ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2021 справа № 914/242/21

Господарський суд Львівської області у складі судді Іванчук С.В., секретар судового засідання Побігайленко Ю-Б.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом: Заступника керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова, м.Львів в інтересах держави

до відповідача 1: Львівської міської ради, м.Львів

до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю Фрідом Авеню, м.Львів

про визнання незаконним та скасування п.п. 3, 4 ухвали Львівської міської ради №5253, визнання недійсним договору оренди землі, застосування наслідків недійсного правочину.

За участю представників:

від прокуратури: Максимовська Софія Сергіївна прокурор;

від відповідача 1: не з`явився;

від відповідача 2: не з`явився.

Заяв про відвід не поступало.

Розгляд справи судом.

На розгляд Господарського суду Львівської області поступив позов Заступника керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова в інтересах держави до Львівської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю Фрідом Авеню про визнання незаконними та скасування п.п. 3, 4 ухвали Львівської міської ради №5253 від 20.06.2019 Про надання ТзОВ Фрідом Авеню земельної ділянки на просп. Свободи, 21; визнання недійсним договору оренди землі від 01.08.2019, укладеного між Львівською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю Фрідом Авеню, який зареєстровано у Львівській міській раді 01.08.2019 за №Г-1630, про що в книзі записів реєстрації договорів оренди землі Г-2 внесено відповідний запис, та застосувати наслідки недійсного правочину; повернення територіальній громаді м. Львова земельної ділянки кадастровий № :02:005:0030 на проспекті Свободи, 21 у м. Львові площею 0,0638 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) шляхом скасування запису № 32719194 від 05.08.2019 про інше речове право - оренду земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення про державну реєстрацію індексний номер 48131518 від 07.08.2019).

Ухвалою суду від 22.02.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 23.03.2021р. Ухвалою суду від 23.03.2021р. відкладено розгляд справи на 20.04.2021р. Ухвалою суду від 20.04.2021р. продовжено строк підготовчого провадження у справі та відкладено розгляд справи на 18.05.2021р. З метою забезпечення реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків, враховуючи клопотання прокурора, розумні строки, ухвалою суду від 18.05.2021р. відкладено розгляд справи на 26.05.2021р.

Ухвалою суду від 26.06.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 22.06.2021р. Ухвалою суду від 22.06.2021р. відкладено розгляд справи на 20.07.2021р. З метою забезпечення реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків, заявлені клопотання учасників справи, відсутність заперечень прокурора, наявність обставин та доказів, які підлягають додатковому дослідженню та оцінці, розумні строки, ухвалами суду від 20.07.2021р., від 08.09.2020р., від 05.10.2021р., від 26.10.2021р., від 23.11.2021р., від 01.12.2021р. розгляд справи відкладався до 21.12.2021р. та в судовому засіданні 21.12.2021р. оголошувалась перерва до 23.12.2021р.

В судове засідання 23.12.2021р. представник прокуратури явку забезпечив, який надав пояснення по справі, позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві. Прокурором подано відповіді на відзиви за вх.№9990/21 від 26.04.2021р., за вх.№10065/21 від 27.04.2021р., пояснення за вх.№27778/21 від 01.12.2021р.

В судове засідання 23.12.2021р. відповідачі 1, 2 явки повноважних представників не забезпечили. Судом належно виконано обов`язок щодо повідомлення усіх учасників справи, зокрема відповідачів повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується реєстрами вихідної кореспонденції, внесенням до Єдиного державного реєстру судових рішень ухвал суду, поштовими відправленнями про надіслання рекомендованої кореспонденції, протоколами судових засідань. Відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву за вх.№9352/21 від 19.04.2021р. Відповідачем 2 подано відзив на позовну заяву вх.№1690/21 від 20.04.2021р., додаткові пояснення за вх.№12304/21 від 25.05.2021р.

Позиції учасників справи.

