УХВАЛА

14 грудня 2021 року

м. Київ

Справа № 911/565/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Гогусь В. О.,

за участю представників:

позивача - Патрелюка Д. А. (адвоката),

відповідача - не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця Камінського Владилена Володимировича

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2021 (колегія суддів: Коротун О. М. - головуючий, Сулім В. В., Демидова А. М.) і рішення Господарського суду Київської області від 05.07.2021 (суддя Конюх О. В.) у справі

за позовом Фізичної особи - підприємця Камінського Владилена Володимировича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агромонтажбуд"

про визнання договору удаваним,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У лютому 2021 року Фізична особа-підприємець Камінський Владилен Володимирович (далі - ФОП Камінський В. В.) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агромонтажбуд" (далі - ТОВ "Агромонтажбуд"), з урахуванням заяви про зміну предмета позову, про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26.07.2018 № 2607/3, укладеного між ФОП Камінським В.В. та ТОВ "Агромонтажбуд" (далі - договір).

1.2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оспорюваний договір є удаваним та укладеним з метою приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

2. Короткий зміст судових рішень у справі

2.1. Рішенням Господарського суду Київської області від 05.07.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2021, у справі № 911/565/21 відмовлено у повному обсязі у задоволенні позовних вимог ФОП Камінського В. В. до ТОВ "Агромонтажбуд".

2.2. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що в цьому випадку позивачем не доведено обставин спрямованості волі сторін на досягненні іншої мети, ніж тієї, що передбачена умовами укладеного договору купівлі-продажу 2607/3 від 26.07.2018. Крім того судами зазначено, що в пункті 8.7 оспорюваного договору сторони встановили, що після підписання цього договору усі попередні переговори за ним, листування, попередні угоди та протоколи про наміри з питань, що так чи інакше стосуються цього договору, втрачають юридичну силу.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Не погоджуючись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2021 та рішенням Господарського суду Київської області від 05.07.2021 у справі № 911/565/21, до Верховного Суду звернувся ФОП Камінський В. В. із касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, ФОП Камінський В. В. зазначає, що судові рішення господарських судів попередніх інстанцій ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. ФОП Камінський В. В., звертаючись із касаційною скаргою, зазначає, що касаційна скарга подається на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. Скаржник наголошує, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, застосували частини 1, 2 статті 235 Цивільного кодексу України без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 17.08.2021 у справі № 924/139/20, від 07.09.2021 у справі № 911/106/20, від 28.09.2021 у справі № 918/1045/20, від 07.10.2021 у справі № 875/2151/21, від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16.

3.3. У відзиві на касаційну скаргу ФОП Камінського В. В. ТОВ "Агромонтажбуд" просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

4. Обставини справи, встановлені судами

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що згідно з розпискою від 14.08.2017 директор ТОВ "Агромонтажбуд" Ярмоленко В.В. отримав частковий платіж у сумі 1820000,00 грн за комбайн зернозбиральний Lexion 570R, 2006 року виготовлення, серійний номер 57600400 від Камінського В. В . Після отримання залишку вартості в сумі 310000,00 грн директор ТОВ "Агромонтажбуд" Ярмоленко В. В. зобов`язався перереєструвати комбайн в органах Держтехнагляду.

4.2. Відповідно до заяви свідка ОСОБА_2 від 14.08.2017, свідок був присутнім в момент передачі ФОП Камінським В. В. директору ТОВ "Агромонтажбуд" грошових коштів в сумі 1820000,00 грн у готівковій формі в якості попередньої оплати за комбайн. Також ОСОБА_2 у заяві свідка заявив, що восени 2017 року був присутній при передачі ФОП Камінським В. В. директору ТОВ "Агромонтажбуд" залишкової вартості комбайну на суму 310000,00 грн.

4.3. Судами зазначено, що у матеріалах справи наявна копія акта прийому-передачі транспортного засобу (комбайна зернозбирального Lexion 570R, 2006 року виготовлення, серійний номер 57600400) від 14.08.2017, укладеного між ТОВ "Агромонтажбуд" та ФОП Камінським В. В., згідно з яким цей транспортний засіб передано у платну строкову оренду для ведення діяльності у сфері надання послуг у рослинництві та інших видів діяльності на строк до 31.10.2017. Водночас, зміст цього акта свідчить, що він є додатком до договору № 1408/17 від 14.08.2017, який відсутній у матеріалах справи.

