ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2021 р. Справа№ 910/8848/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

За участю секретаря судового засідання Місюк О.П.

та представників сторін:

позивача - не з`явились,

відповідача - Нікогосяна О.С.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 (повне рішення складено 11.10.2021)

у справі №910/8848/20 (суддя - Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Горизонт"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Горизонт" звернулося з позов до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості за кредитним договором №KKPOSKD.39810.016 від 14.11.2013 у розмірі 56796,46 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 1426375,22 грн з них: прострочена заборгованості по кредиту - 45574,41 дол. США, прострочена заборгованості по процентам за кредитом - 11222,05 дол. США.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №KKPOSKD.39810.016 від 14.11.2013 щодо повернення кредиту та сплати процентів у визначені договором строки, у зв`язку з чим у відповідача виникла перед позивачем заборгованість.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/8848/20 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Горизонт" заборгованість за кредитним договором у розмірі 56796,46 доларів США, що еквівалентно - 1426375,22 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 21395,64 грн.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що відповідач в порушення покладених на нього кредитним договором №KKPOSKD.39810.016 від 14.11.2013 обов`язків, своє зобов`язання щодо погашення кредиту та сплати процентів у визначені договором строки не виконав, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене без всебічного з`ясування всіх обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги апелянт відмічає, що позивачем, в порушення ч. 1 ст. 1048 ЦК України, безпідставно нараховані відсотки за користування кредитом після закінчення строку кредитування (після 13.11.2016).

Крім того відповідач наголошує, що Акціонерне товариство "Українська залізниця" повністю виконало свої зобов`язання за кредитним договором №KKPOSKD.39810.016 від 14.11.2013, що слідує також з розрахунку позивача. При цьому, вказуючи на те, що нарахування процентів за кредитним договором мало припинитись 13.11.2016, враховуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості, скаржник стверджує, що переплата відповідача за кредитним договором складає 200796,01 дол. США.

Також відповідач повідомляє, що 04.04.2017 в рахунок погашення заборгованості за кредитом ним було перераховано Банку 216965446,80 грн, однак Банк неправомірно зарахував у погашення заборгованості суму у розмірі 8000509,71 дол. США здійснивши конвертацію отриманих 04.04.2017 коштів за курсом НБУ станом на 05.04.2017. Правильним скаржник вважає зарахування у погашення заборгованості суми у розмірі 8028430,90 дол. США, яка обраховується виходячи із курсу НБУ станом на день платежу - 04.04.2017.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2021 апеляційну скаргу у справі №910/8848/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Буравльов С.І., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/8848/20, розгляд справи призначено на 07.12.2021, встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу 15 днів з дня отримання копії даної ухвали.

Позивач не скористався своїм правом та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні 07.12.2021 у розгляді справи №910/8848/20 оголошено перерву до 20.12.2021.

У судове засідання 20.12.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Горизонт" не з`явилось, про причини неявки суд не повідомило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлене належним чином про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (№852).

Застосовуючи, згідно з ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, участь в судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторін, зважаючи на строки розгляду апеляційної скарги, суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" за відсутності представників позивача за наявними матеріалами справи, які є достатніми для розгляду апеляційної скарги по суті.

В судовому засіданні 20.12.2021 представник скаржника надав додаткові пояснення по суті апеляційної скарги, просив суд її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.11.2013 між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку" (надалі - банк) та Державним підприємством "Одеська залізниця" (надалі - позичальник) укладено кредитний договір №KKPOSKD.39810.016 (надалі - кредитний договір), а також додаткові угоди №1 від 21.11.2013, №1 від 30.12.2013, №2 27.02.2014, №2 від 05.05.2014, №3 від 05.06.2014 та №4 від 07.07.2014.

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпечення та цільового характеру використання грошові кошти (далі - кредит) на умовах визначених цим договором. Банк відкриває позичальнику поновлювальну кредитну лінію у сумі, яка не може перевищувати 6957838,11 дол. США (п.п. 1.1.1.). Термін користування кредитом до 13.11.2016 (п.п. 1.1.3.). Процентна ставка за користування кредитом: 10,3 % річних (п.п. 1.14.).

Кредит надається позичальнику на наступні цілі: капітальні інвестиції, поповнення обігових коштів, рефінансування запозичень (п.1.2 кредитного договору в редакції додаткової угоди №1 від 30.12.2013).

У відповідності до п. 2.5 кредитного договору, позичальник користується кредитними коштами за наступним графіком зменшення ліміту кредитної лінії: дата початку строку дії ліміту 14.11.2013, дата закінчення строку дії ліміту: 13.11.2016, діючий ліміт кредитної лінії (дол. США) 6957838,11 дол. США.

Згідно п. 4.2.1 договору, позичальник зобов`язується здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти, використати кредит за цільовим призначенням та виконувати всі свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

За твердженнями позивача, що не заперечується відповідачем, банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі видавши відповідачу в межах ліміту кредитної лінії кредитні кошти у розмірі 6957838,11 дол. США.

Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості станом на 30.10.2019 за кредитною угодою №KKPOSKD.39810.016 від 14.11.2013, в Одеської залізниці наявна заборгованість перед кредитором у розмірі 56749,46 дол. США, що еквівалентно 1426375,22 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом у сумі 1444546,85 грн та прострочена заборгованість за процентами по кредиту у сумі 281828,37 грн.

30.10.2019 між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Горизонт" (надалі - новий кредитор, позивач) укладено договір №148 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги (надалі - договір відступлення).

Відповідно до п. 2.1 договору відступлення за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору (далі - боржники), включаючи права вимоги до правонаступників боржника, спадкоємців боржника, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржника, або за які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами поруки, договорами іпотеки, договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору (далі - основні договори, права вимоги). Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.

Згідно п. 2.2. договору відступлення за цим договором новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до п. 4.1. цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи, проте не обмежуючи право вимагати належного виконання боржником зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах вказаних у Додатку №1 до цього договору. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у Додатку №1 до цього договору. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням прав на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов основних договорів.

Згідно з додатком №1 до договору відступлення, новим кредитором придбано, зокрема, усі грошові вимоги банку за кредитним договором №KKPOSKD.39810.016 від 14.11.2013 за яким позичальником є Державне підприємство "Одеська залізниця", із загальним залишком заборгованості на дату укладення договору 30.10.2019 - 1426375,22 грн, з яких: 1144546,85 грн - залишок по тілу кредиту та 281828,37 грн - залишок по відсотках.

З наявних в матеріалах справи документів слідує, що договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №148 від 30.10.2019 був оскаржений Приватним акціонерним товариством «Корум Україна» в судовому порядку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.11.2020 у справі №910/6752/20 за позовом Приватного акціонерного товариства «Корум Україна» до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Горизонт" про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги №148 від 30.10.2019 в позові відмовлено повністю (рішення залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2021).

Відповідно до ст. 204 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, зважаючи на відсутність в матеріалах справи спростування презумпції правомірності договору відступлення прав вимоги №148 від 30.10.2019, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Горизонт" за вказаним договором отримала право вимоги до АТ "Українська залізниця" за тілом кредиту в розмірі 56749,46 дол. США.

За доводами позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Горизонт" як новий кредитор, придбавши право вимоги до боржника Державного підприємства "Одеська залізниця" звернулося до останнього з претензією №01-10/01-10/261119-1 від 26.11.219 щодо погашення заборгованості. У відповідь на вказану претензію Державне підприємство "Одеська залізниця" повідомило, що правонаступником всіх прав та обов`язків Державного підприємства "Одеська залізниця" є Акціонерне товариство "Українська залізниця". У подальшому, позивач звернувся до Акціонерного товариства "Українська залізниця" з претензіями №01-10/01-10/170220-1 від 17.02.2020 та №01-10/01-10/300420-1 від 30.04.2020 про сплату заборгованості за кредитним договором. Відповідач листом №Ц-7-80/1357-20 від 21.05.2020 в задоволені вимог позивача відмовив, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідач заперечував проти позовних вимог з підстав необґрунтованості нарахування позивачем процентів поза межами терміну користування кредитом (після 13.11.2016) та вказував на повне погашення кредиту, що слідує з розрахунків позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Горизонт" заборгованість за кредитним договором у розмірі 56796,46 доларів США, що еквівалентно - 1426375,22 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 21395,64 грн за період з 01.01.2014 до 30.10.2019.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що укладений між Банком та Державним підприємством "Одеська залізниця" договір №KKPOSKD.39810.016 від 14.11.2013 за своєю правовою природою є кредитним договором, до положень якого також застосовуються приписи ЦК України щодо позики.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Водночас, за змістом ч. 2 ст. 625, ст. 1050 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти за час дії договору позики, та правовідносин, які склалися внаслідок невиконання позичальником обов`язку повернути грошові кошти у визначений строк, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом.

Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625, ст. 1050 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні.

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17.

У постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відтак, зі спливом строку кредитування припиняється право позикодавця нараховувати проценти за кредитом.

Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18).

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Подібний висновок сформовано в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Як встановлено Господарським судом міста Києва, позивач допускав прострочення свого зобов`язання, у зв`язку з чим 23.11.2015 Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський банк розвитку" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства "Одеська залізниця" та Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості за кредитним договором №KKPOSKD.39810.016 від 14.11.2013 у розмірі 7383603,51 дол. США.

Рішенням Господарського суду Одеської області у справі №916/4206/15 від 09.03.2016 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства "Одеська залізниця" поточну заборгованість по процентам (станом на 15.09.2015) у сумі 27488,23 дол. США , що на день прийняття рішення становило 728438,10 грн та прострочену заборгованість по процентам (станом на 15.09.2015) у сумі 398277,17 дол. США, що на день прийняття рішення становило 10554345,00 грн, а також пеню у сумі 500000,00 грн (залишене без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 05.07.2016 у справі №916/4206/15).

Вказаним рішенням, зокрема встановлено, що банком, в порядку п. 6.1 кредитного договору, шляхом направлення повідомлення-вимоги від 11.09.2015 за вих. №6575 було змінено його умови в частині строків повернення кредиту - до 23.09.2015.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином обставини встановлені у рішенні Господарського суду Одеської області у справі №916/4206/15 від 09.03.2016 є преюдиційними для даної справи.

Відтак колегія суддів вважає, що банк змінивши умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту - до 23.09.2015 та звернувшись з позовом до Господарського суду Одеської області реалізував своє право на дострокове повернення грошових коштів за кредитним договором, чим в односторонньому порядку змінив строк виконання основного зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13, яка дійшла висновків про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що банк до закінчення строку кредитного договору використав своє право вимагати дострокового повернення кредиту позичальником, а строк кредитування Державного підприємства "Одеська залізниця" є таким, що закінчився, як і його право законно користуватися позиченими коштами, суд апеляційної інстанції вважає, що банк з 23.09.2015 не мав правових підстав здійснювати нарахування процентів за користування кредитом на умовах, визначених кредитним договором (у розмірі 10,3%), в той час як у спірний період з 23.09.2015 по 30.10.2019 відсотки за користування кредитом підлягали обчисленню на підставі ст. 625 ЦК України (враховуючи, що умовами кредитного договору не передбачено інший розмір процентів після прострочення грошового зобов`язання).

Вказаного місцевий господарський суд не врахував та в порушення норм матеріального права безпідставно стягнув з відповідача прострочену заборгованість за процентами по кредиту за період з 01.01.2014 по 30.10.2019 у сумі 11222,05 дол. США, що еквівалентно 281828,37 грн.

Виходячи з наданого позивачем розрахунку позовних вимог, здійснивши арифметичну перевірку нарахувань за період з 01.01.2014 по 22.09.2015 (беручи до уваги фактичне погашення грошових коштів клієнтом в період з 01.01.2014 по 01.05.2015), колегія суддів встановила, що станом на 23.09.2015 прострочена заборгованість за процентами по кредитному договору становила 378642,73 дол. США.

Згідно позовних вимог станом на 30.10.2019 вказана заборгованість становила 11222,05 дол. США зважаючи на оплати відповідача.

Так, з розрахунку позивача слідує, що з 01.12.2016 позивачем було зараховано 8452408,39 дол. США сплачених відповідачем, а саме:

- 425765,40 дол. США (грудень 2016 року);

- 10297,44 дол. США (лютий 2017 року);

- 8000509,71 дол. США (квітень 2017 року);

- 15835,84 дол. США (червень 2017 року).

Пунктом 2.9 кредитного договору унормовано, що погашення заборгованості позивальника здійснюється в наступній черговості:

- в першу чергу - прострочена заборгованість за процентами;

- в другу чергу - нараховані проценти;

- в третю чергу - прострочена заборгованість за основною сумою боргу;

- в четверту чергу - основна сума боргу;

- в п`яту чергу - штрафи, пені та витрати/збитки банку, які виникли при супроводі кредиту, передбачені п.п. 6.2, 6.3, 6.4 договору, якщо такі мали місце;

- в шосту чергу - витрати банку, пов`язані з одержанням виконання по цьому договору.

За наведеного, беручи до уваги п. 2.9 кредитного договору, у грудні 2016 року прострочена заборгованість за процентами у сумі 378642,73 дол. США була погашена у повному обсязі. А отже, вимога позивача про стягнення з відповідача простроченої заборгованість за процентами по кредиту у сумі 11222,05 дол. США, що еквівалентно 281828,37 грн заявлена безпідставно.

