ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2021 р. Справа№ 925/600/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Черкаської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта»

на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.09.2021

у справі № 925/600/21 (суддя Довгань К.І.)

за позовом Черкаської регіональної організації Політичної партії «Опозиційна платформа за життя»

до Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Черкаської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта»

про стягнення 46 080,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Черкаська регіональна організація Політичної партії «Опозиційна платформа за життя» (далі Організація, позивач) звернулася до Господарського суду Черкаської області з позовом до Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Черкаської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» (далі АТ Укрпошта» в особі Черкаської дирекції, відповідач) про стягнення 46 080,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань щодо надання послуг за договором про надання послуг з доставки рекламної та/або інформаційної продукції, інформаційних матеріалів за безадресною системою доставки № 29-830 від 08.10.2020 (далі договір), у зв`язку з чим, на думку позивача, сплачена ним в якості попередньої оплати вказана сума грошових коштів підлягає поверненню на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 03.09.2021 у справі № 925/600/21 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з «АТ Укрпошта» в особі Черкаської дирекції на користь Організації 46 080,00 грн боргу та 2 270,00 грн відшкодування сплаченого судового збору.

Ухвалюючи вказане рішення, суд виходив з доведеності позивачем належними та допустимими доказами обставин, на які він посилається в позовній заяві; відсутності в матеріалах справи доказів належного виконання відповідачем умов договору в частині здійснення доставки рекламної продукції позивача; порушення відповідачем умов п.3.2 та п.4.6 договору у зв`язку з непідписанням сторонами Акта наданих послуг з доставки рекламної та/або інформаційної продукції за безадресною системою доставки (Додаток № 4) та Акта приймання-передачі рекламної та/або інформаційної продукції, інформаційних матеріалів (Додаток № 5).

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, АТ «Укрпошта» в особі Черкаської дирекції звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення судом першої інстанції прийняте за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт наголошував на тому, що за умовами договору Акт приймання-передачі складається саме замовником (позивачем) у двох примірниках, які підписуються сторонами в момент передачі Реклами виконавцю та саме на замовника покладено обов`язок вчасно та в повному обсязі передати Рекламу виконавцю в порядку, встановленому цим договором, а відтак, незрозумілою є позиція суду першої інстанції щодо порушення вимог п.п. 3.2 та 4.6 договору відповідачем (виконавцем); позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту ненадання послуг відповідачем; судом не враховано вимоги п.6.6. договору, відповідно до якого замовник зобов`язується звільняти виконавця від будь-якої відповідальності, збитків, витрат, шкоди, розрахунків штрафів або видатків, які він може понести, в тому числі обґрунтованих витрат на адвокатів та судових витрат, внаслідок будь-якого порушення, Гарантії чи іншого зобов`язання замовника, передбаченого цим договором; судом залишено поза увагою доводи представника відповідача про недопустимість суперечливої поведінки з боку позивача, який в офіційному листі від 19.10.2020 стверджував, що після укладення договору ним було передано 120000 примірників рекламної продукції на Цех обробки пошти Черкаської дирекції AT «Укрпошта», а в подальшому у позовній заяві вказав, що рекламна продукція не передавалась.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Укрпошта» в особі Черкаської дирекції на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.09.2021 у справі № 925/600/21, встановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено позивачеві строк для подання відзиву на апеляційну скаргу; витребувано з Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/600/21.

Позивач не скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 08.10.2020 між АТ Укрпошта» (у тексті договору - виконавець) та Організацією (у тексті договору замовник) було укладено договір про надання послуг з доставки рекламної та/або інформаційної продукції, інформаційних матеріалів за безадресною системою доставки № 29-830 (далі договір), відповідно до п. 1.1 якого виконавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язався надати послугу з доставки рекламної та/або інформаційної продукції, інформаційних матеріалів (далі - Реклама) за безадресною системою доставки (далі - Послуга), а замовник зобов`язався прийняти та оплатити послуги за цим договором.

В цьому договорі під «безадресною системою доставки» сторони розуміють доставку Реклами до абонентських поштових скриньок в межах визначених адміністративно-територіальних одиниць сторонами в Додатку № 1 до цього договору (п.1.2. договору).

За умовами п. 3.2. договору замовник у об`єктах поштового зв`язку, вказаних у Додатку 1 до цього договору, передає виконавцю за актом приймання-передачі рекламної та/або інформаційної продукції, інформаційних матеріалів (Додаток 5 до Договору) (далі - Акт приймання-передачі) відповідну кількість примірників Реклами.

Пунктом 3.3. договору визначено, що Акт приймання-передачі складається замовником у двох примірниках (по одному для кожної зі сторін), які підписуються сторонами в момент передачі Реклами замовником виконавцю за умови відсутності розбіжностей щодо кількості примірників Реклами, зазначених в Акті та фактично переданих замовником.

Відповідно до п. 3.10. договору доставка Реклами за безадресною системою до абонентських поштових скриньок здійснюється протягом трьох робочих днів з дня надходження зазначеної кількості примірників Реклами до місць, визначених у Додатку 1 до цього договору за умови оплати послуги.

Згідно з п. 4.1. договору послуги з доставки Реклами, надані за цим договором, оплачуються замовником під час їх замовлення, шляхом перерахування попередньої оплати у розмірі 100% вартості доставки Реклами, згідно з діючими Тарифами на Послугу (далі - Тарифи), затвердженими наказом виконавця, які розміщені на офіційному сайті виконавця, зазначеному у договорі.

За умовами п. 4.3. договору вартість доставки Реклами за безадресною системою доставки на момент укладання договору за адміністративно-територіальними одиницями визначено у Додатку 2 до цього договору.

Пунктом 4.4. договору передбачено, що загальна ціна договору визначена в Додатку 2 до договору.

Так, відповідно до підписаного сторонами Додатку 2 до договору вартість доставки Реклами та загальна ціна договору становить 46 080,00 грн (разом з ПДВ).

У п. 4.6. договору сторони погодили, що факт та обсяг наданих Послуг підтверджується Актом наданих послуг з доставки рекламної та/або інформаційної продукції за безадресною системою доставки за формою, наведеною у Додатку 4 до цього договору (далі - Акт) на суму наданих Послуг у звітному місяці.

Відповідно до п. 4.7. договору виконавець складає, підписує Акт, скріплює печаткою (за наявності) та передає у 2-х примірниках замовнику у строк не пізніше 7 (сьомого) числа місяця, наступного за звітним.

Згідно з п. 9.1 договору останній вступає в силу з дня його підписання сторонами та діє до 23.10.2020, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором, що виникли до закінчення строку його дії, зокрема щодо належного оформлення наданих Послуг, їх оплати тощо.

На виконання умов договору та на підставі виставленого відповідачем рахунку № 08/10 від 08.10.2020 позивачем було перераховано відповідачеві 46080,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 14 від 08.10.2020.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач направив відповідачеві претензію, в якій просив останнього повідомити про дійсний стан виконання укладеного договору та про кількість розповсюджених рекламних матеріалів станом на 19.10.2020 з переданих у кількості 120 000 тисяч примірників на Цех обробки пошти Черкаської дирекції АТ «Укрпошта», зазначивши, що за інформацією спостерігачів Організації, які контролюють якість розповсюдження рекламних та інформаційних матеріалів, працівники відповідача взагалі не розносили рекламну продукцію замовника по м. Черкаси.

Листом вих. №29-542 від 22.10.2020 відповідач надав позивачеві відповідь на вищевказану претензію, повідомивши, що згідно звітних даних щодо рознесення рекламної продукції, отриманих від керівників відділень м.Черкаси, реклама в кількості 3500 примірників на момент отримання претензії була ще не доставлена, знаходилась на відділеннях м. Черкаси та на прохання про повернення залишків від представників спостерігачів Черкаської регіональної організації Політичної партії «ОПОЗИЦІЙНА ПЛАТФОРМА - ЗА ЖИТТЯ», залишки реклами були передані особисто в руки за адресою: 18008, м.Черкаси, вул.В.Ложешнікова,1.

23.10.2020 позивач направив відповідачеві лист про те, що він відмовляється від підписання отриманого представником замовника 20.10.2020 Акту наданих послуг з доставки рекламної та /або інформаційної продукції за безадресною системою доставки за період з 09.10.2020 по 16.10.2020 на загальну суму 44 736,00 грн, посилаючись на відсутність доказів замовлення та передачі продукції для безадресної доставки - Додаток №5 до договору.

Вказуючи на невиконання відповідачем зобов`язань за договором, позивач вважає, що перераховані ним відповідачеві в якості попередньої оплати грошові кошти у сумі 46 080,00 грн підлягають поверненню на підставі приписів ст. 1212 ЦК України як безпідставно набуті, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги відповідача вважає обґрунтованими, з огляду на наступне.

За приписами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статей 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами у даній справі, судом першої інстанції правильно встановлено, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг, за яким, відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином, здійснивши попередню оплату (100%) на рахунок відповідача у сумі 46 080,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 14 від 08.10.2020.

Водночас, в матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем договірних зобов`язань щодо здійснення доставки рекламної та/або інформаційної продукції, інформаційних матеріалів за безадресною системою доставки.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає правових підстав для повернення відповідачем сплаченої позивачем на підставі договору суми грошових коштів, виходячи з наступного.

За приписами ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Умовами укладеного сторонами договору не передбачено право замовника на повернення суми попередньої оплати у разі невиконання зобов`язань виконавця щодо надання відповідних послуг.

Водночас, колегія суддів зазначає, що загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

За приписами ч. 1 ст. 1212 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Разом з тим, системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17 (провадження №12-125гс18) аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, а отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі вказаної норми лише за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

За таких обставин, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч.1 ст. 1212 ЦК України, а застосування вказаної норми , як правової підстави для стягнення з відповідача попередньої оплати у сумі 46 080,00 грн можливе у разі припинення в установленому чинним законодавством порядку договірних правовідносин, на підставі яких був здійснений авансовий платіж.

Так, згідно з п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави.

Згідно зі статтями 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Колегія суддів враховує, що за умовами пункту 5.4.2. договору замовник має право достроково розірвати цей договір в односторонньому порядку, без укладення додаткової угоди, у разі невиконання або неналежного виконання виконавцем взятих на себе зобов`язань, письмово повідомивши про це виконавця за 20 календарних днів до дати розірвання договору із зазначенням дати розірвання в повідомленні.

Однак, ані у встановленому договором порядку, ані у судовому порядку договір між сторонами розірвано не було. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Крім того, статтею 631 ЦК України та частиною сьомою статті 180 ГК України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі статтею 599 ЦК України, частиною першою статті 202 ГК України такою підставою є виконання, проведене належним чином.

Враховуючи, що станом на час сплати позивачем суми попередньої оплати у розмірі 46 080,00 грн між сторонами діяли зобов`язальні правовідносини на підставі договору, який був чинним та недійсним в подальшому не визнавався, доказів розірвання вказаного договору або односторонньої відмови від договору матеріали справи не містять, суд апеляційної інстанції вважає, що така сума грошових коштів сплачена позивачем та набута відповідачем за наявності правової підстави, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, а відтак, не підлягає поверненню у відповідності до приписів ст. 1212 ЦК України.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому, саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та які підтверджують факт порушення/невизнання його права відповідачем.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За встановлених обставин справи, з огляду на викладені приписи законодавства, враховуючи, що позивачем в порушення наведених приписів не було доведено належними та допустимими доказами факту набуття чи збереження відповідачем без достатніх правових підстав спірних грошових коштів згідно зі ст.1212 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 46 080,00 грн як безпідставно набутих грошових коштів, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України, є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема приписів ст.1212 ЦК України, та невідповідність викладених у рішенні висновків суду встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу АТ «Укрпошта» в особі Черкаської дирекції обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Черкаської області від 03.09.2021 у справі № 925/600/21 скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

У зв`язку з задоволенням апеляційної скарги відповідача та ухваленням рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Черкаської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.09.2021 у справі № 925/600/21 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 03.09.2021 у справі № 925/600/21 скасувати.

3. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Черкаської регіональної організації Політичної партії «Опозиційна платформа за життя» до Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Черкаської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» про стягнення 46 080,00 грн відмовити повністю.

4. Стягнути з Черкаської регіональної організації Політичної партії «Опозиційна платформа за життя» (18007, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 180, кв. 8; ідентифікаційний код 41850466) на користь Акціонерного товариства «Укрпошта» (01001, місто Київ, вул. Хрещатик, буд. 22; ідентифікаційний код

21560045) в особі Черкаської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» (18001, м. Черкаси, вул. Б.Вишневецького, 34; ідентифікаційний код 21389969) 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) грн 00 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду Черкаської області видати наказ на виконання даної постанови.

6. Матеріали справи № 925/600/21 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз