ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.12.2021р. Справа №905/860/21

за позовом ОСОБА_1 , с.Агробаза, Донецька область

до відповідача Споживчого кооперативу «Автомотолюбитель-17», м.Маріуполь

про визнання недійсним рішення загальних зборів

Суддя Левшина Г.В.

при секретарі судового засідання Купченко Р.В.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

В засіданні суду брали участь:

1. Стислий зміст позовних вимог:

ОСОБА_1 , с.Агробаза, Донецька область, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Споживчого кооперативу «Автомотолюбитель-17», м.Маріуполь, про визнання недійсним рішення загальних зборів членів Споживчого кооперативу «Автомотолюбитель-17», оформленого протоколом загальних зборів членів кооперативу «Автомотолюбитель-17» від 22.09.2019р. з усіх питань по порядку денному зборів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є членом Споживчого кооперативу «Автомотолюбитель-17», членами якого також є 620 фізичних осіб. Відповідно до протоколу загальних зборів від 22.09.2019р. було переобрано голову правління кооперативу. Позивач стверджує, що рішення щодо визначення переобрання голови правління кооперативу було складено формально та фактично не проводилося, присутніми у приміщенні голови правління кооперативу були декілька осіб замість зазначених в протоколі 420 осіб. На думку позивача, рішення загальних зборів членів кооперативу «Автомотолюбитель-17», яке було оформлено протоколом без номеру від 22.09.2019р., з усіх питань порядку денного не може вважатися документом, котрий відповідає вимогам 8 та 12 розділів Статуту і закону, а тому є незаконним.

2. Стислий зміст позиції відповідача:

07.09.2021р. до суду надійшла заява за підписом виконуючого обов`язків голови А.М.Л. №17 ОСОБА_2 (дата вказаного документа зазначена друкованими текстом 31.08.2021р., власноручним почерком 02.09.2021р.), в якій останній позовні вимоги визнає та просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

20.09.2021р. до суду надійшла заява за підписом голови АМЛ-17 Степанюги А.И. від 10.09.2021р., в якій останній позовні вимоги визнає та просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

3. Щодо порядку господарського судочинства під час розгляду справи судом першої інстанції:

Ухвалою від 14.05.2021р. позовну заяву ОСОБА_1 , с.Агробаза, Донецька область залишено без руху, надано ОСОБА_1 , с.Агробаза, Донецька область строк для усунення недоліків його позовної заяви.

Ухвалою суду від 08.06.2021р. по справі №905/860/21 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 06.07.2021 року о 14:45 год.

29.06.2021р. на електронну пошту суду від позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції від 29.06.2021р.

Ухвалою суду від 30.06.2021р. відмовлено у клопотанні позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Телефонограмою суду 05.07.2021р. повідомлено представника зі змістом вищезазначеної ухвали суду.

Ухвалою суду від 06.07.2021р. відкладено підготовче засідання на 03.08.2021р. о 12:15 год.

12.07.2021р. на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання від 11.07.2021р. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у Донецькому апеляційному суді м.Маріуполя.

Ухвалою суду від 13.07.2021р. заяву ОСОБА_1 , с.Агробаза, Донецька області про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено.

Телефонограмою суду від 15.07.2021р. повідомлено представника позивача зі змістом вищезазначеної ухвали суду.

Ухвалою суду від 03.08.2021р. продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів; відкладено підготовче засідання на 16.08.2021 року о 12:30 год.

12.08.2021р. на електронну пошту суду від позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 12.08.2021р. відмовлено у задоволенні клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

16.08.2021р. на електронну пошту суду від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням представника позивача на лікарняному.

Ухвалою суду від 16.08.2021р. відкладено підготовче засідання на 08.09.2021 року о 12:30 год.

25.08.2021р. на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання від 22.08.2021р. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у Донецькому апеляційному суді м.Маріуполя.

Ухвалою суду від 27.08.2021р. задоволено клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції; доручено забезпечення відеоконференції Донецькому апеляційному суду.

07.09.2021р. до суду від відповідача надійшли довідка від 31.08.2021р., за змістом якої ОСОБА_1 є членом споживчого кооперативу «Автомотолюбитель-17» та заява від 31.08.2021р. про визнання заявлених позовних вимог.

Ухвалою суду від 08.09.2021р. відкладено підготовче засідання на 16.09.2021р. о 12:00 год.

16.09.2021р. на електронну пошту суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів у відповідача від 16.09.2021р., а саме: доказів, які підтверджують участь позивача у Споживчому кооперативі «Автомотолюбитель-17».

Ухвалою суду від 16.09.2021р. відмовлено у задоволенні клопотання від 16.09.2021р. ОСОБА_1 , с.Агробаза, Донецька область про витребування доказів, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 12.10.2021 року о 12:00 год.

04.10.2021р. на електронну пошту суду від позивача надійшло клопотання від 03.10.2021р. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Донецького апеляційного суду або Приморському районному суді м.Маріуполя, Жовтневому районному суді м.Маріуполя, Іллічівському районному суду м.Маріуполя, Орджонікідзевському районному суді м. Маріуполя.

Згідно з ухвалою суду від 06.10.2021р. залишено без розгляду клопотання від 03.10.2021р. позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 12.10.2021р. оголошено перерву в судовому засіданні до 02.11.2021 року о 16:00 год.

21.10.2021р. на електронну пошту суду від позивача надійшло клопотання від 19.10.2021р. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Донецького апеляційного суду або Приморському районному суді м.Маріуполя, Жовтневому районному суді м.Маріуполя, Іллічівському районному суду м.Маріуполя, Орджонікідзевському районному суді м.Маріуполя.

У судове засідання 02.11.2021р. представники сторін не з`явились.

В судовому засіданні 02.11.2021р. оголошено перерву до 30.11.2021р. о 14.30 год., ухвалено здійснювати судове засідання в режимі відео конференції.

В засідання суду 30.11.2021р. з`явився представник позивача, надав вступне слово, судом та позивачем досліджено наявні у справі докази.

Ухвалою суду від 30.11.2021р. оголошено перерву в судовому засіданні до 14.12.2021 року об 11:30 год.

У судове засідання 14.12.2021р. представники сторін не з`явилися.

4. Фактичні обставини справи:

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Споживчий кооператив «Автомотолюбитель-17» зареєстровано - 06.03.1997р.

За доводами позивача, він є учасником Споживчого кооперативу «Автомотолюбитель-17».

В підтвердження викладеного. до матеріалів справи додано довідку за підписом виконуючого обов`язків голови А.М.Л. №17 ОСОБА_2 (дата вказаного документа зазначена друкованими текстом 31.08.2021р., власноручним почерком 02.09.2021р.), в якій зазначено, що ОСОБА_1 є членом споживчого кооперативу «Автомотолюбитель-17» (графа з його часу не заповнена) по теперішній час та у його розпорядженні знаходиться гараж за №467.

Разом з тим, до матеріалів справи також долучено довідку за підписом голови АМЛ-17 Степанюги А.І. від 10.09.2021р., в якій зазначено, що Жицький Олег Віталійович є членом споживчого кооперативу «Автомотолюбитель-17» з 15.06.1991р. по теперішній час та у його розпорядженні знаходиться гараж за №665.

Як вказує позивач у позові, 22.09.2019р. було прийнято рішення загальних зборів Споживчого кооперативу Автомотолюбитель-17, яке було оформлено протоколом без номеру.

Відповідно до відомостей з копії протоколу загальних зборів членів Кооперативу Авто-мото любитель-17 від 22.09.2019р. всього членами кооперативу є 620 осіб, з яких присутніми були 420.

Згідно даних з копії протоколу від 22.09.2019р. загальними зборами членів Кооперативу Авто-мотолюбитель-17 розглядалися наступні питання (порядок денний): 1) Про обрання голови та секретаря зборів; 2) Про переобрання голови правління; 3) Про надання повноважень на здійснення усіх дій пов`язаних з державною реєстрацією змін.

По першому питанню постановили: обрати головою загальних зборів ОСОБА_3 та секретаря загальних зборів ОСОБА_4 та доручити їм підписати протокол загальних зборів від імені усіх членів та справжність їх підписів засвідчити нотаріально.

По другому питанню постановили:

1. Звільнити з посади голови правління Кооперативу АМЛ -17 ОСОБА_5 за власним бажанням.

2. Призначити на посаду голови правління Кооперативу АМЛ -17 ОСОБА_3 .

По третьому питанню постановили: призначити голову правління кооперативу ОСОБА_3 відповідальною особою за проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, які містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з правом надання повноважень третім особам.

Зі змісту протоколу вбачається, що по всім питанням порядку денного голосували: «за» - 390 членів, «проти» - 10 членів, «утрималися» - 20 членів.

Однак, позивач стверджує, що рішення щодо визначення переобрання голови правління кооперативу було складено формально та фактично не проводилося, присутніми у приміщенні голови правління кооперативу були декілька осіб замість зазначених 420 осіб.

При цьому, позивачем долучено до матеріалів справи засвідчену адвокатом Лещенко О.Д. копію «Протокола собрания» (мовою оригінала). На вказаному протоколі зазначено адвокатом Лещенко О.Д., що вказана копія зроблена з матеріалів кримінального провадження №0000015 від 27.01.2020р.

У даному протоколі зазначено наступне (мовою оригіналу): на собрании членов кооператива от 22.09.2019г. было принято решение о снятии с должности председателя ОСОБА_2 , и назначить на должность председателя ОСОБА_6 , с испытательным сроком (три месяца). Даний протокол містить підпис ОСОБА_7 , в інших графах зазначено ПІБ інших осіб, підписи відсутні.

У судовому засіданні 30.11.2021р. адвокат позивача ОСОБА_8 зазначила, що саме даний протокол є справжнім і відображає дійсну кількість осіб, які були присутні на зібранні кооперативу.

Крім того, до позовної заяви позивачем додано копію заяви від 21.01.2020р. засвідчену адвокатом Лещенко О.Д., на якій останньою зазначено, що копія зроблена з матеріалів кримінального провадження №0000015 від 27.01.2020р.

Вказана заява адресована керівнику Маріупольської міської прокуратури №2 від ОСОБА_5 , у якій ОСОБА_5 зазначено про те, що він є головою гаражного кооперативу АМЛ 17 Заозерна 86 з 2005р. і в 2019 році до нього підійшов член кооперативу ОСОБА_3 із декількома членами кооперативу і заявив йому про те, що рішенням загальних зборів обрано ОСОБА_3 новим головою і відібрали у нього ключі від сейфу, в якому зберігалися документи АМЛ 17 і грошові кошти товариства АМЛ 17. У заяві від імені ОСОБА_5 також зазначено, що йому повідомили, що він був усунений від посади голови АМЛ-17 за власною заявою, однак останній зазначає, що відповідної заяви не писав.

Предметом спору у цій справі є вимога ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення загальних зборів членів кооперативу «Автомотолюбитель-17», яке було оформлено протоколом без номеру від 22.09.2019р. з усіх питань порядку денного.

5. Оцінка суду і визначені відповідно до встановлених обставин правовідносини:

Частиною 1 ст.15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно положень ст.167 Господарського кодексу України корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Стаття 55 Господарського кодексу України визначає господарські організації як юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Господарською діяльністю у Господарському кодексі України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (ст. 3).

За способом утворення (заснування) та формування статутного капіталу стаття 63 Господарського кодексу України відносить кооперативні підприємства до корпоративних, а за формою власності - до підприємств колективної власності.

Корпоративне підприємство характеризується тим, що утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства.

Підприємством колективної власності визнається корпоративне або унітарне підприємство, що діє на основі колективної власності засновника (засновників) (ст.93 Господарського кодексу України).

Кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів (ст.94 Господарського кодексу України).

Зазначені норми кореспондуються із нормами ст.ст.83, 85, 86 Цивільного кодексу України, згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Особливості створення кооперативів та ведення господарської діяльності обслуговуючими кооперативами визначається Законом України «Про кооперацію».

За змістом положень ст.ст.2, 6, 9 Закону України «Про кооперацію» кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Споживчий кооператив (споживче товариство) - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для організації торговельного обслуговування, заготівель сільськогосподарської продукції, сировини, виробництва продукції та надання інших послуг з метою задоволення споживчих потреб його членів (ст.2 Закону України «Про кооперацію»).

Таким чином, споживчий кооператив незалежно від напряму його діяльності є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.

Згідно з положеннями ст.12 Закону України «Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

За змістом наведених норм корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами.

Відповідно, члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019р. у справі №509/577/18, від 01.10.2019р. у справі №910/7554/18 (провадження №12-8гс19).

Відповідно до ст.10 Закону України «Про кооперацію» членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу.

Кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство.

Оскільки як на підставу поданого позову позивач послався на недотримання вимог законодавства та установчих документів загальних зборів членів кооперативу «Автомотолюбитель-17», яке було оформлено протоколом без номеру від 22.09.2019р., що є порушенням його прав як члена кооперативу, то спір в цій частині за своєю правовою природою та правовими наслідками належить до корпоративних спорів і підлягає вирішенню господарськими судами.

Обґрунтовуючи наявність прав як члена кооперативу позивач посилається на довідку за підписом виконуючого обов`язків голови А.М.Л. №17 ОСОБА_2 (дата вказаного документа зазначена друкованими текстом 31.08.2021р., власноручним почерком 02.09.2021р.) та довідку за підписом голови АМЛ-17 Степанюги А.І. від 10.09.2021р.

Щодо наданих позивачем в підтвердження в нього наявності права членства у Споживчому кооперативі «Автомотолюбитель-17» доказів суд виходить з наступного.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із п.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно зі ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином суд зобов`язаній надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Втім, за висновками суду, у даному випадку позивачем не доведено належними та достатніми доказами ті обставини, що він є членом Споживчого кооперативу «Автомотолюбитель-17», адже подані позивачем довідки є суперечливим між собою, оскільки містять різні данні щодо номеру гаражу, який знаходиться у власності ОСОБА_1 , а у довідці за підписом ОСОБА_3 зазначено про те, що ОСОБА_1 є членом кооперативу з 15.06.1991р., в той час коли згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Споживчий кооператив «Автомотолюбитель-17» зареєстровано лише 06.03.1997р. До того ж, до матеріалів справи не надано жодних доказів, які б підтверджували те, що ОСОБА_2 наразі є головою Споживчого кооперативу «Автомотолюбитель-17». В свою чергу, позивачем також не надано будь-яких документів, які б підтверджували факт набуття права власності на гараж, будь-якого із зазначених у довідках.

Більше того, як зазначалося вище, згідно приписів Закону України «Про кооперацію» кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство, проте до матеріалів справи відповідного посвідчення не додано.

Суд звертає увагу на те, що позовом у процесуальному сенсі є вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставами заявленого позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019р. у справі № 924/831/17).

Предметом даного судового дослідження є встановлення факту наявності або відсутності порушення прав позивача при скликанні, проведенні та прийнятті рішень загальними зборами членів кооперативу, що відбулись 22.09.2019р.

Згідно із п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008р. №13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» суди мають враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

Рішення загальних зборів юридичної особи можуть бути визнані недійсними в судовому порядку в разі недотримання процедури їх скликання, встановленої статтею 61 Закону України «Про господарські товариства», статтею 35 Закону України «Про акціонерні товариства», статтею 15 Закону України «Про кооперацію».

Як зазначено Пленумом Верховного Суду України (пункти 17, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.10.2008р. «Про практику розгляду судами корпоративних спорів») та Пленумом Вищого господарського суду України (пункти 2.12., 2.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 25.02.16р. «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» (далі - Постанова №4), підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути:

- порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства;

- позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах;

- порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

Під час розгляду корпоративних спорів про визнання недійсними рішень загальних зборів юридичної особи господарські суди мають враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів, є підставами для визнання недійсними прийнятих ними рішень.

Підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів можуть бути: порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення акціонера (учасника) можливості взяти участь у загальних зборах; порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) рішенням загальних зборів.

Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв`язку з порушенням прямих вказівок закону є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення або у разі неможливості встановлення наявності кворуму (статті 59 та 60 Закону України «Про господарські товариства», статті 41 та 42 Закону України «Про акціонерні товариства», стаття 15 Закону України «Про кооперацію»); прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства (частина шоста статті 42 Закону України «Про акціонерні товариства»); прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного, на розгляд яких не було отримано згоди усіх присутніх на загальних зборах (частина п`ята статті 61 Закону України «Про господарські товариства»); відсутність протоколу загальних зборів ТОВ (частина шоста статті 60 Закону України «Про господарські товариства»); відсутність протоколу загальних зборів АТ, підписаного головою і секретарем зборів (стаття 46 Закону України «Про акціонерні товариства»).

При вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв`язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, господарський суд повинен оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

В свою чергу, згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 17.02.2020р. у справі №916/1253/19, для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

Окрім цього постанова Верховного Суду від 17.04.2018р. у справі №922/1671/16 містить висновки про те, що права учасника (акціонера, члена) юридичної особи можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання вимог закону про скликання і проведення загальних зборів, якщо він не зміг взяти участь у загальних зборах, належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо.

За висновками суду, у позові відсутні жодні посилання та позивачем не зазначено, які саме його корпоративні права було порушено прийняттям оспорюваного рішення.

Як зазначалося вище, позивач стверджує про те, що рішення загальних зборів членів кооперативу «Автомотолюбитель-17», яке було оформлено протоколом без номеру від 22.09.2019р. з усіх питань порядку денного не може вважатися документом, оскільки не відповідає вимогам 8 та 12 розділів Статуту і закону.

Позивачем в підтвердження вказаних обставин до позовної заяви додано в копіях наступні документи: протокол загальних зборів членів Кооперативу Авто-мотолюбитель 17 від 22.09.2019р., протокол собрания от 22.09.2019 (мовою оригінала), заяву ОСОБА_5 від 21.01.2020р. адресовану керівнику Маріупольської міської прокуратури №2, статут Споживчого кооперативу «Автомотолюбитель-17», затверджений протоколом №1 загальних членів Кооперативу «Автомотолюбитель-17» від 05 листопада 2016 року.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.91 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, які подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Частиною 4 ст.91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Отже, Господарським процесуальним кодексом України, як процесуальним законом, не встановлено порядку засвідчення копій документів, як письмових доказів, а норма ч.4 ст.91 Господарського процесуального кодексу України є відсильною та зумовлює необхідність урахування учасниками процесу стандартів оформлення документів, визначених національним стандартом як нормативним документом відповідно до ст.ст.1, 23 Закону України «Про стандартизацію».

Порядок засвідчення копій документів визначений пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державна уніфікована система документації, Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 №55.

Пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003) визначено, що відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів "згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису. Підпис відповідальної особи засвідчують на документі відбитком печатки організації, який ставлять так, щоб він охоплював останні кілька літер назви посади особи, яка підписала документ.

Зазначеним способом повинна засвідчуватись кожна сторінка документа, поданого у копії.

У разі подання учасником справи до суду пакету документів у копіях, які прошиті із проставленням на останній його сторінці посвідчувального напису, із зазначенням кількості сторінок та проставленням підпису уповноваженої особи заявника та його печатки, такі процесуальні дії учасника справи свідчать про подання ним копій документів з дотриманням вимог щодо їх засвідчення відповідно до вимог національного стандарту щодо оформлення документів.

Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду у постановах від 18.12.2018р. у справі №761/5894/17, від 14.12.2018р. у справі №914/809/18.

Водночас додані позивачем до позову копії документів не засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством, а саме: протокол загальних зборів членів Кооперативу Авто-мотолюбитель 17 від 22.09.2019р., заява ОСОБА_5 від 21.01.2020р. адресована керівнику Маріупольської міської прокуратури №2, статут Споживчого кооперативу «Автомотолюбитель-17», затверджений протоколом №1 загальних членів Кооперативу «Автомотолюбитель-17» від 05 листопада 2016 року містять відмітку «Згідно з оригіналом» лише на останніх сторінках вказаних документів.

При цьому, за неналежної якості поданого протокола собрания от 22.09.2019 (мовою оригінала) не можливо встановити на посаду голови, якої юридичної особи було переобрано зазначених осіб у ньому. До то ж, на вказаному протоколі адвокатом Лещенко О.Д. зазначено, що вказана копія зроблена з матеріалів кримінального провадження №0000015 від 27.01.2020р., однак позивачем не надано жодних доказів про існування даного кримінального провадження та відносно якого кримінального правопорушення та яких осіб його відкрито.

Більше того, в силу приписів ст.221 Кримінального процесуального кодексу України з матеріалами досудового розслідування мають право знайомитися лише певне коло осіб, а саме: сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи. Позивачем жодними доказами не підтверджено його відношення до зазначеного кримінального провадження, та як наслідок можливість їх отримання у встановлений законом порядком.

Отже, всупереч зазначеним вимогам законодавства, позивачем до справи подано неналежним чином засвідчені письмові докази, якими він обґрунтовує свої доводи.

Окрім того, суд зазначає, що допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому, питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Верховний Суд у постанові від 23.08.2019р. у справі № 910/13094/17, вказав, що вирішуючи питання належності та/або допустимості доказів, суд має зважати не лише суто на їх оформлення (в даному випадку оформлення копій документів), але й на обґрунтування та докази, які стосуються змісту цих документів та об`єктивно можуть змінити суть обставин, з`ясування яких входять до предмету доказування у справі.

Таким чином, зважаючи на вищенаведене, суд вважає, що позивачем до позовної заяви долучено недопустимі докази. Інших доказів, які б підтверджували твердження позивача, матеріали справи не містять.

Одночасно, відповідного клопотання про витребування доказів в порядку ст.81 Господарського процесуального кодексу України позивачем не заявлено.

З огляду на наведені обставини, вимоги позивача про визнання недійсним рішення загальних зборів членів Споживчого кооперативу «Автомотолюбитель-17», оформленого протоколом загальних зборів членів кооперативу «Автомотолюбитель-17» від 22.09.2019р. з усіх питань по порядку денному зборів не підлягають задоволенню.

Заяви за підписом виконуючого обов`язків голови А.М.Л. №17 ОСОБА_2 (дата вказаного документа зазначена друкованими текстом 31.08.2021р., власноручним почерком 02.09.2021р.) та за підписом голови АМЛ-17 ОСОБА_6 від 10.09.2021р. про визнання позову суд не приймає, у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення позову.

Щодо судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.3 ст.129 Господарського процесуального кодексу України ).

Відтак, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову до господарського суду Донецької області в силу приписів п.8 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», в той час як у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено повністю, то судовий збір не підлягає покладенню на відповідача та підлягає компенсуванню за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 53, 73, 74, 76, 86, 123, 129, 165, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , с.Агробаза, Донецька область до Споживчого кооперативу «Автомотолюбитель-17», м.Маріуполь про визнання недійсним рішення загальних зборів членів Споживчого кооперативу «Автомотолюбитель-17», оформленого протоколом загальних зборів членів кооперативу «Автомотолюбитель-17» від 22.09.2019р. з усіх питань по порядку денному зборів.

В судовому засіданні 14.12.2021р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 22.12.2021р.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Г.В. Левшина