РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.12.2021Справа № 910/17364/21
Суддя Господарського суду міста Києва Алєєва І.В., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Ізмаїльської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Ізмаїльського морського порту)

до Державного агентства резерву України

про стягнення 142 975, 86 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із вказаною позовною заявою до відповідача про стягнення 142 975, 86 грн.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та запропоновано сторонам у визначені судом строки подати відповідні заяви по суті.

22.11.2021 від Державного агентства резерву України надійшов відзив на позовну заяву в якому заявник просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

06.12.2021 від Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Ізміїльської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) надійшла відповідь на відзив.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.09.2013 між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Ізмаїльської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) (далі - Позивач) та Державним агентством резерву України (далі - Відповідач) укладено договір № 16-П-ІЗФ/а50/22 (далі - Договір), за яким позивач зобов`язався приймати на відповідальне зберігання матеріальні цінності відповідача, а відповідач - відшкодовувати витрати на їх зберігання.

Пунктом 1.1. договору встановлено, що зберігання матеріальних цінностей державного резерву здійснюється на складських приміщеннях, майданчиках, холодильних камерах, резервуарах, підземних сховищах позивача.

Відповідно до пункту 3.1. договору відповідач зобов`язаний відшкодовувати позивачу витрати на зберігання матеріальних цінностей у межах бюджетних асигнувань, передбачених на ці цілі.

За розрахунком позивача, витрати на зберігання матеральних цінностей за 2020 рік становлять у загальному розмірі 142 975, 86 грн.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною першою статті 938 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Пунктом 2.8. договору передбачено, що позивач зобов`язаний щороку разом з річним звітом форми № 12мр подавати кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на наступний рік.

Згідно пунктів 4.1.-4.3. договору вартість зберігання цінностей визначається згідно з Порядком відшкодування витрат підприємствам та організаціям, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) із зберігання цінностей здійснюється пропорційними частками за узгодженням позивача та відповідача.

Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву сума витрат, що підлягає відшкодуванню, залежно від номенклатури матеріальних цінностей державного резерву визначається з урахуванням: 1) умов зберігання матеріальних цінностей державного резерву; 2) середнього розміру суми витрат; 3) розміру складських приміщень, майданчиків, холодильних камер, резервуарів, підземних сховищ, де зберігаються матеріальні цінності державного резерву; 4) обсягу додаткових витрат з обслуговування таких цінностей.

Відповідно до вимог п. 2.8 Договору, листом від 11.01.2020 №26/14-01-06/Вих/14 Філія направила Відповідачу Кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву ІФ ДП «АМПУ» (Адміністрація Ізмаїльського МП) на 2020 рік (далі - Кошторис), який було отримано Відповідачем 14.01.2020, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення.

Листом від 29.01.2020 №248/0/4-20 Відповідач повернув Позивачу Кошторис без погодження на доопрацювання, зазначивши, що для погодження Кошторису необхідно надати пояснення та копії (витяги) нормативних документів, що підтверджують заплановані витрати, відповідно до кожної статті ви трат, як то: документи, що підтверджують витрати по заробітній платі (копії посадових інструкцій, витяги зі штатних розписів щодо займаних посад, копії/витяги з регламентуючих документів щодо нарахування додаткової заробітної плати (галузева угода, колективний договір тощо); щодо амортизації - надати розрахунки, що містять назву методу нарахування амортизації, балансову та залишкову вартість, термін корисного використання об`єкту.

Листом від 24.02.2020 №6/04.01/14-01-03, не зважаючи на невмотивованість вимог Відповідача, з метою уникнення подальшого вирішення питання щодо виконання умов Договору в судовому порядку, Позивач надав на адресу Відповідача завірені належним чином копії документів, визначених в листі від 29.01.2020 №248/0/4-20, надавши додаткові пояснення. Лист Відповідачем отримано 02.03.2020, про, що свідчить інформація, зазначена в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Листом від 12.03.2020 №675/0/4-20 Відповідачем було повторно повернуто направлені документи без погодження, мотивуючи необхідністю надання раніше наданої та додаткової інформації щодо амортизації та потребою в оформленні інформації, наданої листом від 24.02.2020 №6/04.01/14-01-03 у вигляді довідки.

Лисом від 06.04.2021 №М12/04.01/14-01-03 Позивач знову звернувся до Відповідача про незаконність його вимог щодо надання додаткових документів та просив погодити наданий Кошторис. Лист отримано Відповідачем 15.04.2020, про, що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Листом від 13.05.2020 №1095/0/4-20 Відповідач повертає Кошторис без погодження мотивуючи відсутністю документів щодо підтвердження витрат по охороні (платіжні документи або будь-які інші документи, що підтверджують вартість послуг).