Прокурор обґрунтовує позовні вимоги наступним. Прокурор зазначає, що Львівською місцевою прокуратурою №1 вивчено питання щодо наявності підстав для представництва інтересів держави при розпорядженні землями комунальної власності в межах м. Львова за актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 24.09.2019 № 607-ДК/616/АП/09/01/-19, проведеної Управлінням контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Львівській області. Встановлено, що ухвалою № 5253 від 20.06.2019 «Про надання ТзОВ «Фрідом Авеню» земельної ділянки на просп. Свободи, 21» Львівська міська рада припинила дію договору оренди землі, зареєстрованого у Львівській міській раді 20.08.2013 за № Г-1217 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) та вилучила за згодою з користування ТОВ «Ріал Естейт Україна» земельну ділянку площею 0,0638 га на проспекті Свободи, 21 у м. Львові кадастровий № :02:005:0030. Контроль за виконанням ухвали покладено на заступника міського голови з містобудування (п.п. 1, 2, 5 даної Ухвали). Також вказаною ухвалою Львівської міської ради № 5253 від 20.06.2019 надано товариству з обмеженою відповідальністю (надалі - ТОВ) «Фрідом Авеню» () земельну ділянку площею 0,0638 га на проспекті Свободи, 21 у м. Львові (кадастровий № :02:005:0030) в оренду терміном на 5 років для обслуговування нежитлового будинку (код КВЦПЗ 03.10 - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку) за рахунок земель житлової та громадської забудови (п. 3 даної Ухвали). Пунктом 4 цієї ухвали № 5253 від 20.06.2019 Львівська міська рада зобов`язала ТОВ «Фрідом Авеню»: укласти з міською радою договір оренди землі та зареєструвати його відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; укласти з міською радою договір про відшкодування недоотриманих коштів за користування земельною ділянкою; дотримуватись правил використання земель в охоронній зоні згідно з вимогами інженерних служб міста і не чинити перешкод при будівництві нових інженерних мереж, добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням; здійснювати будівництво та реконструкцію при умові дотримання вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Прокурор зазначає, що відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 24.09.2019 № 607-ДК/616/АП/09/01/-19, проведеної Управлінням контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, орган контролю прийшов до висновку, що на зазначеній земельній ділянці розташований адміністративний будинок з охоронним номером 1332, внесений в реєстр пам`яток архітектури м.Львова згідно рішення Львівського облвиконкому № 227 від 17.07.1990. При прийнятті ухвали, як зазначає прокурор, не враховано, що земельна ділянка, яка знаходиться в межах території, віднесеної до історичного ареалу м. Львова та на ній знаходиться пам`ятка культурної спадщини місцевого значення, в силу закону належить до земель історико-культурного призначення. Таким чином, на думку прокурора, ухвала Львівської міської ради № 5253 від 20.06.2019 прийнята з порушенням вимог ст.ст. 20, 53, 54 Земельного кодексу України, ст. 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Прокурор зазначає, що водночас установлено, що 01.08.2019 між Львівською міською радою (орендодавець) та ТОВ «Фрідом Авеню» (орендар) укладено договір оренди землі №Г-1630, відповідно до п.п. 1, 2 якого, на підставі, зокрема, ухвали Львівської міської ради № 5253 від 20.06.2019 «Про надання ТзОВ «Фрідом Авеню» земельної ділянки на просп. Свободи, 21», орендодавець передав орендарю в оренду для обслуговування нежитлового будинку (код КВЦПЗ 03.10 - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку) земельну ділянку кадастровий № :02:005:0030 на проспекті Свободи, 21 у м. Львові площею 0,0638 га. Відповідно до п.п. 15, 16 цього договору оренди землі №Г-1630 від 01.08.2019, земельна ділянка передається в оренду для обслуговування нежитлового будинку із цільовим призначенням за кодом КВЦПЗ 03.10 для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку), за категорією земельної ділянки згідно ст. 19 Земельного кодексу України - землі житлової та громадської забудови. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельну ділянку кадастровий №:02:005:0030 площею 0,0638 га на проспекті Свободи, 21 у м . Львові зареєстровано 29.08.2013. Цільове призначення земельної ділянки - землі громадської забудови, обслуговування існуючої будівлі (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01). Прокурор зазначає. що 29.08.2013 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на вказану земельну ділянку кадастровий №:02:005:0030 зареєстровано право комунальної власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради. У подальшому, 17.07.2019 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано припинення іншого речового права на вказану земельну ділянку - права її оренди ТОВ «Ріал Естейт Україна» за договором оренди землі № Г-1217 від 20.08.2013 строком дії по 27.06.2023. В свою чергу, 05.08.2019 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на підставі згаданого договору оренди землі від 01.08.2019, зареєстровано інше речове право - право оренди ТОВ «Фрідом Авеню» строком по 20.06.2024 спірної земельної ділянки на проспекті Свободи, 21 у м. Львові кадастровий №:02:005:0030 площею 0,0638 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, номер запису про інше речове право: 32719194, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 48131518 від 07.08.2019 приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І.). Відповідно до інформації управління охорони історичного середовища Львівської міської ради від 11.01.2020 № 0004вих-1222, будинок на проспекті Свободи, 21 у м. Львові розташований в межах історичного ареалу м. Львова згідно з рішенням виконкому Львівської міської ради №1311 від 09.12.2005 «Про затвердження меж історичного ареалу та зони регулювання забудови м. Львова», а також є пам`яткою архітектури місцевого значення згідно з рішенням виконавчого комітету Львівської обласної Ради народних депутатів №227 від 17.07.1990 «Про взяття під охорону держави споруд Львівської області, що мають наукову, історичну, художню і містобудівельну цінність» (охоронний №1322). У Переліку пам`яток архітектури місцевого значення Львівської області, затвердженому вказаним рішенням виконавчого комітету Львівської обласної Ради народних депутатів № 227 від 17.07.1990, будинок на проспекті Свободи, 21 у м. Львові зазначено за № 125. При цьому, як зазначає прокурор, про обізнаність відповідачів щодо належності будинку на проспекті Свободи, 21 у м. Львові до пам`ятки архітектури місцевого значення свідчить укладений 20.05.2019 охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини №44/19, підписаний від імені ТОВ «Фрідом Авеню» його директором Столярчуком А.Л. Оскільки будинок на пр. Свободи, 21 у м. Львові є пам`яткою архітектури місцевого значення, п.п. 3, 4 ухвали Львівської міської ради № 5253 від 20.06.2019 «Про надання ТзОВ «Фрідом Авеню» земельної ділянки на просп. Свободи, 21» та договір оренди землі №Г-1630 від 01.08.2019 щодо оренди ТОВ «Фрідом Авеню» земельної ділянки на проспекті Свободи, 21 у м. Львові кадастровий №:02:005:0030 площею 0,0638 га для обслуговування нежитлового будинку (код КВЦПЗ 03.10 - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку) за категорією земельної ділянки - землі житлової та громадської забудови, на якій знаходиться цей будинок, на думку прокурора, є незаконними та підлягають визнанню недійсними. З огляду на вищевикладене прокурор просить визнати незаконним та скасувати п.п. 3, 4 ухвали Львівської міської ради №5253, визнати недійсним договір оренди землі, застосувати наслідки недійсного правочину.

Відповідач 1 у відзиві на позовну заяву за вх.№9352/21 від 19.04.2021р. зазначає, що прокурор вказуючи у позові про відсутність органу, до повноважень якого входить звернення до суду із позовними вимогами не обґрунтував вказаних доводів, зокрема не обґрунтував неможливість звернення компетентних органів, до повноважень яких відноситься захист інтересів держави в сфері регулювання земельних відносин, а також не надав підтверджень звернення до таких органів із питань захисту інтересів територіальної громади м. Львова у спірних правовідносинах. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно: - об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка з кадастровим номером :02:005:0030, площею 0,0638 га на проспекті Свободи, 21 у м. Львові, зареєстровано 29.08.2013 року. Отже, як зазначає відповідач 1, з вищевказаної інформації, вбачається, що дана земельна ділянка була сформована та зареєстрована ще 29.08.2013 року з кадастровим номером :02:005:0036, як об`єкт цивільних прав із цільовим призначенням землі громадської забудови, обслуговування існуючої будівлі, тобто з моменту державної реєстрації права комунальної власності Львівською міською радою. Подальші рішення та дії, які вчинялись власником цієї земельної ділянки - Львівською міською радою і які оскаржуються прокурором, стосуються не формування земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав із зазначенням відповідного цільового призначення та державної реєстрації права власності на земельну ділянку, а розпорядження Львівською міською радою земельною ділянкою комунальної власності, як самостійним об`єктом цивільних прав, а саме прийняття ухвали про передання в строкове, платне користування цієї земельної ділянки згідно укладеного договору оренди ТзОВ «Фрідом Авеню».

