ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.11.2021м. СумиСправа № 920/469/21

Господарський суд Сумської області у складі колегії суддів: головуючого судді Джепи Ю.А., судді Котельницької В.Л. та судді Жерьобкіної Є.А. за участю секретаря судового засідання Осокіної А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області в порядку зального позовного провадження матеріали справи № 920/469/21

за позовом: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія» «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (40022, м. Суми, вул. Друга Залізнична, 10, ідентифікаційний код 33698892),

про стягнення 359 686,35 грн,

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився,

відповідача - Пилипенко О.В. за довіреністю від 04.01.2021 № 2.

ВСТАНОВИВ:

29.04.2021 позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача борг у загальній сумі 435 290 грн 65 коп., з яких: пеня у сумі - 347 052 грн 79 коп., 3 відсотка річних у сумі 75 395 грн 32 коп., інфляційних втрат у сумі 12 842 грн 54 коп., а також стягнути з відповідача судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу від 24.09.2019 № 4094/1920-ТЕ-29 щодо оплати вартості поставленого природного газу, у зв`язку з чим відповідачеві нараховано пеню, річні та інфляційні у відповідних розмірах.

У позовній заяві позивачем наведено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які складаються з судового збору в сумі 6 529,36 грн.

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 05.05.2021 у справі № 920/469/21 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 920/469/21; призначити підготовче засідання на 15.06.2021, 12:00.

25.05.2021 від представника відповідача до суду надійшов відзив від 21.05.2021 № 2538, відповідно до якого, останній проти задоволення позову заперечує, посилаючись на неправильно здійснений розрахунок пені.

25.05.2021 від представника відповідача до суду надійшло клопотання від 21.05.2021 № 2537, відповідно до якого, останній просить суд зменшити на 50% розмір пені, яка підлягає стягненню.

09.06.2021 від представника позивача надійшла відповідь на відзив від 09.06.2021 № 39/5-4228-21, відповідно до якої, із доводами відповідача, викладеними у відзиві не погоджується, зазначаючи, що нарахована пеня, 3% річних та інфляційні втрати, здійснені позивачем у відповідності до чинного законодавства та умов договору.

09.06.2021 до суду від представника позивача - адвоката Поліщук В.О. ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) надійшла заява від 09.06.2021 вх. № 2370 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в Системі «EasyCon» на офіційному веб-порталі судової влади України за адресою www.court.gov.ua, відповідно до Порядку роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.04.2020 № 196.

Ухвалою від 10.06.2021 у справі № 920/469/21 судом постановлено заяву представника позивача - адвоката Поліщук В.О. ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) від 09.06.2021 вх. № 2370 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задовольнити; провести підготовче засідання у справі № 920/469/21, призначене на 15.06.2021, 12:00 за участі представника позивача у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» (пошук в мережі Інтернет здійснюється за посиланням: https://easycon.com.ua).

Протокольною ухвалою від 15.06.2021, яка, відповідно до частини п`ятої статті 233 ГПК України занесена до протоколу судового засідання, судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 04.08.2021, 11:00.

Ухвалою від 15.06.2021 у справі № 920/469/21 судом постановлено повідомити позивача - Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія» «Нафтогаз України» про дату, час і місце підготовчого засідання, призначеного на 04.08.2021, 11:00; провести підготовче засідання у справі № 920/469/21, призначене на 04.08.2021, 11:00 за участі представника позивача у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» (пошук в мережі Інтернет здійснюється за посиланням: https://easycon.com.ua).

17.06.2021 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив від 16.06.2021 № 2905, де представник відповідача зазначає, що позивачем помилково застосована пеня у розмірі 14, 2 %, замість 12 % (подвійна облікова ставка НБУ, яка діяла в зазначений період).

07.07.2021 від представника позивача надійшла заява від 09.06.2021 № 39/5-4185-21 про зменшення позовних вимог, відповідно до якої, представник останнього просить суд прийняти заяву про зменшення розміру позовних вимог та стягнути з відповідача борг у загальній сумі 359 686,35 грн, у тому числі: пеня у сумі 271 448,49 грн., 3 % річних у сумі 75 395,32 грн, інфляційні втрати у сумі 12 842,54 грн та судові витрати. Постановити ухвалу про повернення судового збору у розмірі 1 134,06 грн.

30.07.2021 від представника відповідача надійшло клопотання від 30.07.2021 № 3845 про продовження строку підготовчого провадження та відкладення підготовчого засідання на іншу дату.

