решту судових витрат, понесених на правничу допомогу, покласти на позивача.

6. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно з ч.1, 2 ст.241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

Повне рішення складено і підписано 24.12.2021.

Суддя М.Б. Сулімовська