ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2021 р. Справа№ 910/10148/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Пантелієнка В.О.

Полякова Б.М.

за участю секретаря судового засідання Кудько О.О.

та представників учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засіданні від 20.12.2021 у даній справі

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Місто ТВ Сервіс"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.08.2021

у справі № 910/10148/21 (Суддя Щербаков С.О.)

за позовом Громадської спілки "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Місто ТВ Сервіс"

про укладення договору

ВСТАНОВИВ

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.08.2021 у справі №910/10148/21 повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Місто ТВ Сервіс" зустрічну позовну заяву до Громадської спілки "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" про визнання недійсним типового договору у справі № 910/10148/21.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Місто ТВ Сервіс" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 02.08.2021 у справі №910/10148/21 та направити справу для продовження розгляду до господарського суду міста Києва.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Скаржник зазначає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що проект договору, укладення якого вимагає позивач у судовому порядку не є редакцією типового договору, і що такий договір не розміщений на офіційному сайті позивача. Як закріплено п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» організації колективного управління зобов`язані оприлюднювати на своїх веб-сайтах та підтримувати в актуальному стані таку інформацію: 4) типові договори і проекти попередніх тарифів, затверджені організацією колективного управління. На думку скаржника, чинним законодавством України на Позивача, як організацію колективного управління, покладається обов`язок, щодо розміщення на власному веб-сайті типових договорів, які пропонуються для укладення з користувачами, а також проекти попередніх тарифів, затверджені організацією колективного управління. Скаржник зазначає, що Позивач намагається визнати укладеним саме типовий договір, який розміщений на його веб-сайті, а не інший, не пов`язаний з типовим договором, як зазначає Суд першої інстанції. Скаржником при поданні зустрічної позовної заяви було обрано ефективний спосіб захисту шляхом визнання недійсним типового договору про надання дозволу на кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і суміжних прав, крім прав організацій мовлення на програми організацій мовлення, укладення якого в судовому порядку вимагає Позивач. Крім цього, необхідність спільного розгляду вказаних позовних вимог додатково обумовлюється схожістю правовідносин - укладення провайдером договору з організацією колективного управління та наявністю спільних доказів у справі (договором, наказом про акредитацію організації колективного управління, протоколом переговорів тощо). Як зазначено скаржником, окремий розгляд первісного та зустрічного позову у наведеній ситуації не сприятиме ефективному та своєчасному здійсненню захисту прав та законних інтересів Апелянта з огляду на те, що він буде змушений повторно звертатися за судовим захистом та витрачати ресурси на доведення і з`ясування обставин, які цілком реально встановити у межах провадження у справі №910/10148/21.

У судове засідання 20.12.2021 з`явився представник скаржника. Представники інших сторін в судове засідання не з`явились, про причини не явки не повідомили.

Учасники провадження про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином направленням на адреси місцезнаходження учасників справи копій відповідних ухвал суду.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Частиною 11 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

В той же час за положеннями статті 129 Конституції України та статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Наведена правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №924/369/19.

Судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що сторони не були позбавлені права та можливості ознайомитись з відповідною ухвалою Північного апеляційного господарського суду, дізнавшись про дату, місце та час судового засідання у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд прийшов до висновку за можливе здійснювати розгляд скарги без участі певних представників учасників справи, що не з`явилися у судове засідання, так як вони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

В судовому засіданні 20.12.2021 предстаник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги. Представником скаржника було надано на огляд суду та для залучення до матеріалів оскарження оригінал заяви про зміну (доповнення) підстав зустрічного позову та відзиву в відміткою господарського суду міста Києва від 29.07.2021 про отримання. У зв`язку з тим, що до суду апеляційної інстанції надійшли лише матеріали оскарження ухвали господарського суду міста Києва від 02.08.2021 у данній справі, то колегія суддів вирішила дослідити вказаний документ та долучити його до матеріалів оскарження.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції переглядає оскаржувану ухвалу в межах доводів апеляційної скарги.

Проаналізувавши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку: апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін, з огляду на наступне.

Колегія суддів, переглядаючи оскаржувану ухвалу, погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Громадська спілка "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" (далі-позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Місто ТВ Сервіс" (далі - відповідач), в якому просить суд з 10.04.2020 вважати укладеним між Громадською спілкою "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Місто ТВ Сервіс" договір про надання дозволу на кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і суміжних прав, крім прав організацій мовлення на програми організацій мовлення, в редакції, викладеній в прохальній частині позовної заяви б/н від 17.06.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є єдиною в Україні акредитованою організацією у сфері обов`язкового колективного управління - кабельна ретрансляція об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, в свою чергу, відповідач здійснює на території України діяльність провайдера програмної послуги та в силу приписів ст. 20 Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав" зобов`язаний укласти з організацією колективного управління відповідний договір.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 29.07.2021.