Протокольною ухвалою 04.08.2021, яку, відповідно до частини п`ятої статті 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання, судом задоволено заяву представника позивача від 09.06.2021 № 39/5-4185-21 про зменшення позовних вимог та постановлено подальший розгляд справи здійснювати в редакції зазначеної заяви.

Ухвалою суду від 04.08.2021 справі № 920/469/21 призначено колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів.

Ухвалою від 09.08.2021 у справі № 920/469/21 судом постановлено задовольнити заяву представника позивача від 09.06.2021 № 39/5-4185-21 в частині повернення надлишково сплаченого судового збору; повернути Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720 з державного бюджету (ГУК Сум.обл/Сумська МТГ/22030101, , Банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.), МФО - 899998, рахунок UA3018540, код класифікації доходів бюджету 22030101) 1 134,06 грн судового збору, сплаченого, згідно платіжного доручення № від 21.04.2021, оригінал якого знаходиться у матеріалах справи № 920/469/21.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 09.08.2021, визначено наступний склад судової колегії: головуючий суддя - Джепа Ю.А., судді: Котельницька В.Л., Жерьобкіна Є.А.

Ухвалою від 10.08.2021 у справі № 920/469/21 постановлено призначити підготовче засідання на 31.08.2021, 11:00; провести підготовче засідання у справі № 920/469/21, призначене на 31.08.2021, 11:00 за участі представника позивача у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» (пошук в мережі Інтернет здійснюється за посиланням: https://easycon.com.ua).

31.08.2021 розгляд зазначеної справи не відбувся у зв`язку з відрядженням головуючого судді судової колегії Джепи Ю.А. 31.08.2021, що унеможливлювало розгляд справи, однак не було підставою для проведення повторного автоматизованого розподілу справи.

Враховуючи положення частини тринадцятої статті 32 ГПК України, суд ухвалою від 03.09.2021 у справі № 920/469/21 призначив підготовче засідання на 22.09.2021, 10:30 за участі представника позивача - Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія» «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» (пошук в мережі Інтернет здійснюється за посиланням: https://easycon.com.ua).

28.08.2021 засобами електронного зв`язку представником позивача надіслано заяву від 28.08.2021 № 39/5-5808-21 (вх. № 7591/21 від 28.08.2021), у якій представник позивача просить суд провести підготовче засідання без його участі та зазначає, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, а також просить суд призначити справу до судового розгляду по суті.

Протокольною ухвалою 22.09.2021, яку, відповідно до частини п`ятої статті 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання, судом постановлено заяву представника позивача від 28.08.2021 № 39/5-5808-21 (вх. № 7591/21 від 28.08.2021) щодо проведення підготовчого засідання без участі представника позивача та призначення справи до судового розгляду по суті, залишити без розгляду у зв`язку із втратою актуальності на даний час та подання представником позивача нової заяви такого ж змісту 22.09.2021.

31.08.2021 відповідачем подано до суду клопотання від 30.08.2021 № 4331 (вх. № 3216) про продовження строку підготовчого провадження та відкладення підготовчого засідання на іншу дату, у якому відповідач просить суд надати додатковий час для надання суду додаткових пояснень, продовжити підготовче провадження та відкласти підготовче засідання, посилаючись на набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на рику природного газу», який має істотне значення для вирішення спору. Зокрема статтею 6 цього Закону передбачено списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість з оплати природного газу та послуги з його транспортування.

Протокольною ухвалою 22.09.2021, яку, відповідно до частини п`ятої статті 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання, судом постановлено клопотання відповідача від 30.08.2021 № 4331 (вх. № 3216) про продовження строку підготовчого провадження та відкладення підготовчого засідання на іншу дату щодо відкладення підготовчого засідання, призначеного на 31.08.2021, залишити без розгляду у зв`язку із втратою ним актуальності на даний час.

Також 31.08.2021 відповідачем подано до суду клопотання від 30.08.2021 № 4332 (вх. № 7636/21) про приєднання (долучення) доказів до матеріалів справи, у якому відповідач просить суд приєднати (долучити) до матеріалів цієї справи копію звіту відповідача про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за перше півріччя 2021 року.

Протокольною ухвалою 22.09.2021, яку, відповідно до частини п`ятої статті 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання, судом постановлено задовольнити клопотання відповідача від 30.08.2021 № 4332 (вх. № 7636/21) про приєднання (долучення) доказів до матеріалів справи та долучити до матеріалів цієї справи подані відповідачем письмові докази.

