ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про закриття апеляційного провадження

28 грудня 2021 року Справа № 916/2019/21

м.Одеса

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді М.А. Мишкіної,

суддів О.Ю. Аленіна, Л.В. Лавриненко

Розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) клопотання АО «ТДС ГРУП» про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Одеської області від 01 вересня 2021 року

у справі №916/2019/21

за позовом Адвокатського об`єднання «ТДС ГРУП»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «СХІД-А»

про стягнення 100000грн.

встановив:

13.07.2021р. Адвокатське об`єднання «ТДС ГРУП» (надалі позивач, АО «ТДС ГРУП») звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СХІД-А» (надалі відповідач, ТОВ «Схід-А»), в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь 100000грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09.06.2021р. між ним та відповідачем (Клієнт) був укладений Договір про надання правової допомоги №161 та 10.06.2021р. - додаткова угода №1 до договору від 09.06.2021р.; на виконання умов Договору від 09.06.2021р. позивач надав відповідачу послуги та поніс фактичні витрати на загальну суму 100000грн., які ТОВом «СХІД-А» позивачу не сплачені, що і зумовило звернення АО «ТДС ГРУП» до суду із даним позовом.

З посиланням на норми ст.ст. 525,526, 530,610,629, 901, 903, 509 ЦК України, ст.ст.27,29,30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Господарського суду Одеської області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

16.08.2021р. відповідач подав місцевому господарському суду заяву про визнання позову у повному обсязі.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 01.09.2021р. (суддя Р.В.Волков) позов задоволено - стягнуто з ТОВа «СХІД-А» на користь АО «ТДС ГРУП») 100000грн. заборгованості та 2270грн. витрат зі сплати судового збору.

Рішення обґрунтоване посиланням на норми ч.ч.1,2 ст.11, ч.1 ст.202, ст.ст.15, 16626, 629, 526, 530, 525 ЦК України, ст.193 ГК України та вмотивоване наступним. Згідно із ч.4 ст.191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З наявних матеріалів справи вбачається, що 09.06.2021р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір про надання правової допомоги №61, за умовами п. 1.1. якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором. 10.06.2020р. між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду №1 до Договору, за п. 1 якої відповідач зобов`язується оплатити гонорар позивачу за надану правову допомогу по об`єкту нерухомого майна клієнта, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Хутірська, 3-Б, у розмірі 100000грн. протягом 3-х (трьох) банківських днів після підписання Акту приймання-передачі наданих послуг на розрахунковий рахунок адвокатського об`єднання; за п. 1 Акту приймання-передачі наданих послуг №1 від 30.06.2021р. зобов`язання за Договором від 09.06.2020р. вважаються виконаними у повному обсязі. З урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав чи інтересів інших осіб.

Суд застосував норму п.4 ст. 191 ГПК України та задовольнив позов у повному обсязі.

22.10.2021р. безпосередньо до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна ОСОБА_1 на рішення від 01.09.2021р, в якій скаржник просить суд скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Обгунтовуючи своє право на оскарження рішення від 01.09.2021р., ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до п.п.1,3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», вона як учасник ТОВа «СХІД-А» має право, зокрема, брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому цим Законом та статутом товариства, брати участь у розподілі прибутку товариства. Наявність грошових зобов`язань у ТОВ «СХІД-А» впливає на обсяг корпоративних прав та обов`язків засновника такого господарського товариства, оскільки пов`язано з участю в розподілі прибутків товариства та одержанням частки його майна; відповідні обмеження корпоративних прав засновника платника податків є втручанням у право на вільне володіння майном у розумінні статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції з прав людини; як наслідок, зазначені обмеження у разі їх протиправності надають засновнику платника податків право на звернення до суду з метою захисту відповідних прав, оскільки згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права і свободи, визначені в Конвенції, порушено, повинен отримати ефективний засіб правового захисту у національному органі, незважаючи на те, що порушення вчинено особами, які діють в офіційній якості. Право засновника на оскарження рішень поширюється на будь-які правовідносини за участю юридичної особи, корпоративні права на яку належить скаржнику.

По суті незгоди із оскаржуваним рішенням зазначено наступне:

- суд не з`ясував обставини щодо реального надання взятих на себе зобов`язань за Договором від 09.06.2021р. позивачем; недоведеними є обставини щодо надання такої правової допомоги з боку позивача, які суд першої інстанції визнав встановленими;

- судом не було з`ясовано обставини щодо укладення додаткової угоди №1 від 10.06.2020 р. до договору про надання правової допомоги №161 від 09.06.2020 р., як не було досліджено й наявність такого договору, оскільки позивач заявив вимоги щодо стягнення заборгованості за договором про надання правової допомоги №161 від 09.06.2021 р., а сума заборгованості встановлювалась судом відповідно до додаткової угоди №1 від 10.06.2020 р. до договору про надання правової допомоги №161 від 09.06.2020р. Саме на ці документи посилався позивач, та які він додав до позову;

- Акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 30.06.2021 р. також стосується Договору про надання правової допомоги №161 від 09.06.2020 р., який ані надавався позивачем, ані вивчався судом при вирішення спору по суті;

- судом не надано оцінки правової допомоги «по об`єкту нерухомого майна клієнта, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Хутірська, 3-Б, яке йому належить на праві приватної власності» - з Акту приймання-передачі наданих послуг №1 від 30.06.2021 р. не вбачається зміст наданих послуг, відсутні розрахунки витрат, відсутні докази передачі відповідачу інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Тобто, конкретного переліку, обсягу та вартості наданих послуг (виконаних робіт);

- інформація, яка міститься в акті приймання-передачі наданих послуг №1 від 30.06.2021р., зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалами Південно-західного апеляційного господарського суду:

- від 25.10.2021р. витребувано від Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/2019/21; відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 до надходження матеріалів даної справи з Господарського суду Одеської області;

- від 01.11.2021р. поновлено скаржнику пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 01.09.2021р. у справі №916/2019/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 01.09.2021р. у справі №916/2019/21; постановлено розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 01.09.2021р. у справі №916/2019/21 здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено іншим учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, будь-яких клопотань з процесуальних питань до 01.12.2021р.; зупинено дію рішення Господарського суду Одеської області від 01.09.2021р. у справі №916/2019/21.

12.11.2021р. позивач подав суду апеляційної інстанції відзив апеляційну скаргу, в якому просив залишити оскаржене рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. У відзиві, зокрема, зазначено, що:

- ОСОБА_1 не мала права подавати апеляційну скаргу, так як суд не вирішував питання про її права, інтереси, та (або) обов`язки відповідно до ст.254 ГПК України;

- за договором, укладеним товариством, права та обов`язки набуває таке товариство як сторона договору. При цьому, правовий стан (сукупність прав та обов`язків) безпосередньо учасників цього товариства жодним чином не змінюється. Аналогічні правові висновки містяться в Постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019р. та 15.10.2019р. у справах №916/2084/17 та №905/2559/17 відповідно та від 03.12.20219р. у справі №904/10956/16 за позовами учасниками товариств про визнання недійсними договорів, укладених товариствами;

- ОСОБА_1 є засновником (учасником) юридичної особи, яка має право на участь в управлінні Товариством, але не представлення його інтересів в судах, та у відносинах з третіми особами;

- щодо пропуску строку апеляційного оскарження - скаржник дочекався до відкриття і фактичного виконання оскаржуваного рішення, такі дії свідчать про зловживання процесуальними правами та навмисне затягування виконання рішення;

- скаржник помилився з природою правових відносин між АО «ТДС ГРУП» та ТОВ «СХІД-А» - Правомірність визначення фіксованої суми гонорару, що не потребує детального підтвердження об`єму наданих послуг та витраченого часу неодноразово висловлювалась Верховним Судом України, зокрема, у постанові КАС Верховного Суду від 28.12.2020р. у справі № 640/18402/19