22.07.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Місто ТВ Сервіс" до Громадської спілки "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" , в якій заявник просить суд:

- визнати недійсними типовий договір про надання дозволу на кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і суміжних прав, крім прав організацій мовлення на програми організацій мовлення, затверджений Громадською спілкою "Коаліція аудіовізульних і музичних прав";

- визнати недійсними тарифи винагороди (доходу від прав) за кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, крім прав організацій мовлення щодо іхніх власних програм (передач) мовлення, затверджені Протоколом переговорів щодо остаточних розмірів тарифів за кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, крім прав організацій мовлення щодо їхніх власних програм (передач) мовлення, дата завершення голосування 10.04.2020.

Повертаючи вищевказану зустрічну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що підстави та предмет позову за первісним позовом та за зустрічним позовом є різними, зокрема вимоги за первісним позовом обґрунтовані тим, що відповідач здійснює на території України діяльність провайдера програмної послуги та в силу приписів ст. 20 Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав" зобов`язаний укласти з організацією колективного управління відповідний договір, а вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що типовий договір, розміщений на офіційному сайті Громадської спілки "Коаліція аудіовізульних і музичних прав" та тарифи, затверджені Протоколом переговорів щодо остаточних розмірів тарифів за кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, крім прав організацій мовлення щодо їхніх власних програм (передач) мовлення, не відповідають вимогам законодавства, а тому підлягають визнанню недійсними.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 п. 3 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.

Отже, зустрічний позов - це позов, що подається відповідачем до позивача для одночасного розгляду з первісним позовом. Зустрічний позов характеризується самостійністю матеріально-правової вимоги відповідача до позивача.

Зустрічний позов має певну специфіку, яка відрізняє його від інших видів позовів (зокрема, й від первісного). По-перше, право подання зустрічного позову має не будь-який учасник процесу, а лише відповідач за первісним позовом; пред`являється він до первісного позивача. По-друге, подання зустрічного позову є можливим лише у строк для подання відзиву. По-третє, зустрічний позов має на меті захист від первісного позову або заліком, або спростуванням його частково чи повністю, або розглядом в одному провадженні хоча й різних, але взаємопов`язаних вимог.

Зустрічний позов може подаватися не лише для захисту проти первісного позову, а й бути самостійним засобом захисту проти позивача, іноді зустрічний позов може бути спрямовано тільки до заліку первісної вимоги. Подання зустрічного позову надає можливість через спільний розгляд первісної і зустрічної вимоги повніше врахувати правові відносини сторін.

Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у такому:

а) обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору. Взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах;

б) вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись.

в) задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову. Подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом. У таких випадках задоволення зустрічного позову тягне за собою відмову у первісному позові повністю чи частково.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в ухвалах від 17.11.2020 у справі №911/58/20, від 20.05.2020 у справі №922/618/20.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 180 ГПК України, суд зазначає, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за умови не лише їх взаємопов`язаності, а й доцільності їх спільного розгляду.

Взаємопов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Суд зазначає, що конструкція частини другої статті 180 ГПК України вказує на її імперативність, тобто суд позбавлений у даному випадку широкого розсуду щодо доцільності прийняття зустрічного позову. Умовою цього є посилання у зустрічному позові на обставини, за якими задоволення зустрічного позову матиме наслідком повну або часткову відмову у задоволенні первісного позову, та виникнення позовів з одних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог первісного позову є визнання укладеним договору про надання дозволу на кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і суміжних прав, крім прав організацій мовлення на програми організацій мовлення, на умовах запропонованих позивачем та в редакції, викладеній в прохальній частині позовної заяви від 17.06.2021.

Водночас, у зустрічній позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю "Місто ТВ Сервіс" просить суд визнати недійсними типовий договір про надання дозволу на кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і суміжних прав, крім прав організацій мовлення на програми організацій мовлення, затверджений Громадською спілкою "Коаліція аудіовізульних і музичних прав" та визнати недійсними тарифи винагороди (доходу від прав) за кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, крім прав організацій мовлення щодо іхніх власних програм (передач) мовлення. Зокрема, ТОВ "Місто ТВ Сервіс" вказує, що договір, про визнання укладеним якого Громадська спілка "Коаліція аудіовізульних і музичних прав" звернулася до суду, є типовим та розміщений на офіційному сайті Громадської спілки "Коаліція аудіовізульних і музичних прав".