20.09.2021 відповідачем подано до суду письмові пояснення від 17.09.2021 № 4671 (вх. № 8106/21), де відповідач зазначає про набрання чинності 29.08.2021 Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на рику природного газу», який має істотне значення для вирішення спору. Зокрема статтею 6 цього Закону передбачено списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість з оплати природного газу та послуги з його транспортування.

Нараховані на заборгованість за спожитий газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або наданні відповідних комунальних послуг, утворену станом на 01 червня 2021 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб: підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 01 червня 2021 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону; підлягають списанню, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями умов укладеного договору про реструктуризацію заборгованості. Тобто, зазначеною нормою передбачено можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб не нарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суму заборгованості, так і у спосіб списання цих нарахувань.

При цьому, як зазначає відповідач, додаткові умови, крім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до 01.06.2021, для звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання (не нарахування або списання сум неустойки, інфляційних нарахувань та відсотків річних) при відсутності кредиторської заборгованості (основної частини боргу) на 01 червня 2021 року, не вимагаються. Виконання цієї норми також не потребує включення підприємства до Реєстру. Схожа правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 07.08.2018 у справі № 925/1584/17, від 21.08.2018 у справі № 925/104/18 щодо застосування статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (в редакції до ухвалення Закону № 1639-ІХ від 14.07.2021).

Відповідач зазначає, що згідно з розрахунком штрафних санкцій, 3 % річних та інфляційних нарахувань ТОВ «Сумитеплоенерго» за договором від 24.09.2019 № 4094/1920-ТЕ-29, станом на дату остаточного розрахунку, доданого до позову, заборгованість за природний газ остаточно сплачена відповідачем за зобов`язаннями: жовтня 2019 року - 20.12.2019; листопада 2019 року - 21.01.2020; грудня 2019 року - 18.02.2020; січня 2020 року - 13.03.2020; лютого 2020 року - 24.03.2020; березня 2020 року - 26.03.2020; квітня 2020 року - 17.04.2020; травня 2020 року - 23.04.2020; червня 2020 року - 28.04.2020; липня 2020 року - 30.04.2020; серпня 2020 року - 10.11.2020; вересня 2020 року - 04.12.2020, тобто - до 31 грудня 2020 року та відповідно до 01 червня 2021 року.

На думку відповідача, вказані факти свідчать про відсутність правових підстав для задоволення позовної заяви Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов`язання.

Надані відповідачем письмові докази та пояснення долучено судом до матеріалів цієї справи.

22.09.2021 представником позивача надіслано до суду електронною поштою заяву від 21.09.2021 № 39/10-6236-21 (вх. № 8182/21), де представник позивача просить суд провести підготовче засідання без його участі та призначити справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 22.09.2021 у справі № 920/469/21 судом постановлено задовольнити клопотання відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (40022, м. Суми, вул. Друга Залізнична, 10, ідентифікаційний код 33698892) від 30.08.2021 № 4331 (вх. № 3216) щодо продовження строку підготовчого провадження; продовжити строк проведення підготовчого провадження у справі № 920/469/21 на тридцять днів з 09 жовтня 2021 року до 09 листопада 2021 року; відкласти підготовче засідання на 26.10.2021, 12:30 з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання; провести підготовче засідання у справі № 920/469/21, призначене на 26.10.2021, 12:30 за участі представника позивача - Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія» «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) - адвоката Поліщука В.О. ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» (пошук в мережі Інтернет здійснюється за посиланням: https://easycon.com.ua); запропонувати позивачу - Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія» «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) надати суду письмові пояснення щодо позиції відповідача, викладеної у письмових поясненнях від 17.09.2021 № 4671 (вх. № 8106/21).

26.10.2021 відповідачем подано до суду додаткові пояснення від 25.10.2021 № 5301 (вх. № 8977), де відповідач зазначає про набрання чинності 29.08.2021 Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на рику природного газу», який має істотне значення для вирішення спору. Зокрема статтею 6 цього Закону передбачено списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість з оплати природного газу та послуги з його транспортування. Статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства. Участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до статті 4 цього Закону не потребує обов`язкового включення до реєстру. Водночас, частиною першою статті 7 цього ж Закону України встановлено, що на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію станом на 1 червня 2021 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються. Нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 1 червня 2021 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб: підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 1 червня 2021 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону; підлягають списанню, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями умов укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

Відповідач зазначає, що відповідно до статті 6 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість за договорами купівлі-продажу газу та договорами на транспортування, у тому числі підтверджені судовими рішеннями, які набрали законної сили, що обліковуються учасниками процедури погашення заборгованості та не сплачені станом на розрахункову дату, підлягають списанню: з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 31 грудня 2020 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону.

