ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2021 року м.Дніпро Справа № 904/7537/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Антоніка С.Г.,

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: Зайцев В.Ю., довіреність № 8561-К-Н-О від 04.11.2021 р., адвокат;

від відповідача: Кузьменко В.С., ордер серія АЕ № 1111431 від 20.12.2021 р., адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НФМ Агро" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2021 (суддя Ярошенко В.І., м. Дніпро) у справі № 904/7537/21

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "НФМ Агро", м. Новомосковськ, Дніпропетровська область

про стягнення компенсації за спожиті комунальні послуги

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НФМ Агро" про стягнення заборгованості у розмірі 932 697, 75 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо компенсації позивачу витрат за спожиті комунальні послуги у період з травня 2020 року по травень 2021 року, за об"єктом оренди, яким продовжує користуватись відповідач в бездоговірному порядку, після завершення дії договору оренди приміщення.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2021 у справі №904/7537/21 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "НФМ Агро" на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість з компенсації плати за спожиті комунальні послуги у загальному розмірі 932 697,75 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 13 990, 47 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "НФМ Агро", просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2021 у справі №904/7537/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції при задоволенні позову не звернув уваги на те, що позивачем всупереч вимогам ст.ст.13, 73, 76 ГПК України, не доведено заявлених позовних вимог жодним належним та допустимим доказом. Зокрема, позивачем не надано жодного доказу, який підтверджує розмір спожитих комунальних послуг, таких як покази лічильників, рахунки постачальників комунальних послуг та інші первинні документи; як не надані позивачем і договори на споживання комунальних послуг, укладені з відповідними постачальниками цих послуг; не надано позивачем і доказів оплати цих послуг, в той час, як предметом позовних вимог є саме компенсація витрат на оплату комунальних послуг.

Єдиний документ, наданий позивачем до суду першої інстанції довідка про розрахунок витрат ТОВ "НФМ Агро" за період з 01.05.2020 по 31.05.2021, складена працівником банку керівником управління експлуатації інженерної мережі банку ГО Кузьмич А.П., однак, апелянт вказує на те, що такий доказ не може слугувати підтвердженням спожитих та сплачених позивачем комунальних послуг.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що предметом позовних вимог є стягнення вартості послуг з постачання електричної енергії; згідно наданої самим позивачем довідки її вартість становить 677236,64 грн, а не 932 697,75 грн., яка стягнута судом першої інстанції.

Відтак, апелянт наголошує, що заявлений позивачем позов є необґрунтованим, а обставини у ньому зазначені не доведеними, при цьому суд першої інстанції фактично тягар доказування обставин, що входять до предмету спору, поклав на відповідача, що порушує принципи господарського судочинства.

Апелянт вважає заявлені позовні вимоги взагалі безпідставними, з огляду на те, що відповідно до попереднього договору оренди, укладеного між сторонами, щомісячний розмір орендної плати становив 146 230,50 грн і компенсація орендарем орендодавцю плати за спожиті комунальні послуги входила до орендної плати; відповідно до ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 22.05.2020 у справі №904/2373/20 за позовом ТОВ "НФМ Агро" до АТ КБ "Приватбанк" про визнання протиправними дій, визнання переважного права на укладення договору та зобов"язання укласти договір оренди вжиті заходи забезпечення позову, а також встановлене зустрічне забезпечення у вигляді обов"язку ТОВ "НФМ Агро" сплати за користування спірним майном за травень 2020 року в розмірі 146 230,50 грн у строк до 29.05.2020, а також щомісячно, починаючи з травня 2020 року, перераховувати на поточний рахунок АТ КБ "Приватбанк" плату за користування майном у розмірі запропонованої орендної плати 146 230,50 грн., безготівковими платежами не пізніше 20 числа місяця наступного за звітним. Відтак, апелянт вважає, що у справі №904/2373/20 в якості можливих збитків АТ КБ "Приватбанк" щодо несплати орендної плати та компенсації вартості комунальних послуг вже вжите зустрічне забезпечення, яке належним чином виконується ТОВ "НФМ Агро".

Звертає увагу суду, що ні позивачем, ні судом не зазначена правова підстава стягнення з відповідача компенсації вартості спожитих комунальних послуг.

Апелянт наголошує на безпідставному застосуванні судом першої інстанції висновків Верховного Суду, які не можуть бути застосовані у цій справі через різні обставини справ і не тотожні правовідносини.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти її задоволення заперечив, вважає рішення законним і обґрунтованим, таким, що відповідає нормам матеріального і процесуального права, вказує, що в ході розгляду справи, в заявах по суті справи відповідач не заперечував факти викладені в позовній заяві, не спростовував їх, не надавав доказів, які б їх спростовували; у своєму Відзиві та Клопотанні про закриття провадження у справі Відповідач вказує, що заявлені до стягнення в позові суми компенсації спожитих комунальних послуг повністю сплачені Відповідачем. Тобто, позивач вважає, що Відповідач своїми діями фактично визнав, що користується приміщенням, комунальними послугами, знав і не оспорив їх вартість, але вважає що вже сплатив за них, з урахуванням ухвали суду від 22.05.2020 у справі № 904/2373/20 щодо забезпечення позову і зустрічного забезпечення.

Наголошує, що обов`язок ТОВ "НФМ АГРО" з перерахування плати за користування майном не виключає його обов`язок зі сплати коштів за користування комунальними послугами, оскільки оплата за спожиті комунальні послуги не входить до орендної плати, так як домовленість з АТ КБ "ПриватБанк" про даний факт відсутня, а ухвалою суду не було зазначено про включення плати за спожиті комунальні послуги до орендної плати або встановленню обов`язку АТ КБ "ПриватБанк" здійснювати її оплату замість ТОВ "НФМ АГРО".

Позивач, з посиланням на Закон України "Про житлово-комунальні послуги", вважає таким, що виник на підставі закону у відповідача обов"язок з відшкодування відповідачу вартості комунальних послуг, якими фактично користувався відповідач у займаному ним приміщенні.

Позивач звертає увагу, що в підтвердження сум вартості спожитих відповідачем комунальних послуг він надав довідку про розрахунок витрат ТОВ "НФМ Агро" за період з 01.05.2020 по 31.05.2021; такий доказ при розгляді справи в суді першої інстанції відповідач не ставив під сумнів, не спростовував та не заперечував викладене в ньому, тому, за відсутності доводів відповідача, чи доказів, які спростовують доводи позивача, вважає надані ним докази більш вірогідними для задоволення позову.

З посиланням на новий стандарт доказування вірогідності доказів, тобто співставлення доказів наданих сторонами, які зможуть переважити доводи протилежної сторони судового процесу, вважає, що ним доведено належними та допустимими доказами свої позовні вимоги.

Щодо доводів апеляційної скарги про невірно вказану суму до стягнення в рішенні суду, то вважає, що Відповідач очевидно вдається до надмірного формалізму, з урахуванням того, що в позовній заяві міститься розрахунок заборгованості в якому розраховано борг за спожиті комунальні послуги на загальну суму 932 697,75 грн, тобто не тільки за електричну енергію, з цієї суми сплачений відповідний судовий збір за подачу позову, до позову додана довідка, яка підтверджує розрахунок комунальних послуг саме на суму 932 697,75 грн. Тому, очевидним є вірне зазначення судом першої інстанції в рішенні суду суми до стягнення 932 697,75 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2021, для розгляду справи №904/7537/21 визначена колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Дармін М.О., Антонік С.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "НФМ Агро" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2021 у справі №904/7537/21; розгляд справи № 904/7537/21 призначено у судовому засіданні на 20.12.2021 на 11:00 год.; сторонам наданий строк для подачі відзиву, заяв, клопотань.

20.12.2021 до Центрального апеляційного господарського суду від апелянта надійшли два клопотання про зупинення провадження у справі №904/7537/21:

- до набрання законної сили судовим рішенням у справі №904/2373/21 за позовом ТОВ "НФМ Агро" до АТ КБ "Приватбанк" про визнання протиправними дій, визнання переважного права на укладення договору та зобов"язання укласти договір оренди, яке мотивовано тим, що у провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебуває справа №904/2373/20 і у випадку задоволення позовних вимог у ній питання сплати комунальних платежів буде врегульовано нормами договору оренди, відповідно до якого компенсація орендарем орендодавцю плати за спожиті комунальні послуги входить до орендної плати, відтак, будуть відсутні підстави для задоволення позову у справі №904/7537/21;

- до набрання законної сили судовим рішенням у справі №904/5314/20 (904/764/21) за позовом ТОВ "Ебоуд Файненс" до АТ КБ "Приватбанк" та ТОВ "Товариства освіти ім.. М.С. Грушевського" про визнання недійсним договору купівлі-продажу, яке мотивовано тим, що у разі задоволення позову у цій справі фактичним власником приміщення за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, 9, буде ТОВ "Ебоуд Файненс", відтак, АТ КБ "Приватбанк" не матиме права заявляти вимоги щодо стягнення компенсації за комунальні послуги.