Вивчивши зміст первісного та зустрічного позовів, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що в суді не доведено взаємопов`язаності підстав та предмету цих позовів, зокрема, вимоги за первісним позовом обґрунтовані тим, що відповідач здійснює на території України діяльність провайдера програмної послуги та в силу приписів ст. 20 Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав" зобов`язаний укласти з організацією колективного управління відповідний договір, у редакції викладеної у прохальній частині позовної заяви від 17.06.2021, а вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що відповідний типовий договір, розміщений на офіційному сайті Громадської спілки "Коаліція аудіовізульних і музичних прав" та тарифи, затверджені Протоколом переговорів щодо остаточних розмірів тарифів за кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, крім прав організацій мовлення щодо їхніх власних програм (передач) мовлення, дата завершення голосування 10.04.2020, не відповідають вимогам законодавства, а тому підлягають визнанню недійсними.

У даному випадку предметом первісного позову є переддоговірний спір щодо спонукання відповідача до укладення договору на умовах, запропонованих позивачем, при цьому, первісна позовна заява не містить посилання на те, що умови договору, викладені Громадською спілкою "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" в прохальній частині позовної заяви, є редакцією відповідного типового договору, як і не містить посилання на те, що такий типовий договір розміщений на офіційному сайті Громадської спілки "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав", лише зазначено, що позивач звертався до відповідача з пропозицією укласти договір та проект договору в редакції, викладеній у прохальній частині позовної заяви, направлявся на адресу відповідача. Вказаного скаржник не спростував, не довів в суді, що умови договору, викладені в прохальній частині первісної позовної заяви, є редакцією відповідного типового договору, який він просить визнати недійсним. У договорі, про укладення якого заявлено первісний позов, у п.1 (основні визначення, терміни): «Тариф - розмір щомісячної винагороди (відрахування на користь правовласників) за використання Об`єктів прав за кожного абонента, затверджений у відповідності до процедури переговорів, передбаченої Законом України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав», за якою рішення оформлене Протоколом переговорів щодо остаточних розмірів тарифів за кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, крім прав організацій мовлення щодо їхніх власних программ (передач) мовлення, від 09.04.2020, тоді як у зустрічному позові заявлена вимога визнати недійсними тарифи винагороди (доходу від прав) за кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, крім прав організацій мовлення щодо іхніх власних програм (передач) мовлення, затверджені Протоколом переговорів щодо остаточних розмірів тарифів за кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, крім прав організацій мовлення щодо їхніх власних програм (передач) мовлення, дата завершення голосування 10.04.2020. Тобто в суді не доведено, що саме ті тарифи, про які заявлено в зустрічному позові, покладені в основу відповідних умов договору, про укладення якого заявлено первісний позов.

У зустрічному позові Товариство з обмеженою відповідальністю "Місто ТВ Сервіс" просить суд, зокрема, визнати недійсним типовий договір про надання дозволу на кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і суміжних прав, крім прав організацій мовлення на програми організацій мовлення, затверджений Громадською спілкою "Коаліція аудіовізульних і музичних прав", проте, позов про визнання недійсним договору передбачає наявність сторін такого договору, дату його укладення тощо, тобто умови, що дають змогу ідентифікувати такий правочин. У разі ж оскарження Товариством з обмеженою відповідальністю "Місто ТВ Сервіс" форми відповідного договору, як акту індивідуальної дії, такий позов потребує конкретизації вимоги і зазначення рішення, яким затверджено такий акт індивідуальної дії, тощо, чого зустрічний позов в даному випадку не містить.

Таким чином, всупереч приписам ч.2 ст.180 ГПК України в суді не доведено, що первісні та зустрічні позовні вимоги є взаємопов`язаними.

В суді не доведено, що задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, не доведено, що прийняття та вирішення такого зустрічного позову доведе відсутність у позивача матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову, не доведено, що задоволення зустрічного позову потягне за собою відмову у первісному позові повністю чи частково.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що первісний та зустрічний позов не пов`язані між собою, а сумісний розгляд первісного позову та зустрічного не сприятиме правильному вирішенню спору та скорішому відновленню прав та законних інтересів сторін, а тому позовні вимоги, заявлені за зустрічним позовом, мають розглядатися в окремому провадженні.

Відповідно до ч. 6 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Суд зазначає, що відповідач не позбавлений права на звернення до суду за захистом порушеного права шляхом подання відповідної позовної заяви на загальних підставах.

Інших доводів скаржника по суті заявлених вимог, які б спростували висновки суду, покладені в основу оскаржуваного судового рішення та впливали на його правильність, в апеляційній скарзі не наведено.

У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду за результатами перегляду справи в апеляційному порядку дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення; оскаржувану ухвалу суду першої інстанції у даній справі - без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 282, 283, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Місто ТВ Сервіс" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 02.08.2021 у справі №910/10148/21 залишити без змін.

Матеріали справи №910/10148/21 направити до господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова Північного апеляційного господарського суду може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.

Повний текст складено 28.12.2021.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді В.О. Пантелієнко

Б.М. Поляков