ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/1152/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Соловей Л.А.

при секретарі судового засідання: Пеньківській О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Гуртовенко Р.М., ордер серії АМ №1009172 від 01.02.2021;

від відповідача: не з`явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ-ІКС" (м.Житомир)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Корал" Довбиський фарфоровий завод" (смт.Довбиш Баранівського району Житомирської області)

про стягнення 29619,64грн

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ-ІКС" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Корал" Довбиський фарфоровий завод" про стягнення 29619,64грн, з яких: 18760,00грн основного боргу, 2426,15грн пені, 5163,36грн 30% річних та 3270,13грн процентів за користування чужими грошовими коштами.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на несвоєчасне виконання відповідачем умов договору поставки нафтопродуктів №271_2 від 11.06.2019 в частині оплати отриманого товару.

Ухвалою господарського суду від 18.11.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 20.12.2021.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив; про час та місце розгляду справи по суті повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується підписом представника у повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.56).

Приймаючи до уваги, що відповідач не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданим йому процесуальним правом, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

ВСТАНОВИВ:

11.06.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ-ІКС" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Корал" Довбиський фарфоровий завод" (покупець, відповідач) укладено договір поставки нафтопродуктів №271_2 (а.с.13-16), за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність покупцю нафтопродукти, а покупець зобов`язався своєчасно прийняти товар і оплатити його на умовах цього договору (п.1.1. договору).

За умовами п.2.2.3 договору покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплатити вартість поставленого товару, а також витрати на його транспортування ( у випадку здійснення доставки товару покупцю).

Днем виконання постачальником обов`язку по поставці товару вважається дата, зазначена у видатковій накладній (п.3.6 договору).

Відповідно до п.3.7 договору з моменту передачі товару покупцю або перевізнику відбувається перехід права власності на товар і ризик випадкової загибелі (псування) товару переходить від постачальника до покупця.

Згідно п.4.1. договору вартість товару зазначається з урахуванням ПДВ, наливу та з урахуванням транспортних витрат.

Вартість договору визначається шляхом складання вартості всього поставленого товару протягом терміну дії договору (п.4.2 договору).

Пунктом 4.3. договору визначено, що покупець здійснює оплату за отриманий товар за попередньою оплатою, або не пізніше як на протязі 3 (трьох) банківських днів після його отримання.

Розрахунки за цим договором здійснюються на підставі виставленого постачальником рахунку в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника (п.4.4. договору).

Згідно п.4.5. договору датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

09.11.2020 покупцем надіслано на адресу постачальника заявку на поставку дизельного палива у кількості 2400л (а.с.18).

09.11.2020 позивачем виставлено відповідачу рахунок №5072 на оплату товару "Дизельне паливо ДП - 3-К5 ґатунок F" на загальну суму 41760,00грн з ПДВ.

На виконання умов договору, 10.11.2020 ТОВ "ОЙЛ-ІКС" поставило відповідачу товар - "Дизельне паливо ДП-3-К5, ґатунок F" в обсягах 2420,18 літрів приведених до t 15°С з ціною 17,4 грн/л на загальну суму 41760,00грн (з ПДВ), про що свідчить підписана представниками сторін видаткова накладна №Тал00004680 від 10.11.2020 (а.с.17) та товаро-транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів №Тал00004680 від 10.11.2020 (а.с.20).

Однак відповідач зобов`язання щодо оплати вартості поставленого товару виконав частково, а саме здійснив платіж за поставлену продукцію лише у сумі 23000,00грн, що підтверджується платіжними дорученнями №867 від 19.03.2021, №851 від 11.03.2021, №848 від 12.02.2021, №828 від 04.12.2020, №793 від 11.11.2020 (а.с.25-29).

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 18760,00грн.

За вказаних обставин, позивач звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості , яка виникла на підставі договору постачання у розмірі 29619,64грн, з яких: 18760,00грн основного боргу, 2426,15грн пені, 5163,36грн 30% річних та 3270,13грн процентів за користування чужими грошовими коштами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази та всі обставини справи, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем, є правовідносинами з поставки товару, згідно яких у відповідача, внаслідок передання йому позивачем товару на загальну суму 41760,00грн, виник кореспондуючий обов`язок оплатити його.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з приписами ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 ст.612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач не здійснив відповідних розрахунків за отриману продукцію на підставі договору постачання №01-11 від 01.11.2019 в обумовлені сторонами строки.

Матеріалами справи підтверджено, що у відповідача станом на день розгляду справи існує прострочення в оплаті отриманого від позивача товару на підставі договору поставки нафтопродуктів №271_2 від 11.06.2019 у розмірі 18760,00грн.

Відповідач не надав суду доказів сплати вказаної заборгованості, доводів позивача не спростував.

За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 18760,00грн за договором поставки нафтопродуктів №271_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також позивач за порушення строків проведення розрахунків просить стягнути з відповідача 2426,15грн пені, нарахованої на підставі п.5.2 договору №271_2 від 11.06.2019 за період з 13.11.2020 по 12.10.2021.

Згідно із п.3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 3 ст.549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Наведені норми свідчать, що за порушення грошового зобов`язання боржник на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити неустойку (штраф, пеню).

