ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м. Харків Справа № 913/441/21
Провадження № 30/913/441/21
Господарський суд Луганської області у складісуддіГоленко І.П., розглянувши матеріали позовної заяви б/н від 05.07.2021
Товариства з обмеженою відповідальністю «Каблекс-Україна», м. Київ
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Всесвіт-Торг», м. Рубіжне Луганської області
про стягнення 146 220 грн 00 коп.
Секретар судового засідання Славич В.І.
У засіданні брали участь:
від позивача (в режимі відеоконференції):адвокат Теплякова Т.Є., ордер серії ОД №608806 від 23.07.2021;
від відповідача: представник не прибув.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Каблекс-Україна» звернулося до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Всесвіт-Торг» про стягнення заборгованості за договором поставки від 28.01.2021 № 13/2021 в сумі 148 220 грн 00 коп., з яких: 74 533 грн 10 коп. основна заборгованість, 1794 грн 63 коп. інфляційні втрати, 635 грн 05 коп. 3% річних, 7 979 грн 37 коп. пеня, 63 278 грн 02 коп. штраф.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем договірних зобов`язань в частині своєчасної оплати вартості отриманого товару.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2021 справу № 913/438/21 передано на розгляд судді Шеліхіній Р.М.
На підставі розпорядження керівника апарату від 11.11.2021 № 291-р, у зв`язку з отриманням суддею Шеліхіною Р.М. листка непрацездатності, був проведений повторний автоматизований розподіл справи, яка згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2021 розподілена судді Голенко І.П.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 15.11.2021 справу № 913/441/21 прийнято до провадження судді Голенко І.П., розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження, яке призначено на 07.12.2021 об 11 год. 15 хв.
Ухвалою суду від 07.12.2021 підготовче провадження закрито, розгляд справи по суті призначено на 21.12.2021 о 10 год. 20 хв.
У судовому засіданні 21.12.2021представник позивача адвокат Теплякова Т.Є., прийняла участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку EasyCon.
Відповідачучасті свого представника у судове засідання не забезпечив, хоча про дату, час та місце судового засідання бувповідомленийналежним чином, що підтверджуєтьсяматеріаламисправи, при цьому явка сторін не визнавалася судом обов`язковою.
20.12.2021 до судунадійшлазаява № 15-12/1 від 15.12.2021 відвідповідача про розглядсправи без йогоучасті, яка судом задовольняється.
03.08.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти позову в частині нарахування суми штрафу за кожен день прострочення, оскільки вважає, що штраф має разовий характер застосування неустойки, а тому розмір штрафу має складати 7901 грн 70 коп., з яких: 1 грн 40 коп. сума штрафу, що виник 20.03.2021, 7900 грн 30 коп. сума штрафу, що виник 15.04.2021. Також заперечує щодо нарахування інфляційних втрат у сумі 1794 грн 44 коп., оскільки вважає невірним застосовувати розмір інфляції за весь травень до суми заборгованості 138 033 грн 96 коп., яка виникла з 13.05.2021. Вказує, що 30.07.2021 було проведено часткову оплату в погашення основного боргу на суму 2000 грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 30.07.2021 №4482.
13.08.2021 від представника позивача адвоката Теплякової Т.Є., через підсистему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, у якій вважає, що сторони у договорі дійшли згоди щодо нарахування штрафу «за кожен день прострочення» на підставі п. 9.4. Відповідач помилково вважає, що підставою для нарахування штрафу є лише факт прострочення платежу від 20.03.2021 та 15.04.2021, оскільки обставини справи містять також факти не повної оплати за поставлений товар 13.05.2021, 17.05.2021 та 30.07.2021, а також факти не виконання зобов`язань з оплати отриманого товару кожен день, що починається з 46 дня після здійснення поставки до дня повної сплати заборгованості, що є окремою підставою для нарахування договірного штрафу. Тому позивач не вважає доводи відповідача такими, що відповідають змісту взятих на себе сторонами зобов`язань.З приводу заперечень відповідача щодо нарахування інфляційних втрат, позивач вказує, що наданий розрахунок був виконаний у відповідності до чинної судової практики. Так з урахуванням факту погашення частини заборгованості 13.05.2021 позивачем при розрахунку суми інфляції не було нараховано інфляційні втрати на суму заборгованості, яка була до 13.05.2021 158 006 грн 06 коп., а нарахування здійснювалось на залишок заборгованості 138 033 грн 96 коп. у відповідному місяці.
За заявою позивача, викладеною у відповіді на відзив від 13.08.2021, розмір позовних вимог зменшено на 2000 грн 00 коп. у зв`язку з частковою оплатою відповідачем суми основного боргу.
Ухвалою суду від 16.08.2021 заяву позивача прийнято та справу продовжено розглядати з новою ціною позову в сумі 146 220 грн 00 коп., з яких: 72 533 грн 10 коп. основна заборгованість, 1794 грн 63 коп. інфляційні втрати, 635 грн 05 коп. 3% річних, 7 979 грн 37 коп. пеня, 63 278 грн 02 коп. штраф.
07.09.2021 від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, якими частково визнає позовні вимоги, окрім стягнення штрафу, просить стягнути штраф у розмірі 7901 грн. 70 коп. Вказує, що сторони договору дійсно визначили два види відповідальності пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ та штраф, проте штраф, на думку відповідача, було визначено помилково у формі, що суперечить вимогам чинного законодавства України та нормам матеріального права, а через недостатню правову обізнаність відповідача, ним було підписано даний договір без зауважень.
Розглянувши матеріали справи, надані докази у їх сукупності, вислухавши присутнього у судовому засіданні представника позивача, суд встановив такі фактичні обставини.
28.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Каблекс-Україна» (далі позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Всесвіт-Торг» (далі відповідач, покупець) укладено договір поставки № 13/2021, за умовами якого постачальник приймає на себе зобов`язання постачати покупцю товари в асортименті і кількості згідно узгодженими сторонами замовленнями, а покупець зобов`язується приймати і оплачувати фактично поставлені товари. Узгоджене сторонами замовлення є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 19-21).
Товаром щодо якого укладений договір є: кабельно-провідникова та електротехнічна продукція.
Відповідно до п. 1.2 договору товар за даним договором поставляється товарними партіями, розмір яких визначається в кожному конкретному випадку відповідно до узгодженого сторонами замовлення.
Згідно з п. 4.1 договору поставка товару здійснюється на умовах DDP (місце поставки: склад покупця) у відповідності до вимог Міжнародних правил тлумачення термінів «Інкотермс» (в редакції 2010 року). Інші умови поставки повинні бути узгоджені сторонами шляхом складання відповідної додаткової угоди. Поставка товару здійснюється власними силами покупця, якщо інше не встановлено додатковою угодою до договору або в заявках на поставку товару.
Строк поставки узгоджується сторонами у замовленні, але не повинен перевищувати 72 години з моменту прийняття замовлення (п. 4.3 договору).
Відповідно до п. 4.5 договору перехід права власності на товар відбувається в момент передачі товару на складі покупця та підтверджується шляхом підписання накладних уповноваженими представниками сторін.
Згідно з п. 4.6 договору разом з товаром постачальник зобов`язаний передати покупцеві наступні документи: рахунок-фактуру, накладну, документи на підтвердження якості товару, а також інші документи, перелік яких може бути погоджений сторонами договору.
Оплата договору здійснюється покупцем у гривнях в безготівковому порядку, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника згідно виставленого рахунку-фактури на оплату товару. В окремих випадках покупець може здійснювати повний розрахунок за отриману партію товару шляхом перерахування на розрахунковий рахунок постачальника коштів протягом 45 календарних днів з дня поставки (п. 6.3 договору).
Відповідно до п. 6.4 договору покупець може здійснювати розрахунки з постачальником на умовах попередньої оплати, без окремої згоди постачальника.
Згідно з п. 9.3 договору у випадку несвоєчасної або неповної сплати за фактично поставлений товар, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який вона нараховується, від загальної суми фактично поставленого товару за кожен день прострочення. Строк позовної давності щодо стягнення та нарахування пені встановлюється терміном 1 календарний рік.
Пунктом 9.4 договору встановлено, що покупець сплачує постачальнику за кожен факт несвоєчасної або неповної сплати за фактично поставлений товар, або інше порушення положень даного договору у розмірі 5% від несплаченої суми за кожен день прострочення. Дана вимога є зрозумілою сторонами, сторони досягли згоди щодо немінності вищезазначеного пункту.
Цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 31.12.2021, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по ньому (п. 11.1 договору).
На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 323 800 грн 52 коп., що підтверджується:
- видатковою накладною № 1109 від 02.02.2021 на суму 162 985 грн 50 коп.;
- видатковою накладною № 1110 від 02.02.2021 на суму 2 808 грн 96 коп.;
- видатковою накладною № 2361 від 01.03.2021 на суму 1 501 грн 20 коп.;
- видатковою накладною № 2362 від 01.03.2021 на суму 83 004 грн 00 коп.;
- видатковою накладною № 2363 від 01.03.2021 на суму 73 500 грн 86 коп. (а.с. 14-18).
Видаткові накладні належним чином підписані та скріплені печатками сторін.
Також відповідачу були виставлені рахунки на оплату № 411 від 19.01.2021, № 610 від 25.01.2021, № 1245 від 09.02.2021, № 1737 від 19.02.2021, № 1836 від 22.02.2021 на загальну суму 323 800 грн. 52 коп. (а.с. 169-171).
Відповідач вартість поставленого товару оплатив несвоєчасно та не в повному обсязі на суму 251 267 грн 42 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 3841 від 13.05.2021, № 3243 від 22.01.2021, № 3852 від 17.05.2021, № 3853 від 17.05.2021, № 3273 від 28.01.2021, № 3274 від 28.01.2021, № 4482 від 30.07.2021 (а.с. 172-175), у зв`язку з чим утворилася заборгованість у сумі 72 533 грн 10 коп.
Вказане стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом.
Відповідач доказів, які б спростовували доводи позивача, суду не подав.
Дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.
Судом встановлено, що спір виник через порушення відповідачем грошового зобов`язання за договором поставки.
Згідно положень ст. 712 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.
Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.
Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства. Вказана норма за своїм змістом кореспондується з приписами п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Пунктом 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Судом на підставі наявних доказів встановлено та не заперечується сторонами факт поставки товару відповідачу на загальну суму 323 800 грн 52 коп.
Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено факт неналежного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки. Обов`язок з оплати вартості отриманого відповідачем товару своєчасно та у повному обсязі не виконаний, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в сумі 72 533 грн 10 коп., яка повністю визнана відповідачем.
За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 72 533 грн 10 коп. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідач допустив прострочення розрахунків з позивачем, в зв`язку з чим на вимогу позивача на підставі ст. 625 ЦК України відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Позивачем за прострочення строків оплати вартості поставленого товару нараховано (по кожній видаткові накладній) та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за період з 20.03.2021 по 24.06.2021 в сумі 635 грн 05 коп. та інфляційні втрати за період зквітня 2021 року по травень 2021 року (включно) в сумі 1794 грн 63 коп., що підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с. 23-24).
Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає, що розрахунок виконано позивачем арифметично вірно, та у відповідності до умов договору, обставин справи та вимог закону, відповідно, вимоги про стягнення 3% річних в сумі 635 грн 05 коп. та інфляційні втрати в сумі 1794 грн 63 коп. є обґрунтованими, визнаними відповідачем та такими, що підлягають задоволенню.
Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені в сумі 7 979 грн 37 коп. за видатковими накладними №№1109, 1110 від 02.02.2021 за період з 20.03.2021 по 15.04.2021, за видатковими накладними №№ 2361, 2362, 2363 від 01.03.2021 за період з 16.04.2021 по 24.06.2021.
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;2) зміна умов зобов`язання;3) сплата неустойки;4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК України).
Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно із ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Відповідальність у вигляді пені за невиконання умов договору щодо строків оплати вартості поставленого товару, передбачена сторонами пунктом 9.3 договору у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який вона нараховується, від загальної суми фактично поставленого товару за кожен день прострочення.
Перевіривши розрахунок пені (по кожній видатковій накладній окремо), доданий позивачем до позовної заяви, суд зазначає, що розрахунок виконано позивачем арифметично вірно, у відповідності до умов договору та обставин справи, відповідно вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 7 979 грн 37 коп. є обґрунтованими, визнані відповідачем та такими, що підлягають задоволенню.
Також позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача штрафу в сумі 63 278 грн 02 коп. щодо кожного факту порушення договірного зобов`язання з оплати вартості поставленого товару, а саме за період прострочення виконання грошового зобов`язання, щодо якої відповідач заперечує.
Суд зазначає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17, від 02.04.2019 у справі № 917/194/18.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ст. 549 ЦК України).
Порушення відповідачем зобов`язань за договором поставки в частині своєчасної оплати поставленого позивачем товару та ненадання відповідачем належних та допустимих доказів, які б спростували таке порушення, суд приходить до висновку, що штраф, як вид неустойки, має одноразовий характер, він не нараховується за кожен день прострочення, як пеня, а стягується одноразово в разі порушення зобов`язання стороною.
Така правова позиція щодо одноразового характеру штрафу викладена також у постанові Верховного Суду від 02.04.2019 у справі № 917/194/18.
Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення штрафу в сумі 63 278 грн 02 коп. є необґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню в сумі 7 901 грн 70 коп. У задоволенні решти вимог щодо стягнення штрафу в сумі 55 376 грн 32 коп. слід відмовити.
За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі зменшення розміру позовних вимог сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.
Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача на судовий збір покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У судовому засіданні відповідно до ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Керуючись ст.ст. 2, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Позов задовольнити частково.
3. У задоволені решти позову відмовити.
У відповідності до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ст. 256 ГПК України та в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України з урахуванням приписів п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 30.12.2021

Суддя Ірина ГОЛЕНКО