Розглянувши у судовому засіданні 20.12.2021 вказані клопотання апелянта, колегія суддів протокольною ухвалою відмовила в їх задоволенні.

Постановляючи протокольну ухвалу, колегія суддів, з огляду на приписи п.5 ч.1 ст.227 ГПК України, дійшла висновку, що предмети спорів у вказаних справах є різними і різним є коло обставин, що мають досліджуватись у справах, з різною доказовою базою, відтак, з огляду на те, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, підстави для зупинення провадження у цій справі відсутні.

В судовому засіданні 20.12.2021 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

01.02.2020 між Акціонерним товариством комерційний банк Приватбанк (далі позивач, орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю НМФ Агро (далі відповідач, орендар) укладено договір оренди (далі договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору в порядку та на умовах, визначених договором, орендодавець зобов`язується передати орендарю, а орендар зобов`язується прийняти у тимчасове користування (оренду) приміщення, визначене у договорі, за плат та на обумовлений строк для здійснення господарської діяльності.

Згідно пункту 1.2 договору приміщення, яке передається в оренду за договором (надалі іменується "Приміщення"), знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, 9, має загальну площу 1228, 9 кв. м, та знаходиться у власності орендодавця на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 29.12.2014, посвідченого Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В., реєстровий № 10940.

Відновна вартість приміщення, що передається у оренду, становить 9 703 394 (дев`ять мільйонів сімсот три тисячі триста дев`яносто чотири) гривні 40 копійок без ПДВ (пункт 1.3 договору).

Пунктом 1.4 договору встановлено, що приміщення надається орендареві для використання його у діяльності орендаря як офісне.

В пункті 2.2 договору передбачено, що орендна плата підлягає сплаті до 20 числа поточного місяця за наступний місяць оренди (розрахунковий), без надання орендодавцем рахунків, із розрахунку:

- за площу 1 201.4 кв. м із розрахунку 120, 00 грн за 1 кв. м, в т.ч. ПДВ 20, 00 грн.

- за площу 27, 5 кв. м (за будівлю архіву площею 27, 5 кв. м на 0 (нульовому) поверсі приміщення) із розрахунку 75, 00 грн за 1 кв. м. в т. ч. ПДВ 12, 5 грн.

А за всю орендовану площу 146 230, 5 грн в т. ч ПДВ 24 371, 75 грн. за місяць оренди та починає нараховуватись з моменту підписання акту здачі-приймання приміщення.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць підлягає індексації з коефіцієнтом рівним 1 (одиниці).

Компенсація орендарем орендодавцю плати за спожиті комунальні послуги входить до орендної плати (пункт 2.4 договору).

Відповідно до пункту 5.1 договору передача орендодавцем та прийняття орендарем приміщення у оренду надається та засвідчується актом здачі-приймання приміщення у оренду. Повернення приміщення орендодавцю здійснюється за актом здачі-приймання. Обов`язок по складанню акта здачі-приймання покладається на сторону, яка передає приміщення іншій стороні договору.

Актом здачі-приймання приміщення 01.02.2021 АТ КБ Приватбанк передано, а ТОВ НМФ Агро прийнято у користування приміщення, що розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Заводська, буд. 9, загальною площею 1 228, 9 квадратних метрів (арк. с. 24).

Цей договір вважається укладеним з моменту його підписання та діє з 01 лютого 2020 року по 30 квітня 2020 року (пункт 7.1 договору).

Згідно підпункту 4.2.16 пункту 4.2 орендар зобов`язується звільнити приміщення та повернути його орендодавцю у разі закінчення строку дії договору або у разі його дострокового розірвання в останній день дії договору у стані, в якому приміщення було одержане, з урахуванням нормального зносу.

Листом від 30.04.2020 № Е.18.0.0.0/4-74083 позивачем повідомлено відповідача про неможливість продовження орендних відносин після завершення строку його дії (арк. с. 25-26).

АТ КБ Приватбанк повторно звернулось з повідомленням № Е.18.0.0.0/4-83440 від 20.05.2021 до відповідача з вимогою складення акту передачі приміщення з оренди у двох примірниках та сплати неустойки в розмірі подвійної плати за час прострочення.

У позовній заяві позивач зазначив, що орендар, продовжуючи неправомірне користування приміщенням, споживав комунальні послуги, вартість яких не компенсував орендодавцю, чим спричинив понесення позивачем витрат у вигляді плати за комунальні послуги.

Згідно з розрахунком позивача, наведеним у позовній заяві, відповідач у період з травня 2020 року по травень 2021 року спожив у використовуваному ним приміщенні послуги з електропостачання на суму 677 236,64 грн та послуги водопостачання/ водовідведення на суму 17 833,26 грн, послуги газопостачання та розподілу газу в розмірі 237627,85 грн, таким чином, загальна вартість комунальних послуг спожитих та не компенсованих відповідачем складає 932 697,75 грн. У підтвердження сум вартості спожитих відповідачем комунальних послуг позивач надав: довідку про розрахунок витрат ТОВ НФМ Агро за період з 01.05.2020 по 31.05.2021 (арк. с. 29).

Позивач зазначає, що 05.08.2021 ним на адресу відповідача надіслано претензію № 2/05/08-2021, якою повідомлено останнього про наявність у нього заборгованості зі сплати спожитих комунальних послуг за період травня 2020 року по травень 2021 року в розмірі 932 697, 75 грн та необхідність невідкладного погашення наявної суми заборгованості.

У зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язання з компенсації позивачу спожитих комунальних послуг у використовуваному приміщенні на загальну суму 932 697,75 грн позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, господарський суд виходив із того, що між сторонами склались фактичні правовідносини з оренди майна, в яких відповідач, без наявності письмового договору з позивачем використовує належне останньому нежитлове приміщення загальною площею 1 228, 9 кв. м, що знаходиться за адресою: за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, 9. Тож, у відповідача, у зв`язку зі споживанням у даному приміщенні комунальних послуг з електропостачання та теплопостачання у період з травня 2020 року по травень 2021 року, факт чого не заперечується відповідачем, виникло зобов`язання з відшкодування позивачу вартості понесених ним витрат на оплату цих послуг у загальному розмірі 932 697, 75 грн.

Суд визнав таким, що настав, строк виконання відповідачем зобов`язання з компенсації (відшкодування) позивачу вартості спожитих протягом травня 2020 року по травень 2021 року комунальних послуг у використовуваному приміщенні.

З посиланням на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18, відповідно до яких споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги, судом визнано такими, що доведені заявлені позивачем вимоги щодо відшкодування вартості комунальних послуг за спірний період.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України регламентовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виконавцями і управителями, споживачами, а також їхні права та обов`язки визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 № 2189-VІІІ.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає:

забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;

купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;

поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

В розумінні термінів, визначених статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору;

житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;

індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги;

споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач.

Статтею 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є:

1) споживачі (індивідуальні та колективні);

2) управитель;

3) виконавці комунальних послуг.

Виконавцями комунальних послуг є:

1) послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача;

2) послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом;

3) послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація;

4) послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води;

5) послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання;

6) послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення;

7) послуг з поводження з побутовими відходами - суб`єкт господарювання, визначений виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до п.п.1, 5 ч.2 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

За приписами ч.1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону (ч.1 ст.10 Закону).

Згідно зі ст.12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Істотними умовами договору про надання житлово-комунальної послуги є:

1) перелік послуг;

2) вимоги до якості послуг;

3) права і обов`язки сторін;

4) відповідальність сторін за порушення договору;

5) ціна послуги;

6) порядок оплати послуги;

7) порядок і умови внесення змін до договору, в тому числі щодо ціни послуги;

8) строк дії договору, порядок і умови продовження його дії та розірвання.

Відповідно до ч. ст.17 Закону комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.

Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства.

Оскільки законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, та праву споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, відповідає визначений статтею 9 Закону України Про житлово-комунальні послуги обов`язок споживача (співвласника) оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, то колегія суддів вважає, що у разі відмови від оплати таких послуг споживачем з посиланням на відсутність договору, такі заперечення не повинні братися до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі N 6-2951цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі N 751/3840/15-ц, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.04.2018 у справі N 904/2238/17, від 16.10.2018 у справі N 904/7377/17, від 21.04.2020 у справі №910/7968/19.

Отже, навіть за відсутності договору, втім, з належним підтвердженням матеріалами справи факту надання послуг споживачу, останній не звільняється від оплати таких послуг.

Тому у справах щодо стягнення заборгованості з оплати наданих комунальних послуг до предмету доказування входить: чи є надання комунальної послуги договірним/позадоговірним, фактичний обсяг спожитої послуги та її вартість, строк настання оплати, а у справах щодо відшкодування вартості наданих послуг (частини послуг), також додатково, що відповідна послуга є оплаченою споживачем.

З урахуванням встановлених обставин цієї справи щодо закінчення терміну дії договору оренди, відповідно до п.2.4 якого компенсація орендарем орендодавцю плати за спожиті комунальні послуги входила до орендної плати є слушними доводи позивача, що обов`язок ТОВ "НФМ АГРО" з перерахування плати за користування майном (в порядку зустрічного забезпечення позову у справі №904/2373/20) не виключає його обов`язок зі сплати коштів за користування комунальними послугами, оскільки оплата за спожиті комунальні послуги не входить до орендної плати, так як домовленість з АТ КБ "ПриватБанк" про даний факт відсутня.

Через наведене не приймаються доводи апеляційної скарги щодо безпідставності заявлених позовних вимог, з огляду на належне виконання зустрічного забезпечення позову у справі №904/2373/20 у вигляді щомісячної оплати за користування майном, до складу якої входить компенсація комунальних витрат, за посиланням відповідача.

В той же час, позивач, заявляючи позовні вимоги до відповідача у цій справі щодо стягнення заборгованості із відшкодування вартості сплачених ним комунальних послуг за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, 9, (приміщення в якому продовжує використовувати відповідач після закінчення терміну дії договору оренди), не надав суду разом із позовною заявою, тобто не довів жодним доказом власних позовних вимог, а саме:

- обсягу і вартості отриманих відповідачем комунальних послуг, зокрема: з поставки електричної енергії, централізованого водопостачання, постачання газу та його розподілу, за період з травня 2020 року по травень 2021 року (помісячно з посиланням на кількість отриманої послуги згідно засобів обліку, зокрема не надані акти приймання-передачі наданих послуг із визначенням їх вартості за засобами індивідуального обліку у займаному , в тому числі відповідачем, приміщенні або розрахованої відповідно до займаної ним площі); доказів отримання вказаних комунальних послуг і їх вартості самим позивачем від виконавців послуг матеріали справи також не містять;

- строку настання зобов"язань з оплати (зокрема, не надані рахунки на оплату, які надсилались щомісячно відповідачу); а також оплачених самим позивачем безпосередньо надавачам комунальних послуг.

При цьому, як слушно зауважив апелянт, доказів оплати комунальних послуг самим позивачем виконавцям комунальних послуг на заявлену у позові суму 932 697,75 грн, матеріали справи також не містять, позивачем не надано.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.73 ГПК України).

У відповідності до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

З огляду на викладені норми процесуального права, заявлені позивачем позовні вимоги не підтверджені жодним доказом, відтак, є необґрунтованими, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Посилання позивача на те, що довідки про розрахунок витрат ТОВ "НФМ Агро" за період з 01.05.2020 по 31.05.2021, яка складена позивачем в односторонньому порядку, достатньо для задоволення вимог, оскільки відповідач не заперечив у заявах по суті даних в ній наведених, не приймається судом апеляційної інстанції в силу положень ч.1 ст.77 ГПК України, відповідно до якої обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В даному випадку обсяг і вартість отриманих і оплачених комунальних послуг позивачем у спірний період, для покладення обов"язку з їх відшкодування на відповідача, повинно бути доведено первинними документами, яких позивач не надав.

При цьому в даному випадку стандарт вірогідності доказів не може бути застосований, оскільки, власне, самих доказів в підтвердження заявлених позивачем позовних вимог не надано.

Також слід зауважити, що рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, без відповідної доказової бази, якій надана правова оцінка.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та задовольнив позовні вимоги, які не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до пункту 1, 3 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, а відтак, прийняв неправильне рішення, що є підставою для скасування рішення, задоволення апеляційної скарги. У справі слід ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зважаючи на задоволення апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача у справі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НФМ Агро" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2021 у справі № 904/7537/21 задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2021 у справі №904/7537/21 скасувати.

Прийняти у справі нове рішення, яким в задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "НФМ Агро", м. Новомосковськ, Дніпропетровська область про стягнення компенсації за спожиті комунальні послуги відмовити у повному обсязі.

Судові витрати по справі покласти на позивача.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Київ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НФМ Агро", м. Новомосковськ, Дніпропетровська область 20985,71 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Видачу відповідного наказу, з урахуванням необхідних реквізитів доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 30.12.2021.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя С.Г. Антонік