ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2021 року м.Дніпро

Справа № 904/275/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Кузнецова В.О., Чередка А.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного підприємства "Кобо Плюс" на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.09.2021 у справі № 904/275/21

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Приватного підприємства "Кобо Плюс"

про стягнення заборгованості за договором № ПР/Т-18120/НЮдч від 28.12.2018 у розмірі 44 400 грн. 13 коп.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст заявлених вимог.

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Приватного підприємства "Кобо Плюс" (далі - відповідач) заборгованість за договором № ПР/Т-18120/НЮдч від 28.12.2018 у розмірі 44 400 грн. 13 коп. Також позивач просив суд стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн. 00 коп.

Від відповідача надійшла заява (вх. суду № 43320/21 від 06.09.2021), в якій відповідач просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на свою користь судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 850, 00 грн.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.09.2021 у цій справі, заяву Приватного підприємства "Кобо Плюс" про ухвалення додаткового рішення - задоволено частково; стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Приватного підприємства "Кобо Плюс" 5 000, 00 грн - витрат на професійну правничу допомогу; в іншій частині заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції зазначив, що у відповідності до норм ГПК України та Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" дослідив заяву про ухвалення додаткового рішення та документи, на підставі яких відповідач просить стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу, господарський суд прийшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності та співрозмірності їхнього розміру.

Проаналізувавши зміст та вартість наданої в межах даної справи правничої допомоги, що відображена в акті від 30.03.2021, суд відзначив, що з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також враховуючи час, який міг би витратити адвокат на вивчення матеріалів по справі та підготовку відзиву на позовну заяву та заперечень, як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що справедливою та співрозмірною є компенсація витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн 00 коп.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Приватне підприємство "Кобо Плюс" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про часткове задоволення вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 2 000, 00 грн.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт зазначає, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд, зокрема за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, керуючись критеріями, Що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський-суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Апелянт посилається на правову позицію, викладену у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020, у справі № 904/3583/19, від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Також скаржник зазначає, що Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Апелянт наголошує, що в даному випадку справа має незначну складність, сума позову складає 44 400,13 грн та як факт не потребувала надмірної юридичної та технічної роботи з боку адвоката.

У зв`язку з цим апелянт вважає, що покладання на відповідача витрат на компенсацію правничої допомоги у розмірі 5 000, 00 грн є завищеним. Вважає, що відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 2 000, 00 грн буде достатнім.

Апелянт вважає, що заявлена відповідачем сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 850,00 грн є неспівмірною, зокрема, зі складністю справи та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони. Крім того, справа розглядалася в спрощеному провадженню без виклику сторін.

Також апелянт звертає увагу, що п. 3 додаткової угоди передбачено, що у випадку, якщо буде досягнуто мету надання правової (професійної . правничої) допомоги (прийнято судове рішення про відмову в задоволені позову), клієнт додатково сплачує адвокату гонорар у розмірі 3 000,00 грн.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, про відкриття апеляційного провадження повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи.

6. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.10.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Кобо Плюс" на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.09.2021 у справі № 904/275/21; постановлено розгляд справи провести в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін.

7. Встановлені судом обставини справи.

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Приватного підприємства "Кобо Плюс" (далі - відповідач) заборгованість за договором № ПР/Т-18120/НЮдч від 28.12.2018 у розмірі 44 400 грн. 13 коп. Також позивач просив суд стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн. 00 коп.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2021 у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Приватного підприємства "Кобо Плюс" про стягнення заборгованості за договором № ПР/Т-18120/НЮдч від 28.12.2018 у розмірі 44 400 грн. 13 коп. відмовлено у повному обсязі; судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладено на позивача - Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 30.08.2021 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2021 залишено без змін; витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднесено на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"; стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Приватного підприємства "Кобо Плюс" судові витрати на професійну правничу допомогу за розгляд апеляційної скарги у розмірі 1 100 грн. 00 коп., в решті вимог відмовлено.

На виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 30.08.2021 Господарським судом Дніпропетровської області 06.09.2021 видано наказ.

Від відповідача надійшла заява (вх. суду № 43320/21 від 06.09.2021), в якій він просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на свою користь судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 850, 00 грн.

Також відповідне клопотання було заявлено відповідачем у запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У частинах першій, другій статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частинами першою - третьою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Колегія суддів звертає увагу, що застосування відповідних положень статті 124 ГПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин даної справи, а також інших чинників. Зі змісту частини другої статті 124 ГПК України очевидно вбачається те, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Зазначене положення забезпечує дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених ГПК України.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.

З огляду на викладене вище колегія суддів зазначає, що відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

У відповідності до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

З матеріалів справи вбачається, що 26.11.2020 між Приватним підприємством "Кобо Плюс" (далі - клієнт) та адвокатом Задніпряним Анатолієм Олеговичем (далі - адвокат) був укладений договір про надання правової (професійної правничої) допомоги (далі - договір, а.с. 63-66) за умовами пункту 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених договором, адвокат зобов`язується надавати клієнту за його усними чи письмовими зверненнями правову (професійну правничу) допомогу (далі - правова допомога або послуги) протягом усього строку дії договору. Види та зміст наданої за цим договором правової допомоги зазначаються а акті надання правової допомоги, який оформляється в порядку, визначеному договором. Інші умови можуть визначатися додатковими угодами до договору.

Відповідно до пункту 7.1. договору останній набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2021. У разі якщо жодна зі сторін не повідомить іншу сторону про бажання припинити дію договору не менше ніж на 30 днів до закінчення строку його дії, дія договору вважається подовженою на 12 місяців. Кількість подовжень дії договору не обмежується.

Згідно з пунктами 4.1., 4.2. договору вартість послуг (гонорар) за договором визначається згідно з погодинними ставками, вказаними у додатку до договору. Розмір гонорару адвоката, зокрема розмір гонорару успіху адвоката можуть бути погоджені сторонами у додаткових угодах до договору, які є його невід`ємною частиною.

20.02.2021 сторонами була погоджена та підписана додаткова угода № 3 до договору (далі - додаткова угода, а.с. 67), відповідно до пункту 1 якої в порядку та на умовах, визначених договором, адвокат зобов`язується надати клієнту правову (професійну правничу) допомогу (далі - правова допомога або послуги), яка полягає в представництві інтересів клієнта в господарських судах з питань представництва інтересів клієнта в якості відповідача у справі № 904/275/21 про стягнення з ПП "Кобо Плюс" заборгованості за договором № ПР/Т-18120/НЮдч від 28.12.2018 у розмірі 44 400 грн. 13 коп. або більшому розмірі (у випадку збільшення розміру позовних вимог), включаючи підготовку процесуальних документів та участь у судових засіданнях за необхідності.

У пункті 2 додаткової угоди вказано, що гонорар за надання правової допомоги, визначеної у пункті 1 додаткової угоди, становить 1 113 грн. 84 коп. за одну годину роботи адвоката, що еквівалентно 40 доларам США за офіційним курсом НБУ станом на день укладення вказаної додаткової угоди.

Пунктом 3 додаткової угоди передбачено, що у випадку, якщо буде досягнуто мету надання правової (професійної правничої) допомоги (прийнято судове рішення про відмову в задоволенні позову), клієнт додатково сплачує адвокату гонорар у розмірі 3 000 грн. 00 коп.

У всьому іншому, що не визначено додатковою угодою, сторони керуються умовами договору та чинного законодавства України.

