ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року Справа № 903/223/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Петухов М.Г. , суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Виконувача обов`язки керівника Волинської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Волинської області від 04.08.2021 р. у справі № 903/223/21 (суддя Дем`як В.М., повний текст рішення складено 11.08.2021 р.)

за позовом Керівника Ковельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Волинської обласної державної адміністрації, Дубечненської сільської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дубечненський керамічний завод"

про припинення договору оренди земельної ділянки від 16.02.2018 р. та повернення земельної ділянки площею 5,5503 га Волинській обласній державній адміністрації

за участю представників сторін:

прокурор - Манжаюк Д.Л.;

позивачів - не з`явилися;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Керівник Ковельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації, Дубечненської сільської ради звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дубечненський керамічний завод", в якому просить:

- припинити договір оренди землі від 16.02.2018 р., укладений між Волинською обласною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дубечненський керамічний завод";

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Дубечненський керамічний завод" повернути Волинській обласній державній адміністрації земельну ділянку площею 5,5503 га з кадастровим номером :06:000:0901, яка знаходиться за межами населених пунктів Дубечненської сільської ради Старовижівського району Волинської області та була передана в оренду згідно договору оренди землі від 16.02.2018 р., укладеного між Волинською обласною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дубечненський керамічний завод".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що орендарем (відповідачем) не виконуються зобов`язання відповідно до вимог договору оренди від 16.02.2018 р. в частині сплати орендних платежів, що має наслідком припинення (розірвання) даного договору в судовому порядку та повернення земельної ділянки. Правовими підставами позову є положення ст. ст. 13, 15, 21, 24, 32, 34 ЗУ "Про оренду землі", ст. ст. 96, 206 ЗК України, ст. ст. 525, 526, 628, 629 ЦК України, ст. 269 ПК України, п. п. 33, 34 договору оренди від 16.02.2018 р.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 04.08.2021 р. у справі № 903/223/21 в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заборгованість зі сплати оренди у відповідача виникла внаслідок запровадження на території України карантину, внаслідок чого відповідач не здійснював господарської діяльності; не звернення прокурором із позовом до відповідача про стягнення заборгованості з орендної плати; добровільна сплата відповідачем під час розгляду справи у суді всієї заборгованості за вказаний прокурором у позовній заяві період; порушення встановленої законом процедури дострокового розірвання договору оренди.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Виконувач обов`язки керівника Волинської обласної прокуратури звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що висновок суду першої інстанції щодо не звернення до відповідача із позовом про стягнення заборгованості з орендної плати не відповідає обставинам справи, оскільки рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 р. у справі №140/9173/20, яке набрало законної сили, задоволено позов Головного управління Державної податкової служби у Волинській області до ТзОВ "Дубечненський керамічний завод" про стягнення податкового боргу в сумі 285 929,83 грн, в тому числі заборгованості по орендній платі за землю в сумі 186211,86 грн.

Апелянт звертає увагу суду на те, що в ході розгляду справи по суті відповідач неодноразово зазначав про неможливість сплати орендної плати за земельну ділянку виключно через запровадження на території України карантину та припинення у зв`язку з цим господарської діяльності, водночас жодних доказів, які б підтверджували вказані обставини відповідачем не додано. Погашення відповідачем усієї наявної заборгованості зі сплати орендної плати на час розгляду справи судом не є підставою для відмови у позові.

Прокурор також вказує, що Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 02.05.2018 р. у справі № 925/549/17 та Верховний Суд України у постанові від 28.09.2016 р. у справі № 6-977цс16, вказав, що визначальним для розірвання договору за наведених у позові обставин є встановлення обставин систематичної несплати орендної плати і сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є вичерпною та достатньою підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, що орендар сплатив усю суму заборгованості з орендної плати за землю до моменту пред`явлення позову чи винесення рішення у справі.

Апелянт вказує на те, що якщо сторона спору не скористалася процедурою його позасудового врегулювання, це не позбавляє її права реалізувати своє суб`єктивне право на зміну чи припинення договору та вирішити існуючий конфлікт у суді в силу прямої вказівки, що міститься у ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.09.2021 р. відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд апеляційної скарги призначено на 29.09.2021 р. об 14:30 год.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.09.2021 р. відкладено розгляд скарги на 03.11.2021 р. об 14:30 год.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді (судді-доповідача) у справі Олексюк Г.Є. судове засідання 03.11.2021 р. об 14:30 год. не відбулося.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.11.2021 р. розгляд справи призначено на 24.11.2021 р. об 15:00 год.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.11.2021 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у новому складі суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.11.2021 р. у справі №903/223/21 розгляд справи відкладено на 09.12.2021 р. на 11.15 год. Зобов`язано відповідача надати суду докази (оригінали або належним чином завірені копії) в підтвердження здійснення часткової сплати орендної плати за договором оренди землі від 16.02.2018 р. за період з лютого по березень та з червня по грудень 2020 р.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді - члена колегії Гудак А.В. судове засідання у справі 09.12.2021 р. о 11:15 год. не відбулося.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 р. розгляд справи призначено на 22.12.2021 р. об 12:00 год.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дубечненський керамічний завод" надіслало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Відповідач вказує, що відсутні правові підстави для представництва прокурором у даній справі інтересів держави в суді. Прокурором не було долучено до позовної заяви належних доказів нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави Волинською обласною державною адміністрацією, Дубечненською сільською радою. Натомість, в матеріалах справи міститься доказ щодо проведення Дубечненською сільською радою претензійної роботи, а саме: лист від 14.01.2021 р. № 24/02.07/2-21 Дубечненської сільської ради, в якому остання повідомляє Заступника керівника Ковельської місцевої прокуратури про те, що Дубечненською сільською радою неодноразово надсилалися претензії до ТОВ "Дубечненський керамічний завод".

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дубечненський керамічний завод" вимог ухвали суду від 24.11.2021 р. не виконало, доказів в підтвердження здійснення часткової сплати орендної плати за договором оренди землі від 16.02.2018 р. за період з лютого по березень та з червня по грудень 2020 р. суду не надало.

В судових засіданнях 24.11.2021 р. та 22.12.2021 р. прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, просить задоволити її вимоги, рішення суду першої інстанції скасувати та задоволити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні 24.11.2021 р. заперечив доводи апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Позивачі та відповідач не забезпечили явку повноважних представників в судове засідання 22.12.2021 р., про день, час та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому порядку.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення учасників справи про день, час та місце розгляду справи, явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, на виконання розпорядження голови Волинської обласної адміністрації від 27.12.2017 р. № 672 "Про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки" і розпорядження голови Старовижівської районної державної адміністрації від 16.02.2018 р. "Про укладення договору оренди земельної ділянки", 16.02.2018 р. між Волинською обласною державною адміністрацією в особі голови Старовижівської районної державної адміністрації (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дубечненський керамічний завод" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки. Орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для видобування суглинків та глин, придатних для виробництва дренажних труб на Потоківському родовищі глин та суглинків з кадастровим номером :06:000:0901, яка розташована за межами населених пунктів Дубечненській сільській раді Старовижівського району Волинської області (п. 1 договору).

Цільове призначення земельної ділянки: розміщення та експлуатація основних підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами (п. 16 договору).

Відповідно до п. п. 2, 8 договору, за договором в оренду передається земельна ділянка загальною площею 5,5503 га. Сторони погодили, що договір укладено на строк дії спеціального дозволу на користування орендарем надрами від 12.04.2016 р. № 6118 - на 20 років.

Згідно п. п. 5, 9 договору сторони погодили, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0901 становить 3 954 462, 59 грн. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки об`єкта оренди, становить 197 723, 12 грн в рік, і перераховується на рахунок місцевого бюджету Дубечненської сільської ради Старовижівського району. З 01.01.2021 р. розмір орендної плати становить 6 % від нормативної грошової оцінки.

За умовами п. 11 договору, сторони передбачили, що орендна плата вноситься щомісячно не пізніше 30 числа звітного періоду в сумі 16 476, 93 грн.

Після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду (п. 18 договору).

Згідно п. 34 договору сторони визначили, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також підстав, визначених законом.

Відомості про укладення договору внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 02.03.2018 р., номер запису про інше речове право: 25139330 (а. с. 13).

Згідно відомостей сайту ДНВП "Геоінформ України" у ТзОВ "Дубечненський керамічний завод" наявний спеціальний дозвіл на видобуток корисних копалин, у тому числі і щодо Потоківського родовища, який діє до 12.04.2036 р.

02.03.2018 р. Старовижівська районна державна адміністрація передала ТзОВ "Дубечненський керамічний завод" об`єкт оренди у користування згідно акту приймання-передачі (а. с. 12).

Прокурор у позовній заяві вказує, що станом на 01.03.2021 р. у ТзОВ "Дубечненський керамічний завод" непогашена заборгованість зі сплати орендної плати на загальну суму 202688,76 грн, яка утворилась за період дії договору, та не погашена на час звернення прокурора із позовом до суду.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 р. у справі №140/9173/20, яке набрало законної сили, задоволено позов Головного управління Державної податкової служби у Волинській області до ТзОВ "Дубечненський керамічний завод" про стягнення податкового боргу в сумі 285 929, 83 грн, в тому числі заборгованості по орендній платі за землю в сумі 186 211, 86 грн.

Предметом даного позову є вимога прокурора в інтересах держави в особі позивачів до відповідача про припинення договору оренди від 16.02.2018 р. та зобов`язання повернути земельну ділянку площею 5,5503 га з кадастровим номером :06:000:0901, яка знаходиться за межами населених пунктів Дубечненської сільської ради Старовижівського району Волинської області, що є предметом вказаного договору оренди.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам представництва прокурором інтересів держави в особі позивачів, колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Положення пункту 3 частини 1 статті 1311 Конституції України відсилають до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци 1 і 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1 - 3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Системне тлумачення положень частин 3- 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України і частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Разом із тим у розумінні положень пункту 3 частини 1 статті 1311 Конституції України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. При цьому розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежним чином.

"Нездійснення захисту" має прояв у пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Верховний Суд звертав увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Разом з тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 18.08.2020 у справі №914/1844/18, від 08.12.2020 у справі № 908/1664/19.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (наведену правову позицію викладено у пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, вжиття прокурором всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Суд зобов`язаний дослідити чи знав відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

При цьому саме лише посилання у позовній заяві прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження із захисту державних інтересів, без доведення цього відповідними доказами, не є достатнім для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абзацу 2 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.08.2019 у справі № 910/6144/18, від 06.08.2019 у справі № 912/2529/18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 наведено такі правові висновки:

"Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу (пункт 37).

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк (пункт 38).

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (пункт 39).

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо (пункт 40).

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (пункт 43)".

Наявність бездіяльності компетентного органу повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом за конкретних фактичних обставин.

Прокурор в позовній заяві зазначає, що у відповідача наявна заборгованість перед місцевим бюджетом Дубечненської сільської ради з несплати платежів за два і більше періодів поспіль (за лютий-березень та червень-грудень 2020 р.) є систематичною несплатою обов`язкових платежів, систематичним невиконанням стороною істотних умов договору (п. 11 договору), що є підставою задоволення позову. Звернення із даним позовом спрямоване на захист інтересів держави, оскільки забезпечення належного виконання умов спірного договору становить суспільний інтерес, так як лише у випадку належного виконання договору сплачується орендна плата за користування земельною ділянкою, земельна ділянка використовується відповідно до цілей її надання (здійснюється видобуток надр), що зумовлює створення робочих місць та забезпечує економічне стимулювання розвитку відповідної територіальної громади. Вищенаведені обставини, в розумінні чинного законодавства є підставою для звернення прокурора до суду. Подальше перебування спірної земельної ділянки у користуванні відповідача, на думку прокурора, є недоцільним, оскільки держава позбавлена можливості отримувати належні їй кошти, земельна ділянка використовується відповідачем фактично безоплатно і не може бути надана в оренду іншому користувачу, який буде належним чином сплачувати орендну плату.

Як встановлено апеляційним судом, відповідно до листа Волинської обласної державної адміністрації № 5990/54/2-20 від 28.08.2020 р., остання не вживала заходів для повернення боргу ТзОВ "Дубечненський керамічний завод" та вживати не буде (а. с. 17).

Також Дубечненська сільська рада листом № 24/02.07/2-21 від 14.01.2021 р. (а. с. 23), повідомила, що за захистом порушених інтересів сільради, у зв`язку з невиконанням умов договору оренди земельної ділянки ТзОВ "Дубечненський керамічний завод" до суду не зверталась та звертатись не буде.

Прокурор, звертаючись до суду з даним позовом, до матеріалів справи надав повідомлення на виконання вимог ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру" від 23.02.2021 р. та від 24.02.2021 р., адресовані Волинській обласній державній адміністрації та Дубечненській сільській раді (а. с. 31, 32, 33), в яких вказано, що прокурор в порядку представництва інтересів держави в суді звертатиметься до суду із позовною заявою в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації та Дубечненської сільської ради до ТзОВ "Дубечненський керамічний завод" про припинення договору оренди земельної ділянки від 16.02.2018 р. та повернення земельної ділянки площею 5,5503 га Волинській обласній державній адміністрації.

