РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.12.2021Справа № 910/16006/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Бортнюк М.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок Техносфера»

до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво»

про стягнення 162 750,17 грн

За участю представників сторін:

від позивача Харламов Д.І. (адвокат за довіреністю № 12/06-20/1 від 12.06.2020)

від відповідача Максименко М.В. (довіреність № 20211206 від 06.12.2021)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок Техносфера» (далі - ТОВ «ТБ Техносфера», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» (далі - ТОВ «Віннер Будівництво», відповідач) про стягнення 162 750,17 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем його обов`язку своєчасно та в повному обсязі оплатити послуги, надані позивачем на виконання умов укладеного сторонами договору про надання послуг спеціалізованої техніки з оператором № 250320 від 25.03.2020.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 162 750,17 грн, з яких: 140 000,00 грн - основний борг, 5 189,58 грн - 3% річних, 17 560,59 грн - інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2021 відкрито провадження у справі № 910/16006/21 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

28.10.2021 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що у квітні 2020 року здійснив два авансові платежі на користь позивача в розмірі 86 000,00 грн та 110 000,00 грн. Після освоєння позивачем частини сплаченого авансу сторонами був складений акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 68 від 30.06.2020 на суму 138 000,00 грн, в якому міститься посилання на укладений сторонами договір. Таким чином, на переконання відповідача, невикористаною залишилась частина сплаченого ним авансу в розмірі 58 000,00 грн. Щодо акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 34 від 30.04.2020 відповідач вказував, що зазначений акт складений без посилання на укладений сторонами договір та не має стосунку до нього, натомість акт містить посилання на рахунок, який, у свою чергу, не має посилань на укладений сторонами договір. З огляду на викладене, відповідач вважав, що акт № 34 від 30.04.2020 не відноситься до предмету даного спору, адже в межах даного спору розглядається стягнення за договором № 250320 від 25.03.2020. Вважаючи цей позов необґрунтованим та безпідставним, відповідач просив суд у його задоволенні відмовити.

Крім того, відповідач подав заяву, в якій просив суд розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 18.11.2021.

16.11.2021 позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій вказав, що в призначеннях здійснених відповідачем авансових платежів немає посилань на укладений сторонами договір, а зазначено лише, що вказані платежі є оплатою за послуги спецтехніки. З урахуванням того, що між сторонами спору не укладено іншого договору про надання послуг спеціалізованої техніки з оператором, окрім договору № 250320 від 25.03.2020, позивач вважав, що усі послуги були надані ним в межах укладеного сторонами договору № 250320 від 25.03.2020. Крім того, позивач вказував, що навіть якщо припустити, що частина послуг була надана позивачем відповідачу поза межами укладеного сторонами договору, то з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 06.06.2018 по справі № 906/853/17, підстави для відмови у задоволенні позовних вимог відсутні, адже наявний первинний бухгалтерський документ, яким зафіксовано та підтверджено факт надання послуг, а правовою підставою стягнення грошових коштів в межах даного спору є надання послуг, а не сам по собі договір № 250320 від 25.03.2020.

17.11.2021 відповідач подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

18.11.2021 суд відклав розгляд справи на 07.12.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 повідомлено позивача та відповідача про наступне судове засідання щ розгляду справи по суті, призначене на 07.12.2021.

22.11.2021 відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, у яких підтримав раніше викладену ним правову позицію.

30.11.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду у порядку ст. 197 ГПК України, яке було задоволено ухвалою суду від 01.12.2021.

07.12.2021 суд оголосив перерву в судовому засіданні до 23.12.2021.

16.12.2021 позивач подав до суду додаткові пояснення, в яких, зокрема, вказав, що обидва здійснені відповідачем платежі містять посилання на рахунок № 23 від 27.03.2020. Вказаний рахунок складений для оплати 280 машино/годин загальною вартістю 336 000,00 грн, при цьому акти здачі-приймання робіт (надання послуг) № 68 від 30.06.2020 та № 34 від 30.04.2020 складені на 115 та 165 машино/годин (відповідно), що загалом становить 280 машино/годин. Позивач також навів пояснення щодо строків нарахування ним 3% річних та інфляційної складової боргу.

У той же день через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду у порядку ст. 197 ГПК України, яке було задоволено ухвалою суду від 20.12.2021.

19.08.2021 у судовому засіданні позивач заявлені ним позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, вважав його необґрунтованим та безпідставним, просив суд у його задоволенні відмовити.

Зважаючи на наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 23.12.2021 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

25.03.2020 між ТОВ «ТБ Техносфера» (як виконавцем) та ТОВ «Віннер Будівництво» (як замовником) був укладений договір про надання послуг спеціалізованої техніки з оператором № 250320 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору виконавець за умовами цього договору зобов`язується власними чи орендованими будівельними машинами (екскаваторами), механізмами чи автотранспортом (далі за текстом - спеціалізована техніка) надати послуги на об`єктах замовника (далі за текстом - послуги), а замовник зобов`язується оплатити виконавцю послуги у розмірі та порядку, визначеному цим договором.

Згідно з п. 2.2 договору обсяг необхідних послуг, кількість, тип спеціалізованої техніки, строк надання послуг, місце, дата та час подачі спеціалізованої техніки, вартість години роботи техніки (машино/години) та мінімальний запланований щоденний час роботи спеціалізованої техніки, та інші необхідні умови надання послуг попередньо погоджуються сторонами у заявках (специфікаціях), та визначаються (підтверджуються) сторонами у подорожніх листах та/або актах наданих послуг, або додатками до цього договору. Сторонами може бути погоджений інший графік надання послуг із зазначенням добового або середньодобового обсягу надання послуг, початку та закінчення роботи кожної зміни, включаючи вихідні та святкові дні.

Заявка на надання послуг може надаватися замовником в довільній письмовій чи усній формі засобами електронного, факсимільного та/чи телефонного зв`язку. У разі якщо між сторонами немає зауважень, щодо якості та кількості наданих послуг, що фіксується шляхом підписання сторонами Акту наданих послуг, довідок про надані послуги до них та/чи інших документів, що підтверджують надання послуг, зберігання скан-копій заявок та/чи обмін оригіналами не є обов`язковим для сторін, оскільки вартість та номенклатура послуг підтверджується сторонами у актах наданих послуг/чи інших документів, шо підтверджують надання послуг (у разі їх підписання без зауважень) (п. 2.1. договору).

Пунктом 2.5 договору передбачено, що сторони розуміють та визнають, що документи, в тому числі, але не виключно договір, додатки до нього, додаткові угоди, подорожні листи (змінні рапорти), акти наданих послуг, заявки, відправлені засобами електронної пошти або месенджерами, мають повну юридичну силу до моменту обміну оригіналами, породжують права та обов`язки для сторін, можуть бути подані до судових інстанцій в якості належних доказів і не можуть спростовуватися стороною, від імені якої вони були відправлені/отримані.

Відповідно до п. 1.1 договору датою надання послуг за цим договором є дата підписання сторонами актів наданих послуг, з урахуванням особливостей, передбачених пунктом п. 4.8. договору.

Згідно з п. 4.8 договору у разі відсутності акту наданих послуг з будь-яких причин, датою надання послуг вважається дата надання послуг, що зазначена в будь-якому іншому документі, що може підтвердити факт надання послуг.

Пунктом 4.5 договору передбачено, що акти наданих послуг готує виконавець не рідше одного разу протягом календарного місяця надання послуг, і передає у двох екземплярах для підписання уповноваженому представнику замовника. Уповноважений представник замовника протягом 3-х робочих днів з моменту надходження актів підписує акти наданих послуг, скріплює підпис печаткою (у разі її наявності) та один екземпляр повертає виконавцю. Підписи та печатки замовника та виконавця у факсимільному або сканованому вигляді мають силу оригіналу. В разі неподання замовником актів наданих послуг або обґрунтованої відповіді, з 4-го дня акти вважаються підписаними, а роботи/послуги прийняті замовником.

Оплата вартості наданих виконавцем послуг здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця на умовах 100% постоплати за 1 (один) тиждень згідно виставлених рахунків на оплату від виконавця. У разі несплати, або прострочення оплати, виконавець має право призупинити надання послуг за цим договором (п. 4.1 договору).

Матеріали справи свідчать, що позивач склав на надав відповідачу рахунок на оплату № 23 від 27.03.2020 на суму 336 000,00 грн (280 машино/годин).

Судом встановлено, що на виконання укладеного сторонами договору позивач надав послуги, а відповідач такі послуги прийняв загальною вартістю 336 000,00 грн, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) № 34 від 30.04.2020 на суму 198 000,00 грн (165 машино/годин) та № 68 від 30.06.2020 на суму 138 000,00 грн (115 машино/годин).

Відповідач, у свою чергу, виконані позивачем роботи оплатив лише частково, а саме в розмірі 196 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 00003675 від 08.04.2020 на суму 86 000,00 грн з призначенням платежу «Оплата за послуги спецтехніки зг. рах. № 323 від 27.03.2020» та № 00003854 від 21.04.2020 на суму 110 000,00 грн з призначенням платежу «Оплата за послуги спецтехніки зг. рах. № 23 від 27.03.2020».

При цьому щодо зазначення у призначенні платежу в платіжному дорученні № 00003675 від 08.04.2020 рахунку № 323 від 27.03.2020 замість рахунку № 23 від 27.03.2020 позивач надав пояснення, вказавши, що це технічна помилка, а відповідач, у свою чергу, вказаного не заперечив, доказів протилежного суду не надав.

Оцінюючи заперечення відповідача про те, що послуги за актом № 34 від 30.04.2020 були надані позивачем не на виконання укладеного сторонами договору, суд вказує таке.

Матеріалами справи підтверджується, що акт № 34 від 30.04.2020 не містить посилань на укладений сторонами договір № 250320 від 25.03.2020, проте містить посилання на рахунок № 23 від 27.03.2020. Вказаний рахунок № 23 від 27.03.2020, у свою чергу, також не містить посилання на укладений сторонами договір, однак складений для оплати 280 машино/годин вартістю 336 000,00 грн. При цьому інший складений сторонами акт № 68 від 30.06.2020, приналежність якого до укладеного сторонами договору відповідач не заперечує, містить посилання і на договір № 250320 від 25.03.2020, і на рахунок № 23 від 27.03.2020, а загальна кількість годин роботи спецтехніки за обома актами дорівнює кількості годин роботи спецтехніки, обумовленій у рахунку № 23 від 27.03.2020, загальна вартість послуг за актами також відповідає вартості послуг, обумовленій у вказаному рахунку.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що обидва акти № 34 від 30.04.2020 та № 68 від 30.06.2020 складені на підтвердження факту надання позивачем послуг, обумовлених укладеним сторонами договором № 250320 від 25.03.2020, тому відповідні заперечення відповідача не беруться судом до уваги.

Отже, матеріали справи свідчать про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем за послуги, надані останнім на виконання умов договору про надання послуг спеціалізованої техніки з оператором № 250320 від 25.03.2020, в розмірі 140 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач документів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед позивачем в повному обсязі або спростовували доводи останнього, суду не надав.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 140 000,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у вказаному розмірі.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 5 189,58 грн та інфляційну складову боргу в розмірі 17 560,59 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом раніше встановлено, що згідно з п. 4.1 укладеного сторонами договору оплата вартості наданих виконавцем послуг здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця на умовах 100% постоплати за 1 (один) тиждень згідно виставлених рахунків на оплату від виконавця.

З урахуванням того, що умовами договору передбачена 100% постоплата наданих послуг, тобто оплата таких послуг після їх надання, а рахунок № 23 від 27.03.2020 був складений до надання послуг (що відбулось 30.04.2020 згідно з актом № 34 та 30.06.2020 згідно з актом № 68), суд дійшов висновку про те, що строк оплати послуг за актом № 34 від 30.04.2020 настав 07.05.2020 (30.04.2020 + 7 днів), а строк оплати послуг за актом № 68 від 30.06.2020 настав 07.07.2020 (30.06.2020 + 7 днів).

Відповідно, нарахування 3% річних та інфляційної складової боргу, буде правомірним для акту № 34 від 30.04.2020 починаючи з 08.05.2020, для акту № 68 від 30.06.2020 починаючи з 08.07.2020, а не з 01.07.2020, як вказує у позовній заяві позивач.

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач надані позивачем послуги оплатив частково, отже допустив порушення зобов`язання.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши власний розрахунок 3% річних, суд встановив, що їх розмір становить 5 104,62 грн, тобто є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення з відповідача 3% річних заявлена позивачем правомірно та обґрунтовано, проте підлягає задоволенню в розмірі, визначеному судом, а саме в розмірі 5 104,62 грн.

Здійснивши власний розрахунок інфляційної складової боргу, суд встановив, що її розмір становить 14 930,37 грн, тобто є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення з відповідача інфляційної складової боргу заявлена позивачем правомірно та обґрунтовано, проте підлягає задоволенню в розмірі, визначеному судом, а саме в розмірі 14 930,37 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 140 000,00 грн, 3% річних в розмірі 5 104,62 грн та інфляційної складової боргу в розмірі 14 930,37 грн.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» (03115, м. Київ, вул. Хмельницька, буд. 20/21, літера А, код 24922498) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок Техносфера» (70424, Запорізька обл., Запорізький р-н, село Розумівка, вул. Галяткіна, буд. 7, код 43221635) основний борг у розмірі 140 000,00 грн (сто сорок тисяч грн 00 коп.), 3% річних в розмірі 5 104,62 грн (п`ять тисяч сто чотири грн 62 коп.), інфляційну складову боргу в розмірі 14 930,37 грн (чотирнадцять тисяч дев`ятсот тридцять грн 37 коп.), витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 400,52 грн (дві тисячі чотириста грн 52 коп.).

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 13.01.2022.

Суддя О.Г. Удалова