15.11.2021р. АО «ТДС ГРУП» подало Південно-західному апеляційному господарському суду заяву про закриття апеляційного провадження у справі, в якій з посиланням на норми ст.264 ГПК України зазначило, згідно зі статтею 116 ЦК У країни учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі; брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди). З наведених норм права вбачається, що за договором, укладеним товариством, права та обов`язки набуває таке товариство як сторона договору. При цьому, правовий стан (сукупність прав та обов`язків) безпосередньо учасників цього товариства жодним чином не змінюється. Аналогічні правові висновки містяться в Постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019р. та 15.10.2019р у справах №916/2084/17 та №905/2559/17 відповідно та від 03.12.2019р. у справі №904/10956/16 за позовами учасниками товариств про визнання недійсними договорів, укладених товариствами. Більш того існує усталена практика Європейського суду з прав людини, відповідно до якої акціонер (учасник) юридичної особи, навіть мажоритарний, не може розглядатись як належний заявник, якщо йдеться про порушення прав юридичної особи (див., зокрема, рішення від 20 травня 1998 року у справі «Кредитний та індустріальний банк проти Чеської Республіки» (Credit and Industrial Bank v. the Czech Republic), заява № 29010/95; рішення від 18 жовтня 2005 року у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» (Case of Terem LTD, Chechetkin and Olius v. Ukraine), заява № 70297/01, пункти 28-30; рішення від 21 грудня 2017 року у справі «Фельдман та банк «Слов`янський» проти України», заява № 42758/05, пункт 30). При цьому навіть у разі, якщо юридичну особу було ліквідовано, Європейський суд з прав людини розглядає справи за заявою саме такої юридичної особи, допускаючи її представництво в особі акціонера (учасника), якщо юридична особа не може брати участь у справі в особі своїх органів (рішення від 21 грудня 2017 року у справі «Фельдман та банк «Слов`янський» проти України» заява № 42758/05, пункт 1 резолютивної частини). Тобто ОСОБА_1 є засновником (учасником) юридичної особи, яка має право на участь в управлінні товариства, але не представленні його інтересів в судах, та у відносинах з третіми особами. Тому ОСОБА_1 не мала права подавати апеляційну скаргу, так як суд не вирішував питання про її права, інтереси та (або) обов`язки відповідно до ст. 254 ГПК України.

26.11.2021р. ТОВ «СХІД-А» подало суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просило залишити оскаржене рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зміст відзиву відтворює мотиви відзиву на апеляційну скаргу АО «ТДС ГРУП».

Розглянувши клопотання АО «ТДС ГРУП» про закриття апеляційного провадження, колегія суддів дійшла наступного.

З матеріалів справи ( Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) вбачається, що ОСОБА_1 є засновником ТОВ «СХІД-А», розмір внеску до статутного капіталу 150000грн.; керівником Товариства, який має право вчиняти дії від імені товариства без довіреності, у тому числі підписувати договори є ОСОБА_2 .

Відповідно до п.4.2 Статуту ТОВа «СХІД-А», затвердженого протококом загальних зборів учасників ТОВ «СХІД-А» від 30.05.2019р., оформленого протоколом №5, учасник Товариства має право: брати участь в управлінні справами Товариства в порядку, визначеному чинним законодавством України, цим Статутом та іншими нормативними документами Товариства; обирати та бути обраним в органи управління Товариством; брати участь в розподілі прибутку Товариства та одержувати його частку (дивіденди); одержувати інформацію про діяльність Товариства в порядку,визначеному цим Статутом та чинним законодавством; продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі Товариства; вийти у передбаченому цим Статутом та чинним законодавством України порядку зі складу учасників Товариства; отримати частину вартості майна Товариства у випадку його ліквідації пропорційно розміру свого вкладу до статутного капіталу Товариства.

Згідно із п.п.8.1-8.2, 10.7 Статуту ТОВа «Схід-А» вищим органом управління Товариства є Загальні збори учасників Товариства; виконавчим органом Товариства є Директор Товариства; Директор має право приймати рішення про укладення, зміну чи розірвання будь-яких правочинів (договорів та інших угод) на суму, що є нижчою, або дорівнює 100000грн., за винятком тих правочинів (договорів та інших угод), прийняття рішення про укладення, зміну чи розірвання по яким відноситься до компетенції Загальних зборів.

Відповідно до ч.1 ст.254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Стаття 129 Конституції України визначає одними з основних засад судочинства законність та забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Таким чином, звернення до суду здійснюється у формі, порядку, випадках та особами, передбаченими процесуальним законом. Звернення у справах інших осіб у всіх випадках, а учасників процесу - поза випадками, передбаченими процесуальним законом, розгляду судами не підлягають.