З урахуванням вищевикладеного, як зазначає відповідач, відповідно до статті 1 Закону України № 1730-VІІІ, в редакції Закону № 1639-ІХ від 14.07.2021, під поняття реструктуризація підпадає кредиторська заборгованість теплопостачальних підприємств за спожитий газ, а не пеня, 3 % річних та інфляційні втрати, що вбачається з визначення кредиторської заборгованості, наведеного в Законі. Окрім того законодавець розмежував поняття проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості, вони не є тотожними. Реструктуризації підлягає заборгованість теплопостачальних підприємств за спожитий газ не сплачену станом на розрахункову дату «заборгованість постачальників природного газу, в тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, за договорами купівлі-продажу (постачання) природного газу для постачання побутовим споживачам (у тому числі суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ або за прострочення її сплати), не сплачена станом на розрахункову дату». Пеня, 3 % річних та інфляційні втрати в силу частини першої статті 7 (що є нормою прямої дії), підлягають безумовному списанню за умови повного погашення заборгованості боржником заборгованості за отриманий природний газ до зазначеної дати. Ураховуючи вищезазначене, частиною першою статті 7 Закону передбачено можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб не нарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суму заборгованості, так і у спосіб списання цих нарахувань. При цьому, додаткові умови, крім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до 1 червня 2021 року, для звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання (не нарахування або списання сум неустойки, інфляційних нарахувань та відсотків річних) при відсутності кредиторської заборгованості (основної частини боргу) на 01 червня 2021 року, не вимагаються. Виконання цієї норми також не потребує включення підприємства до Реєстру. Схожа правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду від 13.04.2018 у справі № 914/2801/16; від 20.04.2018 у справі № 917/2581/15; від 08.02.2018 у справі № 911/3914/14; від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 07.08.2018 у справі № 925/1584/17, від 21.08.2018 у справі № 925/104/18; постановах Вищого господарського суду від 01.08.2017 року у справі № 910/16513/13; від 25.07.2017 у справі № 910/16349/13 щодо застосування статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (в редакції до ухвалення Закону № 1639-ІХ від 14.07.2021). Ідентична позиція судів в даний час щодо застосування частини першої статті 7 Закону № 1730-VIII в редакції закону № 1639-ІХ від 14.07.2021, викладена в рішенні Господарського суду міста Києва від 21.09.2021 у справі № 910/9027/21; в рішенні Господарського суду Донецької області від 14.09.2021 у справі № 905/847/21; рішенні Господарського суду Харківської області від 08.09.2021 у справі № 922/1832/21. В вищезазначених судових рішеннях суди проаналізувавши норми матеріального права зробили висновок, що частина перша статті 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів частини першої статті 7 Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником основної частини боргу за спожитий природний газ до 1 червня 2021 року.

Крім наведеного відповідачем подано до суду клопотання від 26.10.2021 № 5307 (вх. № 8978/21 від 26.10.2021) про відкладення розгляду справи, де останній просить суд відкласти підготовче засідання або оголосити перерву у підготовчому засіданні, посилаючись на хворобу працівників юридичного департаменту відповідача на COVID-19, та не те, що представник відповідача Пилипенко О.В., яка брала участь у справі, є імовірно контактною особою.

26.10.2021 представником позивача надіслано до суду електронною поштою заяву від 26.10.2021 № 39/10-6807-21 (вх. № 8996/21), де представник позивача просить суд провести підготовче засідання без його участі та призначити справу до судового розгляду по суті.

Відповідно до статті 185 ГПК України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Суд з`ясовує думку сторін щодо дати призначення судового засідання для розгляду справи по суті.

Ухвалою від 26.10.2021 у справі 920/469/21 судом постановлено у задоволенні клопотання відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (40022, м. Суми, вул. Друга Залізнична, 10, ідентифікаційний код 33698892) від 26.10.2021 № 5307 (вх. № 8978/21 від 26.10.2021) про відкладення розгляду справи відмовити; закрити підготовче провадження у справі № 920/469/21; призначити справу № 920/469/21 до судового розгляду по суті в судове засідання на 30.11.2021, 11:30; провести судове засідання по суті у справі № 920/469/21, призначене на 30.11.2021, 11:30 за участі представника позивача - Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія» «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) - адвоката Поліщука В.О. ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» (пошук в мережі Інтернет здійснюється за посиланням: https://easycon.com.ua).