Листом від 10.06.2020 №15/04.01/14-01-03 Позивач надав пояснення щодо неможливості надання копії договору, оскільки згідно п. 39 Переліку відомостей, які містять службову інформацію, і яким надається гриф «Для службового користування», затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 31.05.2013 №335, даному договору про надання послуг охорони присвоєно гриф «Для службового користування» та позначення «Копіюванню не підлягає». Окрім того розрахунки, наведені в Кошторисі, є орієнтовними, складеними відповідно до видатків, понесених в минулий період, а отже надати платіжні документи, що підтверджують вартість послуг не виявляється можливим через їх об`єктивну відсутність (послуги ще не надані та відповідно не оплачені). Лист отримано Відповідачем 15.06.2021 про, що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Листом від 08.07.2020№1581/0/4-20 Відповідач повертає Кошторис з повторною вимогою надання документів, в т.ч. раніше вже наданих, вимагати які не має підстав, про що Позивачем вже було неодноразово зазначено в листах-відповідях на аналогічні за змістом листи.

На виконання вимог п. 2.7 Договору Позивачем листом від 20.01.2021 №31/14.01/14- 01-03 було направлено Звіт по витратам на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву ІФ ДГІ «АМПУ» (Адміністрація Ізмаїльського МТТ) за 2020 рік (надалі - Звіт), який було отримано Відповідачем 25.01.2021, про факт чого свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Листами від 25.03.2021 №12/04.01/14-03-03 та від 28.04.2021 №14/04.01/14-03-03 Позивач знову звернувся до Відповідача про необхідність надання погодженого Звіту. Факт отримання даних листів 29.03.2021 та 05.05.2021 (відповідно) підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Листом від 27.05.2021 №1253/0/4-21 Відповідач повертає на адресу Позивача непогоджений Звіт з підстав втрати бюджетних асигнувань на 2020 рік.

Листом від 14.06.2021 №22/04.01/14-03-03 Позивач повторно направляє на адресу Відповідача документи на погодження, в тому числі Звіт. Отримання даного листа підтверджується листом-відповіддю Відповідача від 01.07.2021 №1556/0/4-21, яким Відповідач вкотре повернув Позивачу документи, в тому числі й Звіт, без погодження та підписання.

Відповідач, в порушення умов договору не відшкодував позивачу витрати за зберігання матеріальних цінностей у розмірі 142 975, 86 грн., що стало підставою для звернення до суду з позовом.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що позивач не надав усіх розрахунків, пояснень та копій нормативних документів, що підтверджують заплановані витрати по зберіганню матеріальних цінностей.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено витрати на зберігання матеріальних цінностей за 2020 рік у розмірі 142 975, 86 грн. відповідно до договору № 16-П-ІЗФ/а50/22 від 26.09.2013.

Таким чином, заперечення відповідача стосовно необґрунтованості визначеного позивачем розміру витрат на зберігання матеріальних цінностей за 2020 рік є безпідставними, а відмова у погодженні звіту та кошторису по витратам на зберігання матеріальних цінностей за 2020 рік на суму 142 975, 86 грн. є невмотивованою.

З огляду на викладене, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу витрати на зберігання матеріальних цінностей за 2020 рік на суму 142 975, 86 грн.Доказів оплати відповідачем вказаної суми заборгованості суду не надано.

Згідно із ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність порушень строків оплати за отриманий товар та відсутність підстав для застосування відповідальності за таке порушення.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Стягнути з ДЕРЖАВНОГО АГЕНТСТВА РЕЗЕРВУ УКРАЇНИ (Україна, 01601, місто Київ, ВУЛИЦЯ ПУШКІНСЬКА, будинок 28; ідентифікаційний код 37472392) на користь ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «АДМІНІСТРАЦІЯ МОРСЬКИХ ПОРТІВ УКРАЇНИ» (Україна, 01135, місто Київ, ПРОСПЕКТ ПЕРЕМОГИ , будинок 14, ідентифікаційний код 38727770) в особі ІЗМАЇЛЬСЬКОЇ ФІЛІЇ ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «АДМІНІСТРАЦІЯ МОРСЬКИХ ПОРТІВ УКРАЇНИ» (АДМІНІСТРАЦІЯ ІЗМАЇЛЬСЬКОГО МОРСЬКОГО ПОРТУ) (Україна, 68600, Одеська обл., місто Ізмаїл, ВУЛИЦЯ НАБЕРЕЖНА ЛУКІ КАПІКРАЯНА, будинок 4, ідентифікаційний код 38728402) заборгованість в розмірі - 142 975 (сто сорок дві тисячі дев`ятсот сімдесят п`ять) грн. 86 коп. та 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Алєєва