Стосовно позовних вимог про стягнення простроченої заборгованості за кредитом у сумі 45574,41 дол. США, що еквівалентно 1444546,85 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Задовольняючи вказану позовну вимогу суд першої інстанції виходив з того, що вимога позивача про стягнення простроченої заборгованості за кредитом у сумі 45574,41 дол. США є обґрунтованою, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження сплати відповідачем грошових коштів позивачу.

Проте, колегія суддів не погоджується з доводами суду першої інстанції щодо обґрунтованості вказаної вимоги, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В позовній заяві позивач вказує про наявність у відповідача простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 45574,41 дол. США. При чому в підтвердження своїх вимог до позовної заяви додано лише розрахунок заборгованості.

Відтак, враховуючи положення ст. 14 ГПК України, для встановлення суми простроченої заборгованості за кредитом, слід виходити із поданих позивачем доказів в підтвердження вказаної заборгованості, а саме розрахунку заборгованості.

З розрахунку заборгованості вбачається, що прострочена заборгованість за кредитом становила 6957838,11 дол. США. В свою чергу, як було зазначено вище, з 01.12.2016 позивачем було зараховано 8452408,39 дол. США в рахунок погашення заборгованості за кредитом та відсотками (з яких 378642,73 дол. США підлягають списанню в рахунок погашення процентів).

Таким чином, зважаючи на зміну банком строку дії кредитного договору, що в свою чергу впливає на неправомірність нарахування процентів за користування кредитними коштами після 23.09.2015, згідно наданого позивачем розрахунку вбачається, що переплата відповідача за кредитним договором становить 27898188,75 дол. США.

З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини слід зазначити слідуюче.

Згідно ч. 1 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суду, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до приписів ч.ч. 1-4 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

При цьому ст.ст. 73-80 ГПК України визначено поняття доказів, їх належності, допустимості, достатності та достовірності, а також підстави звільнення від доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, відповідно до приписів ст.ст. 13, 14, 73-80, 162 ГПК України, обов`язок надання суду обґрунтованого розрахунку позовних вимог та надання доказів на підтвердження його обґрунтованості, тобто доведення перед судом його правильності та достовірності, покладено саме на позивача. Суд, в свою чергу, оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Тобто, суд перевіряє правильність та обґрунтованість розрахунку позовних вимог в ракурсі відповідності останнього вимогам чинного законодавства та умовам кредитного договору на підставі наданих позивачем доказів. При цьому на суд не покладено обов`язок здійснювати замість позивача розрахунок чи перерахунок позовних вимог. Встановивши, що розрахунок позовних вимог не відповідає критерію обґрунтованості, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, з метою всебічного, повного та об`єктивного вирішення спору, зобов`язаний надати можливість позивачу надати інший розрахунок позовних вимог або ж навести перед судом додаткові доводи на обґрунтування розрахунку позовних вимог чи надати додаткові докази.

Водночас, як убачається з матеріалів справи, ні від позивача, ні від відповідача не надійшло жодних заяв чи клопотань щодо вчинення процесуальних дій, які необхідно вчинити з метою всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи по суті.

Таким чином, з сукупності викладеного вище слідує, що розмір позовних вимог є необґрунтованим, обставини покладенні в основу позову не підтверджуються долученими до позову доказами, а позивачем не надано суду інших доказів на підтвердження обґрунтованості позову, тобто позов є необґрунтованим, а відтак не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги стосовно неправомірності дій банку щодо конвертації отриманих грошових коштів 04.04.2017 за курсом НБУ станом на 05.04.2017 залишаються судом без розгляду, оскільки матеріали справи не містять належних та достовірних доказів здійснення відповідачем оплати у сумі 216965446,80 грн саме 04.04.2017, тоді як з розрахунку позивача вбачається, що грошові кошти у розмірі 8000509,71 дол. США надійшли у квітні 2017 року без зазначення дати надходження.

Як передбачено ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" підлягає задоволенню. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/8848/20 підлягає скасуванню, з підстав передбачених п.п 1, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/8848/20 скасувати та ухвалити нове рішення.

3. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Горизонт" відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Горизонт" (01033, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 44, офіс 104; ідентифікаційний код 39013897) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) 32093 (тридцять дві тисячі дев`яносто три) грн 46 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 28.12.2021.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В.Андрієнко

С.І. Буравльов