Дані повідомлення були направленні та врученні позивачам, що стверджується їх листам від 05.03.2021 р. № 1714/54/2-21 та від 17.03.2021 р. № 220/0207/2-21 (а. с. 34, 35), які адресовані прокуратурі, та в яких не висловлено заперечень щодо звернення прокурора з позовом в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації та Дубечненської сільської ради до ТзОВ "Дубечненський керамічний завод" про припинення договору оренди земельної ділянки від 16.02.2018 р. та повернення земельної ділянки площею 5,5503 га Волинській обласній державній адміністрації.

Як встановлено апеляційним судом, згідно штемпеля суду першої інстанції, проставленого на першій сторінці позовної заяви, прокурор звернувся до суду з даним позовом 29.03.2021 р. (а. с. 1).

Отже, з огляду на період між повідомленнями і зверненням прокурора до суду з позовом, а також наявністю доказів отримання повідомлень позивачами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що прокурором надано розумний строк вищевказаним особам для можливості відреагувати на порушення інтересів держави.

За таких обставин, прокурор, звертаючись до суду з даним позовом, обґрунтував та довів бездіяльність компетентних органів, дотримався порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", що слугує достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі вказаних органів.

Також слід вказати, що бездіяльність позивачів, у даному випадку, доведена, оскільки прокурором було надано їм можливість спростувати стверджуване порушення інтересів держави або самостійно звернутись до суду з позовом в інтересах держави протягом розумного строку після отримання повідомлень.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що прокурор довів необхідність захисту ним інтересів держави, а також обґрунтував підстави звернення до суду від імені Волинської обласної державної адміністрації та Дубечненської сільської ради, у зв`язку з чим довів свою правомочність представляти інтереси держави.

Доводи відповідача щодо відсутності правових підстав для представництва прокурором у даній справі інтересів держави в суді, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються вищевказаними встановленими судом обставинами.

При цьому, посилання відповідача на проведення Дубечненською сільською радою претензійної роботи, що вбачається з листа від 14.01.2021 р. № 24/02.07/2-21, в якому остання повідомляє Заступника керівника Ковельської місцевої прокуратури про те, що сільською радою неодноразово надсилалися претензії до ТОВ "Дубечненський керамічний завод", не спростовує бездіяльність Дубечненської сільської ради щодо захисту інтересів держави.

Щодо суті позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ст. 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК, ЦК, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

За змістом ст. 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно зі ст. 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК та іншими законами України.

Статтею 141 ЗК України передбачені підстави припинення права користування земельною ділянкою, зокрема пунктом "д" такою підставою визначено систематичну несплату земельного податку або орендної плати.

Натомість, враховуючи врегулювання відносин, пов`язаних з орендою землі, зокрема, положеннями ЦК України, при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом "д" статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору (постанова Верховного Суду України від 11.10.2017 р. № 6-1449цс17).

Згідно із ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналіз положень статей 1, 13, 21, 32 Закону України "Про оренду землі", ст. 141 ЗК України та ст. 651 ЦК дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні правовідносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

При вирішенні питання щодо розірвання договору оренди земельної ділянки з підстави, передбаченої пунктом "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення ч. 2 ст. 651 ЦК України, згідно з якою необхідна наявність істотного порушення стороною договору.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 р. у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) міститься висновок, що: "враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення ч. 2 ст. 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11.10.2017 р. у справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку у справі №910/16306/13, суд не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність".

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.03.2019 р. у справі № 183/262/17 дійшов висновку, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У пункті "д" частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто, систематична (два і більше разів) несплата орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами правочину, не у повному обсязі (часткове виконання зобов`язання) є підставою для розірвання такого договору.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22.09.2020 р. у справі № 327/163/17, від 13.05.2021 р. у справі № 192/149/17, від 15.01.2020 р. у справі №709/591/18.

Звертаючись до суду із позовом у справі, що переглядається, прокурор підставою для припинення (розірвання) договору оренди землі від 16.02.2018 р. зазначає факт систематичної несплати орендарем (відповідачем) орендної плати за період лютий - березень та червень - грудень 2020 р.

Як встановлено апеляційним судом та підтверджено матеріалами справи, 16.02.2018 р. між Волинською ОДА (орендодавець) та ТОВ "Дубечненський керамічний завод" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, за яким орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для видобування суглинків та глин, придатних для виробництва дренажних труб на Потоківському родовищі глин та суглинків з кадастровим номером :06:000:0901, яка розташована за межами населених пунктів Дубечненській сільській раді Старовижівського району Волинської області.

Пунктами 5, 9 договору, сторони погодили, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0901 становить 3 954 462, 59 грн. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки об`єкта оренди, становить 197 723, 12 грн в рік, і перераховується на рахунок місцевого бюджету Дубечненської сільської ради Старовижівського району. З 01.01.2021 р. розмір орендної плати становить 6 % від нормативної грошової оцінки.

За умовами п. 11 договору, сторони передбачили, що орендна плата вноситься щомісячно не пізніше 30 числа звітного періоду в сумі 16 476, 93 грн.

Матеріалами справи стверджується та не заперечувалося відповідачем при розгляді справи, що станом на 01.03.2021 р. у ТОВ "Дубечненський керамічний завод" була непогашена заборгованість зі сплати орендної плати на загальну суму 202 688, 76 грн, яка утворилась за період дії договору.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, ТОВ "Дубечненський керамічний завод" добровільно погасило усю наявну заборгованість за вказаний прокурором у позовній заяві період (а. с. 106-114).

Колегія суддів вказує, що тлумачення п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України, ч. 2 ст. 651 ЦК України свідчить, що "несплата орендної плати" охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.10.2019 р. у справі № 293/1011/16-ц.

У постанові від 23.03.2021 р. у справі № 922/2754/19, Верховний Суд також зазначив, що сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена заборгованість в подальшому (після звернення з позовом про розірвання договору).

Колегія суддів приймає до уваги, що п. 34 договору, сторони визначили, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.

З огляду на наведене у сукупності, беручи до уваги наявні у справі докази, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку доводи прокурора не спростував, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог прокурора та припинення договору оренди землі від 16.02.2018 р.

Окрім того, суд вказує, що згідно ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму (оренди) наймач зобов`язаний повернути наймодавцю річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Пунктом 18 договору, сторони передбачили, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Зважаючи на встановлене, враховуючи, що користування відповідачем вказаною у договорі земельною ділянкою не спростовано, договір є припиненим, доказів повернення вказаної земельної ділянки з оренди матеріали справи не містять, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовна вимога про повернення Волинській обласній державній адміністрації земельної ділянки площею 5,5503 га з кадастровим номером :06:000:0901, яка знаходиться за межами населених пунктів Дубечненської сільської ради Старовижівського району Волинської області є обґрунтованою, документально підтвердженою та такою, що також підлягає задоволенню.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що місцевий господарський суд, відмовляючи в задоволенні даного позову, зазначив, що відповідач під час розгляду справи здійснив погашення існуючої заборгованості в повному обсязі. Разом з тим, місцевий господарський суд, не врахував, що визначальним для припинення договору оренди є встановлення обставин систематичної несплати орендної плати і сам факт систематичного порушення договору оренди щодо сплати орендної плати, незважаючи на те, чи виплачена заборгованість в подальшому (після звернення з позовом про розірвання договору). Місцевий господарський суд, не врахував вищезазначених правових висновків Верховного Суду, не надав оцінки доводам прокурора про неналежне виконання відповідачем умов договору оренди щодо повної та своєчасної сплати орендної плати, не встановив обставин порушення відповідачем умов договору оренди у вигляді систематичного невнесення орендної плати. Звідси висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для припинення договору оренди земельної ділянки у судовому порядку є необґрунтованими.

Посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні щодо не звернення прокурора (позивачів) до відповідача із позовом про стягнення заборгованості з орендної плати, не відповідає обставинам справи, оскільки внаслідок систематичної несплати податкових боргів, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 р. у справі № 140/9173/20, яке набрало законної сили, задоволено позов Головного управління Державної податкової служби у Волинській області до ТзОВ "Дубечненський керамічний завод" про стягнення податкового боргу в сумі 285 929,83 грн, в тому числі заборгованості по орендній платі за землю в сумі 186 211, 86 грн.

Також посилання суду першої інстанції на те, що припинення спірного договору оренди від 16.02.2018 із мотивів несвоєчасної оплати орендних платежів, як порушення істотної умови договору можливе лише шляхом його дострокового розірвання, між тим, прокурор, подаючи позов до суду про розірвання договору оренди землі не звертався, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки в самій позовній заяві прокурор зазначав, що спірний договір підлягає розірванню у зв`язку із систематичною несплатою орендної плати відповідачем, що є порушенням істотних умов договору. При цьому, право особи на звернення до суду з позовом про припинення договору у передбаченому законом випадку відповідає ст. 16 ЦК України, способам, передбаченим нею (зміна чи припинення правовідношення).

Доводи відповідача та посилання суду першої інстанції про неможливість сплати орендної плати за землю у зв`язку із запровадження на території України карантину не заслуговують на увагу, оскільки жодних доказів, які б підтверджували вказані обставини відповідачем до матеріалів справи не додано, а також запровадження карантину не може бути підставою для несплати відповідачем орендної плати за користування земельною ділянкою. В свою чергу, суд приймає до уваги, що згідно ч. 1 ст. 3 ГК України господарська діяльність - це діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Статтею 42 ГК України визначено, що підприємництвом є самостійна, ініціативна, систематична господарська діяльність, яка здійснюється на власний ризик з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Посилання суду першої інстанції на те, що в матеріалах справи відсутні докази дотримання позивачем визначеного порядку дострокового припинення договору оренди землі, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки те, що сторона спору не скористалася процедурою його позасудового врегулювання, не позбавляє її права реалізувати своє суб`єктивне право на припинення договору та вирішити існуючий конфлікт у суді в силу прямої вказівки. Право особи на звернення до суду з позовом про припинення договору у передбаченому законом випадку відповідає ст. 16 ЦК України, способам, передбаченим нею (зміна чи припинення правовідношення) та не може ставитися в залежність від поінформованості про позицію іншої сторони чи волевиявлення іншої сторони. Таким чином, у разі якщо сторона не скористалася процедурою позасудового врегулювання спору, це не позбавляє її права реалізувати своє суб`єктивне право на зміну чи припинення договору та вирішити існуючий конфлікт у суді в силу прямої вказівки.

Посилання місцевого господарського суду на те, що спірна земельна ділянка є єдиною, яка забезпечує виробничий процес у здійсненні господарської діяльності ТОВ "Дубечненський керамічний завод", нерозривно пов`язана з цільовим використанням орендованої земельної ділянки, колегія суддів вважає такими, що не можуть бути підставою для відмови у задоволенні даного позову, враховуючи встановлені судом обставини неналежного виконання відповідачем умов договору оренди щодо повної та своєчасної сплати орендної плати, порушення відповідачем умов договору оренди у вигляді систематичного невнесення орендної плати.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що в рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.

ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно приписів ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

Підсумовуючи викладене, за результатом перегляду рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга Виконувача обов`язки керівника Волинської обласної прокуратури підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Волинської області від 04.08.2021 р. у справі № 903/223/21 скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позову повністю.

Витрати зі сплати судового збору за поданні позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідача згідно ст. ст. 129, 282 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Виконувача обов`язки керівника Волинської обласної прокуратури задоволити.

2. Рішення Господарського суду Волинської області від 04.08.2021 р. у справі № 903/223/21 - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Припинити договір оренди землі від 16.02.2018 р., укладений між Волинською обласною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дубечненський керамічний завод".

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Дубечненський керамічний завод" (44412, Волинська обл., Старовижівський р-н., с. Дубечне, провулок Промисловий, 2, ) повернути Волинській обласній державній адміністрації (43027, Волинська обл., м. Луцьк, майдан Київський, 9, ) земельну ділянку площею 5,5503 га з кадастровим номером :06:000:0901, яка знаходиться за межами населених пунктів Дубечненської сільської ради Старовижівського району Волинської області та була передана в оренду згідно договору оренди землі від 16.02.2018 р., укладеного між Волинською обласною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дубечненський керамічний завод".

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дубечненський керамічний завод" (44412, Волинська обл., Старовижівський р-н., с. Дубечне, провулок Промисловий, 2, ) на користь Волинської обласної прокуратури (рахунок UA0004945 в державній казначейській службі України, МФО 820172, ) 4 540 грн - судового збору за подання позовної заяви та 6 810 грн - судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Доручити видачу судових наказів Господарському суду Волинської області.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

6. Справу повернути до Господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2021

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.