Згідно із ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Законом встановлено, що у випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності. Частина 2 статті 4 ГПК України містить перелік суб`єктів, право на звернення яких до господарського суду є обмеженим. Це означає, що право на звернення до господарського суду повинно бути прямо передбачене законодавчими актами України.

Відповідно до приписів ст. 44 ГПК України всі фізичні і юридичні особи здатні мати процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, боржника (процесуальна правоздатність). Юридична особа набуває процесуальних прав та обов`язків у порядку, встановленому законом, і здійснює їх через свого представника.

Колегія суддів звертає увагу, що законодавством передбачений виключний перелік суб`єктів, які вправі оскаржити в апеляційному порядку рішення місцевого господарського суду у випадку наявності підстав для цього. Визначаючи коло вказаних суб`єктів, законодавство передбачає попередню участь апелянта у справі з певним процесуальним статусом, за винятком випадків, коли рішення стосується прав та обов`язків скаржника, який не брав участь у справі.

Судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків чи інтересів цієї особи, тобто у рішенні суду повинен безпосередньо розглядатися і вирішуватися спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або має бути викладено судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, чи висновок про це у резолютивній частині оскаржуваного судового рішення.

При розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважала, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов`язки, апеляційний господарський суд, прийнявши апеляційну скаргу до провадження, повинен з`ясувати наявність правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі.

Рішення або постанова господарських судів є такими, що прийняті про права та обов`язки особи, яку не було залучено до участі у справі, якщо у них розглянуто і вирішено питання про право у правовідносинах, учасником яких є така особа, або якщо в їх описовій або мотивувальній частині містяться висновки чи судження про права та обов`язки цієї особи або у резолютивній частині господарський суд прямо вказав про права та обов`язки цієї особи. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Так, предметом позову у даній справі є стягнення з ТОВ «СХІД-А» заборгованості 100000грн. у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору про надання правової допомоги, укладеного між двома юридичними особами.

Як вбачається з матеріалів справи, фізична особа засновник ТОВ «СХІД-А» ОСОБА_1 не була учасником судового процесу під час розгляду даної справи у суді першої інстанції. В описовій, мотивувальній та резолютивній частині судового рішення відсутні висновки та судження стосовно особисто ОСОБА_1 , її прав, обов`язків чи інтересів.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно із ст.ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У зобов`язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (ст.510 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.92, ст.97 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.98 ЦК України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом.

Відповідно до ст.116 ЦК України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом: брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом; брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди); вийти у встановленому порядку з товариства; здійснити відчуження частки (її частини) у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом. Договір відчуження майна, предметом якого є частка (її частина) у статутному (складеному) капіталі товариства, укладається у письмовій формі; одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом. Учасники господарського товариства можуть також мати інші права, встановлені установчим документом товариства та законом.

З вищенаведених норм законодавства вбачається, що за договором, укладеним товариством, права та обов`язки набуває таке товариство як сторона договору. При цьому, правовий стан (сукупність прав та обов`язків) безпосередньо учасників цього товариства жодним чином не змінюється.

Повноваження діяти від імені юридичної особи є можливістю створювати, змінювати, припиняти цивільні права та обов`язки юридичної особи (стаття 239 ЦК України). Таке повноваження не належить до корпоративних прав учасника юридичної особи.

Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вищезазначена правова позиція наведена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.10.2019р. у справі №916/2084/17 та підлягає врахуванню судом апеляційної інстанції під час розгляду клопотання позивача про закриття апеляційного провадження у справі згідно ч.4 ст.236 ГПК України.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини акціонер (учасник) юридичної особи, навіть мажоритарний, не може розглядатись як належний заявник, якщо йдеться про порушення прав юридичної особи (див., зокрема, рішення у справі «Кредитний та індустріальний банк проти Чеської Республіки» (Credit and Industrial Bank v. the Czech Republic), заява № 29010/95 від 20 травня 1998 року; рішення у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України (Case of Terem LTD, Chechetkin and Olius v. Ukraine), заява № 70297/01, пункти 28 - 30, від 18 жовтня 2005 року; рішення у справі Фельдман та банк Слов`янський проти України, заява № 42758/05, пункт 30, від 21 грудня 2017 року). При цьому навіть у разі, якщо юридичну особу було ліквідовано, Європейський суд з прав людини розглядає справи за заявою саме такої юридичної особи, допускаючи її представництво в особі акціонера (учасника), якщо юридична особа не може брати участь у справі в особі своїх органів (рішення у справі Фельдман та банк Слов`янський проти України, заява № 42758/05, пункт 1 резолютивної частини від 21 грудня 2017 року).