4.4. 21.01.2017 між ТОВ "Агромонтажбуд" (орендодавець) та ТОВ "Нормагро" (орендар) було укладено договір № 2101/17 від 21.01.2017 оренди комбайна зернозбирального Lexion 570R, 2006 року виготовлення, серійний номер 57600400 та складено акт прийому-передачі транспортного засобу в платну строкову оренду від 21.01.2017.

4.5. Судами зазначено, що обставини укладення наведеного договору досліджувалися судом під час розгляду справи № 906/297/20, та викладені у постанові Північно-Західного апеляційного господарського суду від 21.06.2021, що набрала законної сили. А тому, судами визначено, що такі обставини згідно з положеннями статті 75 Господарського процесуального кодексу України не потребують доказування. Судом апеляційної інстанції у зазначеній постанові від 21.06.2021 встановлено, що згідно з актом приймання-передачі транспортного засобу від 14.08.2017, ТОВ "Агромонтажбуд" передало, а ФОП Камінський В. В. прийняв у тимчасове платне строкове користування по 31.10.2017 комбайн зернозбиральний LEXION 570R, рік виготовлення 2006, серійний номер 57600400.

4.6. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що на підтвердження того, що комбайн фактично був переданий у володіння та користування ФОП Камінського В. В., позивачем було подано копію договору № 09 на виконання робіт від 26.10.2017, за яким позивач зобов`язувався виконати сільськогосподарські роботи із збирання врожаю із застосуванням комбайну CLAAS LEXION 570R, серійний номер 57600400 на території сільгоспугідь ПП "Кароля".

4.7. 26.07.2018 між ТОВ "Агромонтажбуд" (продавець) та ФОП Камінським В. В. було укладено договір купівлі-продажу № 2607/3, згідно з пунктом 1.1 якого продавець зобов`язується передати належний йому товар у власність покупцю, а покупець прийняти товар та сплатити за нього на умовах договору. Відомості про товар: найменування - комбайн зернозбиральний LEXION 570R, б. в., рік виготовлення 2006, серійний номер 57600400, виготовлювач Claas Omaha Inc. USA; одиниця виміру кількості товару - шт. (розділ 2 договору). Відповідно до розділу 3 вказаного договору ціна за одиницю товару комбайн зернозбиральний LEXION 570R становить 1400000,00 грн з ПДВ.

4.8. Покупець зобов`язується перерахувати грошові кошти за товар в національній валюті України (гривні) в сумі 1400000,00 грн (в т. ч. ПДВ) на розрахунковий рахунок продавця одним або декількома платежами в термін до 31.12.2018 включно (пункт 4.1 договору). Фактом оплати товару є надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця (пункт 4.2 договору). Порядок розрахунків може бути змінений за взаємною згодою сторін (пункт 4.3 договору).

4.9. Згідно з пунктом 8.2, 8.7 договору умови цього договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін з обов`язковим складенням письмового документа. Після підписання цього договору усі попередні переговори за ним, листування, попередні угоди та протоколи про наміри з питань, що так чи інакше стосуються цього договору, втрачають юридичну силу.

4.10. Господарськими судами констатовано, що у матеріалах цієї справи наявні копії платіжних доручень всього на суму 567000,00 грн, згідно з якими позивач здійснював оплату у безготівковому порядку за комбайн відповідно до рахунку від 26.07.2018 та договору купівлі-продажу № 2607/3 від 26.07.2018, а саме: від 27.07.2018 № 149 на суму 117000,00 грн, від 05.09.2018 № 203 на суму 150000,00 грн, від 20.09.2018 № 219 на суму 100000,00 грн, від 27.09.2018 № 224 на суму 170000, 00 грн; від 27.09.2018 на суму 30000,00 грн.

4.11. Крім того, судами зазначено, що у матеріалах справи наявна заява свідка ОСОБА_3 , в якій вона повідомила, що протягом липня - вересня 2018 року особисто отримала від директора ТОВ "Агромонтажбуд" Ярмоленка В. В. грошові кошти у готівковій формі та особисто передала такі кошти Камінському В. В. на загальну суму 367000,00 грн.

4.12. За доводами позивача, вказана передача коштів була вчинена за усною домовленістю між позивачем та відповідачем щодо повернення перерахованих за комбайн безготівкових коштів у зв`язку з повним розрахунком ФОП Камінським В. В. за придбаний комбайн у готівковій формі у 2017 році. При цьому, у судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_3 факт передачі коштів підтвердила, однак заявила, що не знає призначення та мету, з якими здійснювалась так передача коштів.

4.13. Господарські суди установили, що 05.06.2019 ФОП Камінський В. В. звернувся із заявою про реєстрацію комбайну до ГУ Держпродспоживслужби у Київській області, до якої були додані, зокрема, договір купівлі-продажу та акт приймання-передачі, та отримав свідоцтво серія ЕЕ № 213755 від 05.06.2019 про реєстрацію машини марки CLAAS LEXION 570R, рік випуску 2006, заводський номер 57600400 . Водночас судами зазначено, що відомостей про те, який саме акт приймання-передачі подавався для реєстрації комбайну, матеріали справи не містять.

4.14. Спір у цій справі виник у зв`язку з тим, що, на думку позивача, в цьому випадку наявні правові підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26.07.2018 № 2607/3, укладеного між ФОП Камінським В.В. та ТОВ "Агромонтажбуд".

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та відзиві на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою ФОП Камінського В. В. необхідно закрити з огляду на таке.

5.2. Предметом позову в цій справі є вимога ФОП Камінського В. В., з урахуванням заяви про зміну предмета позову, про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26.07.2018 № 2607/3, укладеного між ФОП Камінським В.В. та ТОВ "Агромонтажбуд".

5.3. Підставою позовних вимог, на думку ФОП Камінського В. В., є те, що оспорюваний договір є удаваним та укладеним з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили. ФОП Камінський В. В. у новій редакції позовної заяви щодо визнання оспорюваного договору недійсним, зокрема, наголошував, що при укладенні удаваного договору купівлі-продажу позивач та відповідач не мали на меті настання реальних правових наслідків за цим договором, оскільки такі наслідки фактично настали після видання відповідної розписки з боку директора ТОВ "Агромонтажбуд".

5.4. З урахуванням положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

5.5. Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

5.6. Частинами 1, 2 статті 202 Цивільного кодексу України установлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

5.7. Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

5.8. Статтею 203 Цивільного кодексу України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина 2) тощо.

5.9. Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

5.10. Отже, наведеними правовими положеннями визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та загальні підстави недійсності правочину, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 Цивільного кодексу України).

5.11. Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

5.12. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

5.13. Крім того, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

5.14. При цьому невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства. Саме по собі відступлення сторонами від положень законодавства, регулювання їх іншим чином не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

5.15. Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 906/1388/20, від 09.07.2020 у справі № 910/14180/18, від 09.06.2020 у справі № 912/116/19, від 05.09.2019 у справі № 914/4455/15.

5.16. Відповідно до статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

5.17. Отже, за удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. У такій ситуації є два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин своєю формою прикриває реальний правочин.

5.18. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі положень статті 235 Цивільного кодексу України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

5.19. При цьому, за загальними правилами суб`єкт, який вимагає застосування наслідків удаваного правочину, повинен довести, що він вчинений з метою приховати інший правочин. При цьому обов`язок доведення, що сторони такої мети не мали, не може бути перекладено на відповідача (відповідачів). Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № 915/590/18.

5.20 Частиною 1 статі 74 Господарського процесуального кодексу України установлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

5.21. Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

5.22. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що в цьому випадку позивачем не доведено обставин спрямованості волі сторін на досягненні іншої мети, ніж тієї, що передбачена умовами укладеного договору купівлі-продажу 2607/3 від 26.07.2018.

5.23 ФОП Камінський В. В. не погоджується із такими висновками, а тому звернувся із касаційною скаргою на судові рішення у цій справі. ФОП Камінський В. В., звертаючись із касаційною скаргою, зазначає, що касаційна скарга подається на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.24. Відповідно до частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.25. Касаційну скаргу з посиланням на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивовано тим, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, застосували частини 1, 2 статті 235 Цивільного кодексу України без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 17.08.2021 у справі № 924/139/20, від 07.09.2021 у справі № 911/106/20, від 28.09.2021 у справі № 918/1045/20, від 07.10.2021 у справі № 875/2151/21, від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16.

5.26. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстави, зазначеної в пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

5.27. При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).

5.28. Крім того, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 також зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

5.29. Верховний Суд, проаналізувавши судові рішення, висновки щодо застосування норм права в яких, на думку скаржника, не було враховано при ухваленні оскаржуваних судових рішень у цій справі, установив, що висновки щодо застосування норм права у справах, на які посилається скаржник, та у цій справі зроблені з урахуванням різних установлених фактичних обставин справи, що свідчить про неподібність правовідносин у зазначених справах.

5.30. Верховний Суд установив, що постанова Верховного Суду від 17.08.2021 у справі № 924/139/20, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом LAFINER SOP TRADING LTD до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Фондова компанія "Центр-Інвест" про визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ-3831/3830 від 17.10.2012, укладеного між ОСОБА_5 (покупець), в особі повіреного - товариства з обмеженою відповідальністю "Фондова компанія "Центр-Інвест" та LAFINER SOP TRADING LTD (продавець), в особі представника по довіреності - ОСОБА_4; визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів № ВБ-3832/3830 від 18.10.2012, укладеного між ОСОБА_5 , який діяв через повіреного - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фондова компанія "Центр-Інвест" та ОСОБА_4 . Позовні вимоги у цій справі були обґрунтовані тим, що оспорювані правочини є удаваними, вчиненими особами в умовах прямого підпорядкування з метою приховання дійсно вчиненого правочину - договору купівлі-продажу акцій між ОСОБА_4 , як повіреним LAFINER SOP TRADING LTD та ОСОБА_4 як фізичною особою у власних інтересах. Позовні вимоги ОСОБА_6 обґрунтовані тим, що він є акціонером Публічного акціонерного товариства "Проскурів", а оспорювані договори порушують його корпоративні права як акціонера вказаного товариства. Підстави та вимоги ОСОБА_6 є аналогічними з позовною заявою LAFINER SOP TRADING LTD.

У процесі розгляду справи № 924/139/20 судами було, зокрема, установлено, що 17.10.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фондова компанія "Центр-Інвест" (повірений), який діяв на підставі договору комісії на купівлю-продаж цінних паперів № БК-3830 від 17.11.2010, укладеного з ОСОБА_5 (покупець) та LAFINER SOP TRADING LTD, в особі представника за довіреністю ОСОБА_4 (продавець) укладено договір купівлі-продажу цінних паперів № БВ-3831/3830, відповідно до пункту 1.1 якого продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити пакет цінних паперів на умовах передбачених цим Договором № 3831.

Верховний Суд погодився з рішенням Господарського суду Хмельницької області від 20.01.2021 у справі № 924/139/20, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2021, яким позов LAFINER SOP TRADING LTD задоволено. Водночас підставою для задоволення позовних вимог слугували установлені судами фактичні обставини щодо підміни волі довірителя волею представника, що в свою чергу слугувало підставою для визнання правочину недійсним, оскільки він вчинений опосередковано на користь представника. Зокрема, за висновками судів, враховуючи предмет, ціну, дату укладання, учасників спірних договорів, оспорювані договори не відповідають вимогам статті 238 Цивільного кодексу України, та у розумінні статті 235 Цивільного кодексу України є удаваними правочинами, спрямованими на приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу цінних паперів, який насправді вчинено з порушенням вимог щодо представництва інтересів.

5.31. Верховний Суд установив, що постанова Верховного Суду від 07.09.2021 у справі № 911/106/20, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Консент Капітал Менеджмент", що діє від свого імені та за рахунок активів пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Консент Капітал Фінанс" та активів Пайового закритого не диверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Консент Капітал" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укргаз", ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про переведення прав та обов`язків покупця частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Укргаз", яка складає 99,9 відсотків статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укргаз", що становить 102 597,30 грн, за договором купівлі-продажу корпоративних прав (часток у статутному капіталі) Товариства з обмеженою відповідальністю "Укргаз", укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Позовні вимоги обґрунтовано порушенням переважного права позивача як учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Укргаз" на придбання ним частки у статутному капіталі товариства під час її відчуження, без відповідної відмови від переважного права позивача на купівлю вказаної частки статутного капіталу та згоди позивача на вихід ОСОБА_7 зі складу засновників. Правовою підставою позовних вимогп були положення статті 362 Цивільного кодексу України, статті 20 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та статті 53 Закону України "Про господарські товариства".

У процесі розгляду справи № 911/106/20 судами було, зокрема, установлено, що 27.03.2019 між ОСОБА_7 (дарувальник) та ОСОБА_8 (обдаровуваний) було укладено договір дарування частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Укргаз", який посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Крапивницькою Н. В. та зареєстрований в реєстрі за № 380. Відповідно до пункту 1.1 договору дарувальник подарував, а обдаровуваний прийняв в дар належні дарувальнику 99,9 % частки у статутному (складеному) капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Укргаз". Згідно з пунктом 1.3.1 договору розмір вкладу у статутному (складеному) капіталі товариства з обмеженою відповідальністю - 99,9 %, що становить 102597,30 грн.

При цьому Верховний Суд залишив без змін рішення і постанову господарських судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог.

5.32. Верховний Суд установив, що постанова Верховного Суду від 07.10.2021 у справі № 875/2151/21, на яку посилається скаржник, ухвалена за заявою Приватного підприємства "Путник" про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Рада представників полімерної галузі" від 25.06.2021 у третейській справі № 0121 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ватан 2016" до Приватного підприємства "Путник" про стягнення заборгованості у розмірі 224 937,41 грн. Заява про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Рада представників полімерної галузі" від 25.06.2021 у третейській справі № 0121 була обґрунтована тим, що рішення прийнято у спорі не передбаченому третейською угодою, а склад третейського суду, яким прийнято рішення не відповідає вимогам закону.

У процесі розгляду справи № 875/2151/21 судами було, зокрема, установлено, що 14.01.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ватан 2016" та Приватним підприємством "Путник" було укладено договір поставки №14012019, відповідно до умов якого ТОВ "Ватан 2016" як постачальник зобов`язався передати у власність ПП "Путник" як покупцю товари, а ПП "Путник" зобов`язалось прийняти товар і вчасно здійснити оплату за нього відповідно до умов договору. Найменування, кількість, ціна товару визначаються видатковими накладними. У пунктах 27-31 договору поставки від 14.01.2019 №14012019 сторони погодили, що у разі виникнення між сторонами будь-яких суперечок, пов`язаних із укладенням, виконанням, невиконанням (неналежним виконанням) розірванням цього договору, сторони намагатимуться вирішити спір шляхом переговорів. У разі недосягнення сторонами врегулювання спору шляхом домовленостей, спір передається на вирішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Рада представників полімерної галузі", свідоцтво № 25 ПТС від 28.12.2009, видане Головним управлінням юстиції у Харківській області.

У цій справі, оцінюючи у сукупності укладений між сторонами у цій справі договір поставки від 14.01.2019 та додаткову угоду до нього, надані позивачем первинні документи (видаткові накладні, товарно-транспортні накладні) на підтвердження здійснення відповідачу поставки товару, які датовані 25.05.2020 та 30.06.2020, тобто в період дії договору поставки від 14.01.2019, відсутність доказів наявності іншого укладеного між сторонам правочину, Верховний Суд погодився із висновком Східного апеляційного господарського суду про те, що спір між ТОВ "Ватан 2016" та ПП "Путник" про стягнення заборгованості за поставлений товар виник саме із договору поставки від 14.01.2019 № 14012019 та міг бути переданий на вирішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Рада представників полімерної галузі".