Представник позивача в судове засідання по суті 30.11.2021 не з`явився. 30.10.2021 представником позивача надіслано до суду електронною поштою заяву від 30.11.2021 № 39/10-7301-21 (вх. № 9875/21), де представник позивача просить суд провести судове засідання по суті без його участі та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача приймав участь у судовому засіданні по суті безпосередньо у приміщенні суду, усно зазначив, що проти позовних вимог заперечує та просить суд відмовити в їх задоволенні.

Згідно зі статті 194 Господарського процесуального кодексу України, завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Беручи до уваги приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, господарський суд визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами.

Судовий процес, на виконання статті 222 Господарського процесуального кодексу України, фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

В судовому засіданні 30.11.2021 на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

24.09.2019 між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (відповідач) укладено договір № 4094/1920-ТЕ-29 постачання природнього газу (далі - договір).

Відповідно до пунктів 1.1 та 1.2 договору, позивач зобов`язується поставити відповідачеві природній газ, а відповідач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Природній газ, що постачається за цим договором, використовується позивачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

На виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 139 718 049,80 грн, що підтверджується відповідними актами приймання - передачі природного газу (т.1, а.с. 54-64).

Відповідно до пункту 6.1 договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач вказує, що основна заборгованість у відповідача відсутня, проте оплату за переданий газ останній здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк, визначений договором, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги пункту 6.1 договору, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогами до відповідача про стягнення пені у сумі 271 448,49 грн, 3 відсотків річних у сумі 75 395,32 грн та інфляційних втрат у сумі 12 842,54 грн.

Відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні та зазначає, що відповідно до статті 6 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість за договорами купівлі-продажу газу та договорами на транспортування, у тому числі підтверджені судовими рішеннями, які набрали законної сили, що обліковуються учасниками процедури погашення заборгованості та не сплачені станом на розрахункову дату, підлягають списанню: з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 31 грудня 2020 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог частини першої статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Частиною першою статті 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно вимог статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Частиною першою статті 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог частини першої статті 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно норм цивільного законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, а у продавця виникає зобов`язання передати річ та право вимоги оплати і зобов`язання покупця сплатити вартість отриманої речі та право її вимоги.

Договір є консенсуальним, оскільки права та обов`язки виникають вже в момент досягнення ними угоди за всіма істотними умовами. Отже, зміст договору є і мови, з приводу яких сторони досягли згоди.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 7.2 договору, у разі невиконання відповідачем умов пункту 6.1 договору, останній зобов`язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі 17,8 %, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У пункті 9.3 договору сторони погодили, що строк, у межах якого останні можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з поданим розрахунком, за несвоєчасну оплату природного газу відповідачеві нарахована пеня в загальній сумі 271 448,49 грн, 3 % річних в загальній сумі 75 395,32 грн та інфляційні нарахування в загальній сумі 12 842,54 грн, виходячи з суми заборгованості помісячно з жовтня 2019 року по вересень 2020 року з урахуванням строків розрахунків визначених договором та здійснених відповідачем оплат.

29.08.2021 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» (далі по тексту - Закон).

Так, відповідно до ст. 6 Закону неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість за договорами купівлі-продажу газу та договорами на транспортування, у тому числі підтверджені судовими рішеннями, які набрали законної сили, що обліковуються учасниками процедури погашення заборгованості та не сплачені станом на розрахункову дату, підлягають списанню:

з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 31 грудня 2020 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону.

Крім того відповідно до розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону внесено зміни до ряду законів України, в тому числі до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (Відомості Верховної Ради України, 2016 р., № 51, ст. 839).

Згідно ст. 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (в редакції Закону № 1639-ІХ від 14.07.2021) заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість), (до такої кредиторської заборгованості, зокрема, включається заборгованість, щодо якої ухвалено судове рішення про стягнення або затверджено мирову угоду):

- кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед постачальником природного газу, операторами газорозподільних систем, оператором газотранспортної системи та особою, що виконувала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (у тому числі у разі заміни сторони у зобов`язанні та/або у разі правонаступництва), а також послуги з його розподілу і транспортування;

- кредиторська заборгованість теплопостачальних організацій перед теплогенеруючими організаціями за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг (у тому числі заборгованість перед НАК «Нафтогаз України», право вимоги якої набуто шляхом заміни кредитора у зобов`язанні);

- кредиторська заборгованість перед постачальником електричної енергії, електропостачальником, оператором системи розподілу (як правонаступником в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією) підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення;

- заборгованість з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (у тому числі у разі заміни сторони у зобов`язанні та/або у разі правонаступництва), послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення населенню, а також організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, та залишилася непогашеною станом на 1 червня 2021 року (далі - заборгованість з різниці в тарифах), методика визначення якої затверджується Кабінетом Міністрів України.

Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону.

Учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу, оператор газотранспортної системи та особа, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, оператори газорозподільних систем, електропостачальники або оператори системи розподілу (як правонаступники в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією), оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (в редакції Закону № 1639-ІХ від 14.07.2021) дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію.

Статтею 3 цього ж Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до статті 4 цього Закону не потребує обов`язкового включення до реєстру.

Частиною першою статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (в редакції Закону № 1639-ІХ від 14.07.2021) встановлено, що на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію станом на 1 червня 2021 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються.

Нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 1 червня 2021 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб:

підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 1 червня 2021 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону;

підлягають списанню, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями умов укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

Тобто, зазначеною нормою передбачено можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб не нарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суму заборгованості, так і у спосіб списання цих нарахувань.

Відповідно до статті 6 Закону України 1639-ІХ «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість за договорами купівлі-продажу газу та договорами на транспортування, у тому числі підтверджені судовими рішеннями, які набрали законної сили, що обліковуються учасниками процедури погашення заборгованості та не сплачені станом на розрахункову дату, підлягають списанню:

з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 31 грудня 2020 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону.

З урахуванням вищевикладеного, відповідно до статті 1 Закону України № 1730-VIII, в редакції Закону № 1639-ІХ від 14.07.2021), під поняття реструктуризація підпадає кредиторська заборгованість теплопостачальних підприємств за спожитий газ, а не пеня, 3 % річних та інфляційні втрати, що вбачається з визначення кредиторської заборгованості, наведеного в Законі.

Окрім того законодавець розмежував поняття проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості, вони не є тотожними.

Реструктуризації підлягає заборгованість теплопостачальних підприємств за спожитий газ не сплачену станом на розрахункову дату.

«Заборгованість постачальників природного газу, в тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, за договорами купівлі-продажу (постачання) природного газу для постачання побутовим споживачам (у тому числі суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ або за прострочення її сплати), не сплачена станом на розрахункову дату» (ч.1 ст.1 Закону України 1639-ІХ).

Пеня, 3% річних та інфляційні втрати в силу ч.1 ст.7 ( що є нормою прямої дії), підлягають безумовному списанню за умови повного погашення заборгованості боржником заборгованості за отриманий природний газ до зазначеної дати.

Ураховуючи вищезазначене, ч.1 ст.7 (що є нормою прямої дії), передбачено можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб не нарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суму заборгованості, так і у спосіб списання цих нарахувань.

При цьому, додаткові умови, крім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до 1 червня 2021 року, для звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання (не нарахування або списання сум неустойки, інфляційних нарахувань та відсотків річних) при відсутності кредиторської заборгованості (основної частини боргу) на 01 червня 2021 року, не вимагаються. Виконання цієї норми також не потребує включення підприємства до Реєстру.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 07.08.2018 у справі № 925/1584/17, від 21.08.2018 у справі № 925/104/18 щодо застосування статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (в редакції до ухвалення Закону № 1639-ІХ від 14.07.2021).

Ідентична позиція судів в даний час щодо застосування частини першої статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» в редакції закону № 1639-ІХ від 14.07.2021 викладена в рішенні Господарського суду міста Києва від 21.09.2021 у справі № 910/9027/21; в рішенні Господарського суду Донецької області від 14.09.2021 у справі № 905/847/21; рішенні Господарського суду Харківської області від 08.09.2021 у справі № 922/1832/21.

В вищезазначених судових рішеннях суди проаналізувавши норми матеріального права зробили висновок, що частина перша статті 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів частини першої статті 7 Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником основної частини боргу за спожитий природний газ до 1 червня 2021 року.

