ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2021м. ДніпроСправа № 904/8559/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (м. Дніпро)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондор Логістик" (м. Львів)

про стягнення заборгованості за договором про закупівлю за державні кошти № 261 від 27.04.2020 у загальному розмірі 23 066 грн. 73 коп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондор Логістик" (далі - відповідач) заборгованість за договором про закупівлю за державні кошти № 261 від 27.04.2020 у загальному розмірі 23 066 грн. 73 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 20 287 грн. 20 коп. - основний борг;

- 1 359 грн. 43 коп. - пеня;

- 1 420 грн. 10 коп. - штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором про закупівлю за державні кошти № 261 від 27.04.2020 в частині повної та своєчасної поставки дизельного палива, яке було оплачене позивачем у вигляді попередньої оплати, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 20 287 грн. 20 коп. За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 7.3. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 01.03.2021 по 06.05.2021 в сумі 1 359 грн. 43 коп., а також штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого товару у сумі 1 420 грн. 10 коп.

Крім того, позивачем зазначено, що позовна заява подана до Господарського суду Дніпропетровської області на підставі частини 5 статті 29 Господарського процесуального кодексу України та пункту 5.2. договору, згідно з яким сторонами погоджено, що місце поставки (передачі) товару: м. Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 26.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати.

Позовну заяву було подано без додержання вимог, встановлених статтею 162 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.10.2021 позовну заяву було залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків протягом 7-ми днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Від позивача надійшла заява про усунення недоліків (вх. суду № 52259/21 від 01.11.2021).

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 02.11.2021 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, слід зазначити таке.

Частиною 2 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

На підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 23.10.2021, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 79044, м.Львів, вулиця Єфремова, будинок 84, квартира 1Б, на яку і була направлена кореспонденція господарського суду для відповідача (а.с. 25).

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з частиною 6 статті 242 цього Кодексу днем вручення судового рішення є, окрім іншого, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідач обізнаний про розгляд даної справи судом, оскільки ухвалу суду від 02.11.2021 отримав 17.11.2021, що вбачається з поштового повідомлення № 881, отже завчасно (а.с. 57).

Так, ухвалою суду від 02.11.2021, з урахуванням вимог частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Враховуючи дату отримання ухвали суду - 17.11.2021, відповідач мав подати відзив на позовну заяву в строк по 02.12.2021 включно.

Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачем відзиву на позовну заяву або клопотання до суду поштовим зв`язком.

Однак, станом на 24.12.2021 строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг, закінчився.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справи, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання як відзиву на позову заяву так і доказів погашення спірної заборгованості, у разі їх наявності, чого відповідачем зроблено не було, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем суду також не повідомлено.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, а також доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 27.04.2020 між Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кондор Логістик" (далі - постачальник, відповідач) було укладено договір про закупівлю за державні кошти № 261 (далі - договір, а.с.10-11), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується у 2020 році поставити (передати) замовникові товар, зазначений в рахунку та накладних, а замовник - прийняти і оплатити такий товар.

У пункті 10.1. договору сторони узгодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020, а в частині розрахунків до повного його виконання сторонами.

Доказів визнання недійсним, зміни або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до пунктів 1.2., 1.3. договору найменування (номенклатура, асортимент) товару: дизельне паливо скретч-картки (талони) код ДК 021-2015 (CPV): 09130000-9 Нафта і дистиляти. Кількість товару (кількісні, якісні, технічні характеристики предмету закупівлі за договором): дизельне паливо - 2 480 літри (у вигляді скретч-карток (талонів). Кінцевий термін дії скретч-карток (талонів) має бути не менш ніж 1 (один) рік з дня поставки (передачі) товару. У разі зміни форми випуску скретч-карток (талонів) скретч-картки (талони) мають бути замінені.

Згідно з пунктом 3.1. договору ціна договору становить 47 020 грн. 80 коп. (дизельне паливо у кількості 2 480 літрів вартістю 47 020 грн. 80 коп.).

Відповідно до положень статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.

У розділі 4 договору передбачений порядок здійснення оплати за договором, а саме:

- розрахунки проводяться замовником на підставі рахунку на оплату товару (далі - рахунок) після підписання сторонами накладної на товар (пункт 4.1. договору);

- до рахунку додаються накладна на фактично отриманий товар (пункт 4.2. договору);

- оплата товару здійснюється замовником у національній валюті України в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника згідно з виставленим рахунком (пункт 4.3. договору);

- замовник зобов`язаний сплатити вартість товару протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання рахунку на товар (пункт 4.4. договору).

Поставка товарів здійснюється у відповідності до розділу 5 договору, а саме:

- строк (термін) поставки (передачі) товару: по 31.12.2020 (пункт 5.1. договору);

- місце поставки (передачі) товару: м. Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 26 (пункт 5.2. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, 06.05.2020 сторонами був підписаний Акт приймання-передачі паливних карток на пальне від 06.05.2020 згідно з видатковою накладною № 280420/2 від 06.05.2020, за умовами якого у відповідності до договору № 261 від 27.04.2020 постачальник передав, а покупець прийняв паливні картки у кількості 188 штук на об`єм дизельного палива - 2 480 літрів (а.с.12-14).

Також в матеріалах справи наявна видаткова накладна № 280420/2 від 06.05.2020 на суму 47 020 грн. 80 коп. щодо товару - 2 480 л дизельного палива (а.с.15).

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Як зазначає позивач, відповідачем свої зобов`язання щодо повної поставки оплаченого позивачем товару (дизельного палива, що обліковується на скретч-картках) були порушені, товар було передано позивачу лише частково.

Як зазначає позивач, з 20.01.2021 він перестав отримувати паливо по скретч-картках з причини відсутності коштів на паливних скретч-картках через мережу партнерських АЗС.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем була направлена відповідачу претензія про невиконання умов договору №1 від 16.03.2021, в якій він просить Товариство з обмеженою відповідальністю "Кондор Логістик" виконати свої зобов`язання за договором №261 від 27.04.2020 та сплатити пеню за порушення строків поставки товару у розмірі 811 грн. 60 коп. та штраф у розмірі 1 420 грн. 10 коп. В обґрунтування надісланої претензії позивач посилався на те, що з 20.01.2021 замовник не отримує паливо по скретч-картках, які придбані за договором № 261 від 27.04.2020 з причин відсутності коштів на паливних скретч-картках через мережі партнерських АЗС (а.с.16-17).

25.03.2021 відповідачем була надіслана позивачу відповідь на претензію за вих. № 1606, в якій останній повідомив про те, що наявні проблеми в системі відпуску пального, тому відповідач запропонував здійснювати відпуск пального частково, але у будь-якому випадку в повному обсязі до 31.12.2021, а також, вказав на те, що даним листом гарантує виконання умов договору у повному обсязі та відпуск палива на АЗС (а.с.18).

В той же час, звертаючись із позовом до суду позивач посилається на те, що відповідачем свої зобов`язання щодо передачі позивачу оплаченого ним товару на залишкову суму 20 287 грн. 20 коп. так виконані відповідачем і не були, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 20 287 грн. 20 коп. Крім того, за прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 7.3. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 01.03.2021 по 06.05.2021 в сумі 1 359 грн. 43 коп., а також штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого товару у сумі 1 420 грн. 10 коп. Вказане і є причиною спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

При цьому, суд зазначає, що вибір способу захисту своїх прав та порушених інтересів є правом позивача. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 09.07.2002 у справі № 1-2/2002, положення частини 2 статті 124 Конституції України передбачають захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами (частина 5 статті 55 Конституції України). Тобто кожна особа, має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі - судовий захист.

Обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Враховуючи, що попередня оплата позивачем проведена, а товар відповідачем у повному обсязі не поставлений, відповідно до положень частини 1 статті 693 Цивільного кодексу України у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його.

У відповідності з положеннями частини 1 статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Оскільки позивач здійснив попередню оплату товару, зокрема, в сумі 20 287 грн. 20 коп., а відповідач не поставив позивачу товар, повернення попередньої оплати не здійснив, господарський суд дійшов висновку про те, що відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України відповідач зобов`язаний повернути позивачу 20 287 грн. 20 коп. сплаченої позивачем попередньої оплати, а тому позовні вимоги в частині стягнення 20 287 грн. 20 коп. основного боргу підлягають задоволенню.

При цьому, з метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов`язань - способи або види забезпечення виконання зобов`язань.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, у пункті 7.3. договору передбачено, що у випадку порушень строків поставки товару, постачальник сплачує пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів - додатково штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

При цьому, оскільки обов`язок відповідача щодо поставки товару не є грошовим зобов`язанням, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню вимоги Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", яким передбачено застосування відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Враховуючи вказане, за прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 7.3. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 01.03.2021 по 06.05.2021 в сумі 1 359 грн. 43 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені, зробленого позивачем (а.с.19), та встановлено, що під час його проведення позивачем було допущено помилки, а саме: в межах вірно визначеного періоду прострочення та кількості днів прострочення, а саме: з 01.03.2021 по 06.05.2021, та суми заборгованості - 20 287 грн. 20 коп. здійснено арифметично невірний розрахунок.

Отже, розрахунок пені, здійснений позивачем (а.с.19) визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи.

У постанові Верховного Суду від 27.05.2019 по справі № 910/20107/17 викладений наступний правовий висновок:

"З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).".

Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 21.05.2019 по справі № 916/2889/13, від 16.04.2019 по справам № 922/744/18 та № 905/1315/18, від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 по справі № 922/1019/18, від 22.01.2019 по справі № 905/305/18, від 21.05.2018 по справі № 904/10198/15, від 02.03.2018 по справі № 927/467/17.

Так, враховуючи визначений судом період прострочення виконання відповідачем зобов`язання, застосувавши межі періоду, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок пені, судом встановлено, що за прострочення поставки товару на суму 20 287 грн. 20 коп. пеня підлягає нарахуванню в періоді з 01.03.2021 по 06.05.2021 на суму 20 287 грн. 20 коп. та в цей період складає 1 359 грн. 24 коп.

Враховуючи вищевикладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 1 359 грн. 24 коп.

Крім того, за прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 7.3. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого товару у сумі 1 420 грн. 10 коп.

З приводу вказаних вимог позивача суд зазначає таке.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України .

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Судом також враховано, що одночасне стягнення штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно із статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, а у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 910/10939/18, від 27.09.2019 у справі № 923/760/16, від 19.09.2019 у справі №904/5770/18, від 28.08.2019 у справі № 910/11944/18, від 02.04.2019 у справі № 910/7398/18.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку заявленого до стягнення штрафу в сумі 1 420 грн. 10 коп. (а.с.19) та встановлено, що він проведений арифметично вірно.

Враховуючи вищевикладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в сумі 1 420 грн. 10 коп.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає частина витрат по сплаті судового збору в сумі 2 269 грн. 98 коп.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондор Логістик" про стягнення заборгованості за договором про закупівлю за державні кошти № 261 від 27.04.2020 у загальному розмірі 23 066 грн. 73 коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондор Логістик" (79044, м.Львів, вулиця Єфремова, будинок 84, квартира 1Б; ідентифікаційний код 39046990) на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 26; ідентифікаційний код 21910427) - 20 287 грн. 20 коп. основного боргу, 1 359 грн. 24 коп. пені, 1 420 грн. 10 коп. штрафу та 2 269 грн. 98 коп. частину витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 24.12.2021.

Суддя Ю.В. Фещенко