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Приписами ч.6 ст.232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Розділом 5 договору №271_2 від 11.06.2019 передбачена відповідальність відповідача за порушення грошових зобов`язань за цим договором, а саме за невиконання або неналежне виконання умов даного договору винна сторона відшкодовує збитки відповідно до чинного законодавства України.

При здійсненні сторонами розрахунків на умовах відстрочки платежу, в разі прострочення покупцем строків розрахунків, зазначених у додаткових угодах, а також невиконання умов пунктів 2.2.2 та 2.2.4 договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару за кожен день прострочення виконання зобов`язань за весь період прострочення (п.5.2 договору)

Дослідивши поданий розрахунок (а.с.49-50), судом встановлено, що відповідно до п.4.3 договору право на нарахування пені у позивача виникло з 14.11.2020, а не з 13.11.2020, як зазначено у розрахунку, крім того, пеня нарахована без урахування положень ч.6 ст.232 ГПК України, оскільки договір не містить умов щодо нарахування за весь час прострочки оплати.

Здійснивши за допомогою калькулятора сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН" перерахунок пені, суд дійшов висновку, що загальний її розмір за період з 14.11.2020 по 14.05.2021 складає 1188,01грн.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню в сумі 1188,01грн. В стягненні 1238,14грн пені слід відмовити у зв`язку з безпідставністю нарахування.

Щодо позовних вимог про стягнення 30% річних у розмірі 5163,36грн та процентів за користування грошовими коштами в сумі 3270,13грн суд зазначає наступне.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеної у постанові від 05.06.2020 у справі №922/3578/18, частиною 2 статті 625 ЦК України конкретизовано визначений статтями 536 та 693 цього Кодексу обов`язок покупця сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами з визначенням додаткового зобов`язання боржника на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, ст.536 ЦК України надає стягувачу право нараховувати боржнику проценти за користування чужими грошовими коштами, а норми ч.2 ст.625 ЦК України конкретизують, що розмір таких процентів становить 3% річних, якщо інший розмір сторони не визначили у договорі.

Так, за договором №271_2 від 11.06.2019 позивач заявив до стягнення з відповідача 5163,36грн - 30% річних та 3270,13грн - 19 % відсотків річних за користування чужими грошовими коштами.

Пунктом 5.2 договору №271_2 від 11.06.2019 сторони визначили відповідальність покупця в разі прострочки строків розрахунків, яка включає в себе пеню, 30% річних з простроченої суми та інфляційні збитки.

Разом з тим п.5.3 сторони продублювали пункт 5.2 в частині сплати процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 19% річних.

З огляду на вищевикладену позицію Верховного суду, заявлені позивачем за договором №271_2 суми 30% річних та 19% процентів за користування чужими грошовими коштами за своєю правовою природою є процентами річних у розумінні ст.625 ЦК України і їх одночасне стягнення призведе до покладання на боржника потрійної відповідальності.

Проаналізувавши зміст п.п.5.2, 5.3 договору №271_2, суд дійшов висновку, що за п.5.2 на боржника покладено обов`язок сплати річних в розмірі 30%, а п.5.3 договору надає кредитору право стягнення 19% річних, які позивач помилково вважає іншим видом стягнення, тому суд вважає, що застосуванню підлягають 30% річних, які визначені як обов`язкова міра відповідальності боржника.

Позивачем здійснено розрахунок 30% річних за аналогічні періоди, що й нарахування пені, та допущено ту саму помилку при їх обрахуванні щодо початку нарахування штрафних санкцій (а.с.3).

Здійснивши за допомогою калькулятора сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН" перерахунок 30% річних за період з 14.11.2020 по 13.10.2021 суд вважає, що до стягнення підлягає 5147,98грн 30% річних.

За вказаних обставин, у стягненні 30% на користь позивача в розмірі 15,38грн слід відмовити за безпідставністю.

Вимога в частині стягнення 3270,13грн 19% процентів за користування чужими грошовими коштами заявлена необґрунтовано та задоволенню не підлягає.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене, вимоги позивача підлягають задоволенню частково на суму 25095,99грн, з яких: 18760,00грн основного боргу; 1188,01грн пені; 5147,98грн 30% річних.

В позові відмовити в частині стягнення 1238,14грн пені; 15,38грн 30% річних та 3270,13грн відсотків за користування чужими грошовими коштами

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 ГПК України покладаються на відповідача у повному розмірі, оскільки останній своїми діями спонукав позивача звернутись з позовом до суду.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Корал" Довбиський фарфоровий завод" (12724, вул.Щорса, буд.1, смт.Довбиш, Баранівський район, Житомирська область, )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ-ІКС" (10001, м.Житомир, вул.Івана Сльоти, 49, ):

- 18760,00грн основного боргу;

- 1188,01грн пені;

- 5147,98грн 30% річних;

- 2270,00грн судового збору.

3. В позові відмовити в частині стягнення 1238,14грн пені; 15,38грн 30% річних та 3270,13грн відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 24.12.21

Суддя Соловей Л.А.

Віддрукувати: 3 прим.:

1 - до справи;

2,3 - сторонам (рек.)