Таким чином, вказаною статтею законодавець запровадив чіткий механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ та встановив заборону на нарахування боржникам (споживачам) неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договорами поставки природного газу за умов її погашення боржниками до 01.06.2021.

Отже, частина перша статті 7 Закону № 1730-VIII «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» в редакції закону № 1639-ІХ від 14.07.2021 є нормою прямої дії, її застосування не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до 01 червня 2020 року. Зокрема, реалізація цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у врегулювання заборгованості.

Окрім того, зміст частини першої статті 3 Закону України № 1730-VIII «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» в редакції закону № 1639-ІХ від 14.07.2021 фактично не змінився з попередньою редакцією частини першої статті 3 Закону № 1730-VIII.

Із частини першої статті 7 Закону № 1730-VIII «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» в редакції закону № 1639-ІХ від 14.07.2021 вбачається, що в порівнянні з нормою частини третьої статті 7 Закону № 1730-VIII в редакції до ухвалення Закону № 1639-ІХ від 14.07.2021 зміни відбулись лише в частині щодо дати погашення заборгованості боржником за отриманий природний газ.

В діючій редакції Закону № 1730-VIII застосування частини першої статті 7 Закону пов`язується з погашенням заборгованості за отриманий газ з датою - до 01 червня 2021 року, в попередній редакції Закону № 1730-VIII застосування частини третьої статті 7 Закону пов`язувалось з погашенням заборгованості за отриманий газ до набрання чинності цим Законом (вказані норми, як в чинній редакції так і в попередній є однаковими за змістом, і відмінність їх полягає лише у даті погашення боргу).

Як вбачається зі змісту пункту 1.2 договору № 4094/1920-ТЕ-29 постачання природного газу від 24.09.2019 та актів приймання-передачі природного газу, наданих позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем, на яку нарахована пеня та 3% річних, інфляційні втрати виникла у зв`язку з несвоєчасною оплатою газу, проданого виключно для виробництва Відповідачем теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради № 322 від 20.05.2011 «Про визначення виробників та виконавців послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в місті Суми» відповідач є виробником та виконавцем послуг в м. Суми в межах території обслуговування, що свідчить про соціальну спрямованість діяльності відповідача - безперебійне забезпечення тепловою енергією населення, підприємств, установ та організацій.

Згідно з Ліцензійним реєстром Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, розміщеного на сайті НКРЕКП, ТОВ «Сумитеплоенерго» є ліцензіатом з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, а також з виробництва електричної енергії.

Згідно з Розрахунком штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань ТОВ «Сумитеплоенерго» за договором від 24.09.2019 № 4094/1920-ТЕ-29, станом на дату остаточного розрахунку, доданого до позову, заборгованість за природний газ остаточно сплачена Відповідачем за зобов`язаннями: жовтня 2019 року - 20.12.2019; листопада 2019 року - 21.01.2020; грудня 2019 року - 18.02.2020; січня 2020 року - 13.03.2020; лютого 2020 року - 24.03.2020; березня 2020 року - 26.03.2020; квітня 2020 року - 17.04.2020; травня 2020 року - 23.04.2020; червня 2020 року - 28.04.2020; липня 2020 року - 30.04.2020; серпня 2020 року - 10.11.2020; вересня 2020 року - 04.12.2020, тобто - до 31 грудня 2020 року та відповідно до 01 червня 2021 року.

Вказані факти свідчать про відсутність правових підстав для задоволення позовної заяви Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов`язання згідно статті 6 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» та частини першої статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (в редакції Закону № 1639-ІХ від 14.07.2021.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що нарахування пені, інфляційних та 3 % річних, виходячи з суми заборгованості за природний газ, яка була погашена до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є неправомірним, тому відмовляє у задоволенні позову повністю за його необгрунтованістю.

Частиною третьою статті 2 ГПК України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; розумність строків розгляду справи судом; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами у справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 5 393,30 грн за подання позовної заяви покладається на позивача у зв`язку з відмовою в задоволенні його позовних вимог та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягає.

Крім того, суд зазначає, що клопотання відповідача від 21.05.2021 № 2537 (вх. № 2537 від 25.05.2021) щодо зменшення пені на 50 % задоволенню не підлягає у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Згідно статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано суддями 10 січня 2022 року у зв`язку з відпусткою судді - учасника судової колегії Котельницької В.Л. з 06.12.2021 по 06.01.2022.

Головуючий суддя Ю.А. Джепа
Суддя В.Л. Котельницька

Суддя Є.А. Жерьобкіна