30.03.2021 адвокатом та клієнтом був погоджений та підписаний акт приймання-передачі наданих послуг № 30/03 (а.с. 115), відповідно до умов якого адвокатом були надані клієнту такі послуги:

- підготовка та подання відзиву на позовну заяву про стягнення заборгованості за договором № ПР/Т-18120/НЮдч від 28.12.2018 у розмірі 44 400 грн. 13 коп. тривалістю 2,5 годин на суму 2 750 грн. 00 коп.;

- підготовка та подання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості за договором № ПР/Т-18120/НЮдч від 28.12.2018 у розмірі 44 400 грн. 13 коп. тривалістю 1 година на суму 1 100 грн. 00 коп.

У вказаному акті зазначено, що гонорар виконавця (адвоката) за період з 01.03.2020 по 30.03.2021 склав: 3 850 грн. 00 коп.

Також, в матеріалах справи міститься квитанція від 30.03.2021 про отримання адвокатом грошових коштів на суму 3 850 грн. 00 коп., відповідно до якої Приватним підприємством "Кобо Плюс" адвокату був сплачений гонорар за актом № 30/03 від 30.03.2021.

Відповідно до положень частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

При здійсненні розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також в порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України надати належну оцінку поданим стороною, яка понесла витрати на професійну правничу допомогу, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частинами 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19 зазначив, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

У постанові від 11.02.2021 у справі № 920/39/20 Верховний Суд вказав, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість, покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

У постановах від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18 і від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 11.02.2021 у справі № 920/39/20 Верховний Суд також зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Як зазначено вище, пунктом 3 додаткової угоди передбачено, що у випадку, якщо буде досягнуто мету надання правової (професійної правничої) допомоги (прийнято судове рішення про відмову в задоволенні позову), клієнт додатково сплачує адвокату гонорар у розмірі 3 000 грн. 00 коп.

Зазначене не суперечить вимогам законодавства, зокрема положенням Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Однак, такий фіксований розмір вартості адвокатських послуг не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у встановленому розмірі з іншої сторони. В будь-якому разі розмір витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Судом першої інстанції було зазначено, що дослідивши заяву про ухвалення додаткового рішення та документи, на підставі яких відповідач просить стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу, господарський суд прийшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності та співрозмірності їхнього розміру, та є завищеним, оскільки становить 6 850 грн. 00 коп., в той час, як:

- предметом спору у даній справі була заборгованість за договором № ПР/Т-18120/НЮдч від 28.12.2018 щодо наданих послуг зберігання, правовідносини за яким не викликають будь-яких складнощів, судова практика щодо вказаної категорії справ є сталою та не потребує її вивчення та аналізу станом на конкретний період у часі;

- ціна позову складалася лише з суми основного боргу у розмірі 44 400 грн. 13 коп., у задоволенні якого судом відмовлено у повному обсязі;

- крім того, справа була розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, участь у судових засіданнях представник відповідача не приймав.

Враховуючи викладене вище, оцінивши наявні у матеріалах справи докази та доводи сторін, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, а також з огляду на їх розумність та доцільність для даної справи, встановивши при цьому, що позивачем не доведено неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу адвоката у сумі, стягнення якої визнано судом обґрунтованим та пропорційним, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для відшкодування відповідачу витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

При цьому, надання судом першої інстанції оцінки критеріям реальності, обґрунтованості та пропорційності заявлених до відшкодування судових витрат, спростовує доводи скаржника про неврахування судом першої інстанції висновків, викладених у постановах Верховного Суду щодо необхідності суду враховувати вказані критерії при вирішенні питання про відшкодування понесених стороною витрат на професійну правничу допомогу, адже зменшення заявлених відповідачем вказаних витрат у цій справі, відбулося саме внаслідок оцінки заявленої останнім до відшкодування суми відповідно до зазначених критеріїв.

За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а оскаржуване судове рішення господарського суду відповідає чинному законодавству.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За встановлених обставин справи, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Кобо Плюс" на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.09.2021 у справі № 904/275/21 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.09.2021 у справі № 904/275/21 залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на Приватне підприємство "Кобо Плюс".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, за винятком випадків передбачених п. 2 ч. 1 ст. 286 ГПК України.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя А.Є. Чередко