Відповідно до ст.5 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» учасники товариства мають такі права: брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому цим Законом та статутом товариства; отримувати інформацію про господарську діяльність товариства; брати участь у розподілі прибутку товариства; отримати у разі ліквідації товариства частину майна, що залишилася після розрахунків з кредиторами, або його вартість. Учасник товариства може встановити вимогу нотаріального засвідчення справжності власного підпису під час прийняття рішень з питань діяльності відповідного товариства та/або вимогу нотаріального посвідчення правочину, предметом якого є частка такого учасника у статутному (складеному) капіталі відповідного товариства, та скасувати таку вимогу, відомості про що вносяться до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань у порядку, визначеному законом. Така вимога учасника чи скасування учасником цієї вимоги є одностороннім правочином і підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Учасники товариства можуть мати інші права, передбачені законом та статутом товариства.

В обґрунтування порушення оскаржуваним рішенням свого інтересу, виникнення обов`язків, скаржник посилається на норми п.п.1,3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Так, за твердженнями ОСОБА_1 , ухвалення господарським судом оскаржуваного рішення фактично вплинуло на її обов`язки як учасника Товариства, зокрема, наявність грошових зобов`язань у ТОВ «СХІД-А» впливає на обсяг корпоративних прав та обов`язків засновника такого господарського товариства, оскільки пов`язано з участю в розподілі прибутків товариства та одержанням частки його майна; відповідні обмеження корпоративних прав засновника платника податків є втручанням у право на вільне володіння майном у розумінні статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції з прав людини.

Такі аргументи апелянта колегією суддів не приймаються в контексті з`ясування питання її права на апеляційне оскарження рішення, оскільки:

- ОСОБА_1 не є учасником правовідносин між сторонами у справі, що виникли з Договору про надання правової допомоги; її правовий зв`язок з відповідачем обмежується тим, що вона є учасником ТОВ «СХІД-А»;

- оскаржуване рішенням жодним чином не обмежує корпоративні права ОСОБА_1 та не є втручанням у право на вільне володіння майном у розумінні статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції з прав людини, протилежні твердження скаржника є лише припущенням скаржника, учасником господарських правовідносин відповідача із позивачем вона не являється.

Між тим, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного цивільного суду від 29.10.2020р. у справі №200/6831/18 та є усталеною у судовій практиці.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що право засновника на оскарження рішень поширюється на будь-які правовідносини за участю юридичної особи, корпоративні права на яку належить скаржнику, проте такі твердження є хибними, оскільки відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.10.2019р. у справі №916/2084/17 повноваження діяти від імені юридичної особи є можливістю створювати, змінювати, припиняти цивільні права та обов`язки юридичної особи та таке повноваження не належить до корпоративних прав учасника юридичної особи.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що не можна вважати, що при ухваленні оскаржуваного рішення у даній справі місцевий господарський суд вирішив питання про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 .

Відповідно до п.3 ч.1, ч.2 ст. 264 ГПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Згідно із ч.1 ст.281 ГПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 встановлено, що рішенням Господарського суду Одеської області від 01.09.2021р. у справі №916/2019/21 питання про права, інтереси та/або обов`язки цієї особи не вирішувалося, протилежне скаржником не обґрунтовано та не доведено.

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 01.09.2021р. у справі №916/2019/21 слід закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 264 ГПК України, постановивши відповідну ухвалу.

Керуючись ст.ст. 232-236, 240, 254, 264, 281 ГПК України,

колегія суддів ухвалила:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 01 вересня 2021 року

у справі №916/2019/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями згідно ст.235 ГПК України.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку згідно положень ст. 287,288 ГПК України.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя Л.В. Лавриненко