5.33. Верховний Суд установив, що постанова Верховного Суду від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16, на яку посилається скаржник, ухвалена за заявою ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Майстер-Профі Україна" Гапоненка Р. І. до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопорт "Південний-Плюс" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги в межах справи № 904/7905/16 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгтехніка" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Майстер-Профі Україна" про банкрутство. При цьому заява ліквідатора ТзОВ "Завод Майстер-Профі Україна" Гапоненка Р. І. мотивована вчиненням оспорюваного правочину боржником з метою умисного ухилення від сплати кредиторської заборгованості у майбутньому, оскільки договір не містить жодних положень щодо його ціни (зустрічних вимог чи грошової компенсації за передачу такого права), а право вимоги повністю безоплатно передано на користь третьої особи - ТзОВ "Автопорт "Південний-Плюс", яке ані до, ані після такої операції не було контрагентом ТзОВ "Завод Майстер-Профі Україна", що порушує інтереси всіх кредиторів і суперечить суті господарської діяльності та є підставою для визнання цього договору недійсним.

5.34. Верховний Суд установив, що постанова Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 918/1045/20, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом Фізичної особи-підприємця Канонік Ганни Іванівни до Зорянської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення Зорянської сільської ради від 25.07.2019 № 1628, скасування рішення державного реєстратора Клеванської селищної ради, скасування в Державному земельному кадастрі реєстрації земельної ділянки, скасування запису про земельну ділянку у поземельний книзі, закриття поземельної книги та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що оскаржуване рішення Зорянської сільської ради від 25.07.2019 №1628 порушує права позивача як громадянина через наявність зацікавленості в праві користуватись частиною земельної ділянки, що прилягає до нерухомого майна, належного позивачу.

У процесі розгляду справи № 918/1045/20 судами було, зокрема, установлено, що між Зорянською сільською радою та Фізичною особою-підприємцем Канонік Г. І. 16.05.2005 було укладено договір оренди землі від 16.05.2005 строком на 1 рік, який був зареєстрований 18.10.2005 у Рівненській регіональній філії ДП "Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах". Предметом вказаного договору була земельна ділянка площею 0,018 га. Між сторонами 20.03.2009 укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди землі від 16.05.2005, якою внесено зміни, зокрема, в частині терміну дії договору, та викладено пункт 8 договору в редакції "укладається терміном на 5 років до 20.03.2014". Рішенням Зорянської сільської ради від 28.12.2012 № 929 ПП Канонік Г. І. надано дозвіл на викуп земельної ділянки площею 0,018 га для будівництва та обслуговування магазину. На ділянці збудовано нежитлове приміщення магазину, яке не введено в експлуатацію. Право власності на об`єкт незавершеного будівництва належним чином зареєстровано. Верховний Суд за результатами розглчду справи залишив без змін рішення Господарського суду Рівненської області від 10.02.2021 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2021, якими в задоволенні позову відмовлено.

5.35. Таким чином, відмінність установлених фактичних обставин, відмінність підстав позову, змісту позовних вимог та матеріально-правового регулювання відносин у справі, що розглядається, та справах, на які посилається скаржник, свідчить про неподібність правовідносин.

5.36. Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

5.37. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а їх застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

5.38. Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилася під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень з цієї підстави.

5.39. При цьому Верховний Суд зазначає, що деякі доводи касаційної скарги стосуються з`ясування обставин, вже встановлених господарськими судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції згідно з приписами частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

5.40. Ураховуючи викладене, Верховний Суд закриває касаційне провадження за касаційною скаргою ФОП Камінського В. В. на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2021 та рішення Господарського суду Київської області від 05.07.2021 у справі № 911/565/21, оскільки наведені скаржником підстави касаційного оскарження не підтвердилися після відкриття касаційного провадження.

Керуючись статтями 234, 235, 296, 300 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В :

Касаційне провадження за касаційною скаргою Фізичної особи - підприємця Камінського Владилена Володимировича на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2021 та рішення Господарського суду Київської області від 05.07.2021 у справі № 911/565/21 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак