ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2021 р. Справа№ 927/572/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Мальченко А.О.

Кравчука Г.А.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участі представників сторін:

від позивача: Юрченко О.А. (ордер серія КС № 841317 від 31.05.2021);

від відповідача: не з`явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Етнопродукт»

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.09.2021

у справі № 927/572/21 (суддя Белов С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Етнопродукт»

до Фізичної особи-підприємця Колісника Дмитра Сидоровича

про стягнення 29 814,66 грн,-

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог:

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Етнопродукт» звернулося до Господарського суду Чернігівської області із позовом до Фізичної особи-підприємця Колісник Дмитра Сидоровича про стягнення 29814,66 грн, з яких: 25286,80 грн заборгованості; 1786,41 грн інфляційних втрат; 526,43 грн трьох відсотків річних; 2215,02 грн пені.

1.2. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем укладеного між сторонами договору суборенди земельної ділянки від 24.04.2020.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції:

2.1. Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 15.09.2021 у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Етнопродукт» відмовлено повністю, а також стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Етнопродукт» на користь Фізичної особи-підприємця Колісник Дмитра Сидоровича 3000,00 грн витрат на правничу допомогу.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги:

3.1. 19.10.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Етнопродукт» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.09.2021 у справі № 927/572/21, в якій апелянт просить скасувати судове рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.09.2021 повністю і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі; стягнути з відповідача судові витрати.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу:

4.1. У поданій апеляційній скарзі апелянт зазначає про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

4.2. Зокрема, скаржник вказує на те, що за 66 договорами суборенди у відповідача перед позивачем виник обов`язок щодо сплати 1 914 741,36 грн, з яких відповідач сплатив лише 960 000,00 грн. На підтвердження цих обставин позивачем долучено до матеріалів справи акт звіряння взаємних розрахунків за період квітня 2020 року - червня 2021 року між позивачем та відповідачем за договорами суборенди від 24.04.2020. В зазначеному документі детально зазначено ПІБ власника всіх земельних ділянок, які було передано позивачем відповідачу в суборенду; кадастрові номери земельної ділянки; назва поля, де розміщена земельна ділянка; площа земельної ділянки; сума, яку мав сплатити відповідач; яким чином виник борг у розмірі 1 914 741,36 грн; куди було направлено 960 000,00 грн, які позивач отримав від відповідача за договорами суборенди; всі платіжні доручення, яким відповідач заплатив позивачу 960 000,00 грн за договорами суборенди.

4.3. Вважає, що платіжне доручення № 610 від 15.05.2020 не могло бути сплатою по договору, тому що його сума (180 000,00 грн) більше ніж у сім разів перевищувало загальну суму платежів за договором (25 286,80 грн). У платіжному дорученні № 610 від 15.05.2020 зазначено лише посилання на договір суборенди земельної ділянки від 24.04.2020, яких між позивачем та відповідачем було укладено 66, але в призначенні платежу не вказано ні кадастровий номер ділянки, ні власники земельної ділянки, ні номер реєстрації договору або будь-якої іншої інформації, на підставі якої можливо дійти обґрунтованого висновку, що платіжним дорученням № 610 від 15.05.2020 було сплачено заборгованість за договором суборенди земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0156.

4.4. Крім того, зазначає, що не маючи більш детальної інформації від відповідача щодо його побажань про зарахування 180 000,00 грн, отриманих за платіжним дорученням № 610 від 15.05.2020, позивач у відповідності з призначенням платежу закрив цими коштами заборгованість відповідача за договорами суборенди від 24.04.2020 по іншим земельним ділянкам, що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків за період квітня 2020 року - червня 2021 року.

4.5. Апелянт також вказує, що не зрозуміло чого, наданий позивачем акт звіряння за квітень 2020 року - червень 2021 року, суд першої інстанції називає доказом неналежної якості, але на думку позивача, без дослідження всієї інформації щодо взаємовідносин по 66 договорам суборенди, суд не може винести обґрунтоване рішення, а відповідач і надалі зможе маніпулювати частковою оплатою договорів суборенди, надаючи до суму одні і ті самі платіжні документи, і стверджуючи про погашення ним заборгованості по договорам суборенди, по яким було подано позові заяви. Інформація, зазначена в акті звіряння взаємних розрахунків за період квітень 2020 - червень 2021 між позивачем та відповідачем за договорами суборенди від 24.04.2020, повністю спростовує висновок суду про неможливість встановити куди було направлено 180 000,00 грн отримані за платіжним дорученням № 610 від 15.05.2020.

5. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

5.1. 02.11.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, в якій відповідач просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.09.2021 у справі № 927/572/21 - без змін.

5.2. У поданому відзиві відповідач заперечує проти задоволення клопотання скаржника про долучення до матеріалів справи на стадії апеляційного провадження документів, які позивач хибно вважає входять в предмет доказування по справі. Вказує на те, що відповідач ще 15.05.2020 здійснив повністю оплату вказаної в договорі орендної плати за суборенду земельної ділянки, а отже заборгованість за вказаним договором станом на момент подання та розгляду справи відсутня. Вважає, що позивачем ані у позовній заяві, ані в апеляційній скарзі не було вказано у якій послідовності були укладені 66 догорів суборенди. Будь-яку хронологію зарахування коштів (орендної плати) сторонами у договорі суборенди, який є предметом спору у даній справі встановити неможливо внаслідок відсутності відповідних доказів. Акти не можна ідентифікувати такими, що складені щодо господарських правовідносин, що стосувались договору суборенди без номера від 24.04.2020. Вказані акти не підписані з боку відповідача, а тому відсутні підстави вважати, що акти звіряння мають юридичну силу документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості та погоджує зазначені проплати. Вважає, що додані позивачем акти «за договором суборенди 24/04/2020 від 24.04.2020 р.» взагалі не мають відношення до спірних правовідносин у цій справі.

6. Розподіл справи:

6.1. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2021, матеріали судової справи № 927/572/21 разом з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Етнопродукт» передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Мальченко А.О., Агрикова О.В.

6.2. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 927/572/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Етнопродукт» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.09.2021, повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 09.11.2021.

6.3. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2021 у зв`язку перебуванням судді Агрикової О.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному для розгляду справи № 927/572/21 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Кравчук Г.А., Мальченко А.О.

6.4. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2021 справу № 927/572/21 за вказаною апеляційною скаргою прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Чорногуз М.Г., суддів Кравчук Г.А. та Мальченко А.О.

7. Інші процесуальні дії у справі:

7.1. У поданій апеляційній скарзі апелянтом заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи договорів суборенди земельної ділянки від 24.04.2020, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію цих договорів від 23.12.2020, опис вкладення та накладна № 062 від 23.07.2021.

7.2. Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у його задоволенні, з огляду на наступне.

7.3. Відповідно до ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

7.4. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

7.5. В той же час позивач не скористався своїм правом подати всі наявні у нього докази разом із позовною заявою, при цьому доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що не залежали від позивача, останнім не надано. Посилання скаржника на акт звіряння за квітень 2020 року - червень 2021 року не підтверджує поважності причин не подання доказів, які позивач просить долучити до матеріалів справи.

7.6 Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2021 розгляд справи № 927/572/21 відкладено до 06.12.2021.

7.7. 26.11.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення апелянта.

7.8. В судовому засідання 06.12.2021 представник апелянта підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

7.9. Відповідач в судове засідання 06.12.2021 не з`явився, про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення № 779 про вручення поштового відправлення.

7.10. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

8. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи:

8.1. 24.04.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Етнопродукт» (Орендар) та Фізичною особою-підприємцем Колісник Дмитром Сидоровичем (Суборендар) було укладено договір суборенди земельної ділянки (т. І, а.с. 12-14).

8.2. Згідно п.1.1. договору Орендар зобов`язався за плату передати Суборендарю земельну ділянку у строкове платне користування без зміни цільового призначення, а Суборендар зобов`язався прийняти і використовувати земельну ділянку відповідно до умов цього договору та вимог земельного законодавства.

8.3. Зазначена земельна ділянка розташована за межами с. Бутівка, Городнянського р-ну, Чернігівської області (п. 1.3. договору).

8.4. Загальна площа земельної ділянки складає 4,5155 га, у тому числі ріллі - 4,5155 га, кадастровий номер земельної ділянки :04:000:0156 (п. 1.4. договору).

8.5. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, 12.05.2020 здійснено державну реєстрацію права суборенди земельної ділянки площею 4,5155 га кадастровий номер :04:000:0156, згідно договору суборенди земельної ділянки від 24.04.2020 (т. І, а.с. 15-16).

8.6. Згідно п.2.1. договору земельна ділянка передається в суборенду до 30.11.2020 з дати підписання цього Договору.

8.7. Пунктом 3.1. договору сторони погодили, що Суборендар сплачує Орендарю орендну плату у розмірі 5600,00 грн, включно з ПДВ, за 1 гектар земельної ділянки за весь період чинності договору. До 15 травня 2020 року Суборендар сплачує Орендарю 10 % від загальної суми договору. До 15 липня 2020 року Суборендар сплачує Орендарю ще 40 % від загальної суми договору. Решту коштів, а саме 50 % Суборендар сплачує Орендарю не пізніше ніж у третій день збирання врожаю з земельної ділянки, але не пізніше 15 листопада 2020 року.

8.8. Після закінчення строку дії цього договору земельна ділянка вважається повернутою орендарю (п. 5.1. Договору).

8.9. Згідно п.11.1. Договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 30.11.2020.

9. Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносин:

9.1. Спірні правовідносини між сторонами пов`язані із дотриманням відповідачем умов договору суборенди земельної ділянки б/н від 24.04.2020 в частині оплати суборенди.

9.2. Як вбачається з матеріалів справи 30.11.2020 позивачем, як постачальником, виставлено до сплати відповідачу, як покупцю, рахунок на оплату № 108 про сплату 25 286,80 грн за суборенду земельної ділянки :04:000:0156 за договором суборенди земельної ділянки 24/04/2020 від 24.04.2020 (т. І, а.с. 17).

9.3. Матеріали справи містять платіжне доручення № 610 від 15.05.2020, за яким ФОП Колісник Дмитро Сидорович перерахував на рахунок ТОВ «Етнопродукт» 180 000,00 грн, у графі «призначення платежу» вказано - «за суборенду земельної ділянки згідно договору від 24 квітня 2020 року в т.ч. ПДВ 20% 30 000.00 грн» (т. І, а.с. 65).

9.4. Вказані грошові кошти у розмірі 180 000,00 грн перераховані за реквізитами орендаря, вказаними у спірному договорі суборенди земельної ділянки б/н від 24.04.2020 (т. І, а.с. 14).

10. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:

10.1. Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про неможливість встановлення хронології зарахування коштів (орендної плати) сторонами у договорі, який є предметом спору внаслідок відсутності відповідних доказів.

10.2. Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції в частині того, що враховуючи те, що надані позивачем акти звіряння за квітень 2020 року - червень 2021 року не підписані з боку відповідача, а тому відсутні підстави вважати, що акти звіряння мають юридичну силу документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості та погоджує зазначені оплати.

11. Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу:

11.1. Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду відхиляє доводи апелянта в частині розподілу ним 180 000,00 грн, перерахованих відповідачем, в якості оплати заборгованості відповідача за іншими договорами суборенди від 24.04.2020, а також твердження апелянта в частині не врахування акту звіряння взаємних розрахунків, з огляду на наступне.

11.2. Матеріали справи не містять відповідного розрахунку позивача в частині розподілу 180 000,00 грн в якості покриття боргу відповідача за іншими договорами.

11.3. Відомості про врахування платіжного доручення № 610 від 15.05.2020 в якості оплат наявна лише в акті звіряння взаємних розрахунків за період квітня 2020 - червня 2021 р.р., підписаного лише стороною позивача (т. І, а.с. 117-121). Акт звіряння взаємних розрахунків за період квітня 2020 - червня 2021 р.р., доданий апелянтом до письмових пояснень, також не підписаний відповідачем.

11.4. Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

11.5. Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

11.6. Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 21.12.2020 у справі № 916/499/20.

11.7. Акт звіряння взаємних розрахунків, наданий позивачем, не містить підпису відповідача, а наведені у ньому відомості не підтверджуються первинними документами, які б у свою чергу відображали та підтверджували факт зарахувань оплат за договорами суборенди від 24.04.2020.

11.8. Крім того, матеріали справи не містять відомостей, які б підтверджували хронологічний порядок укладення договорів суборенди від 24.04.2020, що б у свою чергу давало б можливість встановлення етапів зарахувань позивачем сплачених відповідачем коштів по кожному із договорів суборенди від 24.04.2020.

11.9. З огляду на вищевикладені доводи, колегія суддів доходить до висновку про відсутність підстав вважати, що сума грошових коштів у розмірі 180 000,00 грн, сплачених відповідачем за спірним платіжним дорученням, не підтверджує оплату суборенди за спірним договором.

11.10. Решта аргументів викладених учасниками справи не входять до предмету доказування в даній справі, ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

12. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду:

12.1. Колегією суддів не встановлено порушень прав позивача з боку відповідача в частині виконання зобов`язань з оплати по договору суборенди земельної ділянки б/н від 24.04.2020.

13. Посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції:

13.1. Стаття 2 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України) визначає, що «Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.»

13.2. Згідно ч. 1 ст.5 ГПК України: «Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.»

13.3. Відповідно до ч.1 ст. 14 ГПК України : «Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»

13.4. При оцінці доказів суд керувався статтями 79 та 86 ГПК України, згідно яких «Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.», «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.»

13.5. Відповідно до статті 269 ГПК України: « 1. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

2. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

3. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

4. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

5. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.»

13.6. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

13.7. Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

13.8. Згідно із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

13.9. Статтею 531 Цивільного кодексу України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

13.10. Відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

13.11. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. (ч.1 та 4 ст. 11 ГПК України).

13.12. Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

13.13. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.(ч. 4 ст. 236 ГПК України).

13.14. Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

14. Висновки Північного апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги:

14.1. Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення ґрунтується на засадах верховенства права, є законним - ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права і обґрунтованим - ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

14.2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.09.2021 у справі № 927/572/21 залишити без змін.

14.3. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Етнопродукт» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.09.2021 у справі № 927/572/21 залишити без задоволення.

15. Розподіл судових витрат:

15.1 Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 11, 14, 74, 79, 80, 86, 129, 207, 236, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Етнопродукт» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.09.2021 у справі № 927/572/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.09.2021 у справі № 927/572/21 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Етнопродукт».

4. Справу № 927/572/21 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови підписаний 24.12.2021, у зв`язку із перебуванням судді Чорногуза М.Г. на лікарняному, суддею Кравчуком Г.А. підписаний після виходу із відпустки.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Кравчук