Відповідач 1 зазначає, що цільове призначення даної земельної ділянки було визначено з моменту її формування як об`єкта цивільних прав у відповідності до ст. 79-1 Земельного кодексу України. Відповідач 2 зазначає, що прокурор оскаржує виключно підстави виникнення речового права - права оренди земельної ділянки шляхом прийняття Львівською міською радою рішення про передачу земельної ділянки в оренду, не оскаржуючи правових підстав формування земельної ділянки , як об`єкта цивільних прав, виникнення у Львівської міської ради права власності на цей об`єкт нерухомого майна та його державної реєстрації, відкриття розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на вказаний об`єкт нерухомого майна та внесення запису про право власності Львівської міської ради на земельну ділянку із цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови. Вказаний позов, на думку відповідача 1, не містить жодних обґрунтувань ефективності обраного способу захисту прав та інтересів, а також обґрунтувань про те, що обраний спосіб захисту призведе до їх відновлення прав чи інтересів.

Відповідач 1 зазначає, що Львівською міською радою у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений законодавством прийнято ухвалу №5253 від 20.06.2019 «Про надання ТзОВ «Фрідом Авеню» земельної ділянки на просп. Свободи, 21». Львівська міська рада, як орган, який наділений правом розпоряджатися власністю територіальної громади м. Львова, шляхом прийняття оскаржуваної ухвали про надання ТзОВ «Фрідом Авеню» земельної ділянки пр. Свободи, 21 розпорядилась землями комунальної власності, внаслідок чого між Львівською міською радою та ТзОВ «Фрідом Авеню» виникли договірні відносини, відповідно до яких товариство стало орендарем та користувачем земельної ділянки, за користування якою сплачує орендну плату. Також відповідач 1 зазначає, що згідно договору оренди земельної ділянки від 01.08.2019 року ТзОВ «Фрідом Авеню» передається земельна ділянка площею 0,0638 га. Земельна ділянка, яка надана в оренду перебуває під об`єктом нерухомості, яка належить відповідачу 2 на праві приватної власності, і дана земельна ділянка майже повністю зайнята об`єктом нерухомості не може бути надана іншим особам. З огляду на вищенаведене відповідач 1 просить в задоволенні позову відмовити.

Відповідач 2 у відзиві на позовну заяву вх.№1690/21 від 20.04.2021р. зазначає, ТОВ «Фрідом Авеню» укладено 14.03.2019 року договір купівлі-продажу нерухомого майна із ТОВ «РІАЛ ЕСТЕЙТ Україна», за яким ТОВ «Фрідом Авеню» набуло у власність нежитловий будинок загальною площею 957,9 кв.м., розташований за адресою: м. Львів, проспект Свободи 21, номер об`єкта в РПВН: 36531718, що підтверджується договором і Витягом про реєстрацію права власності № 159578268 від 14.03.2019 року. Відповідач 2 зазначає, що даний нежитловий будинок є частиною пам`ятки культурної спадщини місцевого значення, тому перед укладенням даного Договору ТОВ «Фрідом Авеню» і ТОВ «РІАЛ ЕСТЕЙТ Україна» спільно звернулись в Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради і отримали відповідний лист-згоду № 0004-476 від 04.03.2019 року на відчуження цього об`єкта нерухомого майна на користь ТОВ «Фрідом Авеню». А після набуття даного об`єкту культурної спадщини у приватну власність, ТОВ «Фрідом Авеню», на виконання вимог законодавства про охорону культурної спадщини, добровільно уклало з Управлінням охорони історичного середовища ЛМР Охоронний договір № 44/19 від 20.05.2019 року. Відповідач 2 зазначає, що для обслуговування нежитлового будинку ТОВ «РІАЛ ЕСТЕЙТ Україна» була надана в оренду земельна ділянка, кадастровий №:02:005:0030, загальною площею 0,0638 га, втому числі під забудову -0,0285 га, під твердим покриттям-0,0353 га, що знаходиться за адресою: м. Львів, проспект Свободи, 21. Відтак, як зазначає відповідач 2, між ТОВ «РІАЛ ЕСТЕЙТ Україна» та Львівською міською радою був укладений договір оренди землі від 20 серпня 2013 року, за яким згадана земельна ділянка передавалась в оренду строком на 10 (десять) років до 27 червня 2023 року. Оскільки використання придбаного нежитлового будинку новим власником неможливо без використання земельної ділянки, на якій він розташований, ТОВ «Фрідом Авеню» і ТОВ «РІАЛ ЕСТЕЙТ Україна» досягли згоди про добровільну відмову від договору оренди землі від 20.08.13р. ТОВ «РІАЛ ЕСТЕЙТ Україна» на користь ТОВ «Фрідом Авеню», що було підтверджено нотаріальною заявою, вчиненою 14.03.2019 р. директором ТОВ «РІАЛ ЕСТЕЙТ Україна». Більше того, як зазначає відповідач 2, ТОВ «Фрідом Авеню» відповідно до п. 4.5. укладеного Договору купівлі-продажу нерухомого майна взяло на себе обов`язок переоформити на себе договір оренди землі за адресою: Львів, проспект Свободи 21 (двадцять один) у зв`язку з переходом до нього права власності на нежитловий будинок. Після набуття права власності на нежитловий будинок, розташований за адресою: м. Львів, проспект Свободи 21, ТОВ «Фрідом Авеню» звернулося до Львівської міською ради із заявою про оформлення на себе права оренди землі на земельну ділянку, кадастровий №:02:005:0030, загальною площею 0,0638 га, яка свого часу була надана попередньому власнику в оренду для обслуговування даного нежитлового будинку.

Відповідач 2 зазначає, що цільове призначення даної земельної ділянки - землі громадської забудови, обслуговування існуючої будівлі (код КВЦПЗ 03.10) було визначено з моменту її формування як об`єкта цивільних прав ще у 2013 році. В свою чергу, ТОВ «Фрідом Авеню» звернулося до Львівської міської ради лише для оформлення землекорустування на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача без зміни цільового призначення самої земельної ділянки чим використало своє право, що надане ст.ст. 377 ЦКУ і 120 ЗКУ. Відповідач 2 зазначає, що Львівська міська рада, керуючись законом і діючи лише в межах своїх повноважень, наданих їй законом як органу місцевого самоврядування, прийняла ухвалу №5253 від 20.06.2019 року «Про надання ТзОВ «Фрідом Авеню» земельної ділянки на просп. Свободи, 21», відповідно до якої було вирішено: надати товариству з обмеженою відповідальністю «Фрідом Авеню» земельну ділянку площею 0,0638 га на просп. Свободи, 21 (кадастровий номер :02:005:0030) в оренду терміном на 5 років для обслуговування нежитлового будинку (код КВЦПЗ 03.10 - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку) за рахунок земель житлової та громадської забудови. В подальшому, як зазначає відповідач, 01.08.2019 року між Львівською міською радою та ТзОВ «Фрідом Авеню» укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0638 га на просп. Свободи, 21 (кадастровий номер :02:005:0030) в оренду терміном на 5 років для обслуговування нежитлового будинку.

Відповідач 2 зазначає, що прокурор оскаржує виключно підстави виникнення речового права - права оренди земельної ділянки, не оскаржуючи правових підстав формування земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав, виникнення у Львівської міської ради права власності на цей об`єкт нерухомого майна та його державної реєстрації, відкриття розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на вказаний об`єкт нерухомого майна та внесення запису про право власності Львівської міської ради на земельну ділянку із цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, тому на думку відповідача 2, прокурор обрав невірний спосіб захист для відновлення порушених, на його погляд, прав та інтересів, на захист яких було подано позов.

Відповідач 2 також зазначає, що станом на сьогодні, історико-архітектурний опорний план міста Львова не затверджений, як і не затверджені межі історичного ареалу м. Львова. А отже за таких обставин у Львівської міської ради були відсутні правові підстави відмовити у 2019 році у наданні земельної ділянки ТзОВ «Фрідом Авеню» у користування для обслуговування належної йому на праві приватної власності будівлі. Відповідач 2 зазначає, що прокурор вказуючи у позові про відсутність органу, до повноважень якого входить звернення до суду із позовними вимогами не обґрунтував вказаних доводів, зокрема не обґрунтував неможливість звернення компетентних органів, до повноважень яких відноситься захист інтересів держави в сфері регулювання земельних відносин, а також не надав підтверджень звернення до таких органів із питань захисту інтересів територіальної громади м. Львова у спірних правовідносинах. З огляду на вищенаведене відповідач 2 просить в задоволенні позову відмовити.

Обставини, встановлені судом.

Рішенням виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів «Про взятя під охорону держави споруд Львівської області, що мають наукову, історичну, художню і містобудівельну цінність» №227 від 17.07.1990 затверджено перелік пам`яток архітектури місцевого значення Львівської області, будинок на проспекті Свободи, 21 у м.Львові внесено до вказаного переліку під номером 125.

Рішенням Львівської міської ради № 1311 від 09.12.2005 Про затвердження меж історичного ареалу та зони регулювання забудови міста Львова визначено межі історичного ареалу міста, де в додатку до цього рішення графічно зображено межі історичного ареалу м. Львова та межі території історичної забудови, внесеної до списку всесвітньої спадщини ЮНЕСКО. Згідно з цим рішенням, земельна ділянка, що знаходиться за адресою місто Львів, проспект Свободи, 21 відноситься до меж історичного ареалу міста Львова.

Як вбачається з охоронного договору на пам`ятку культурної спадщини від 20.05.2019 №44/19 (надалі договір від 20.05.2019 №44/19), між Управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради в особі начальника управління Онищенко-Швець Лілії Сергіївни та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фрідом Авеню» в особі директора Столярчука Артема Леонідовача укладено цей договір.

Згідно п. 1 договору від 20.05.2019 №44/19, власник бере на себе зобов`язання щодо охорони пам`ятки архітектури XIX ст., будівлі під літ «А-3», загальною площею 957,9кв.м., згідно технічного паспорта від 18.04.2012, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №159578268 від14.03.2019 (на момент купівлі будівлі, а також під час обстеження працівником управління зазначеного об`єкта бічні офіцини в подвір`ї були демонтовані), що розташована на пр.Свободи, 21 у м.Львові пам`ятки архітектури місцевого значення, занесеної до Переліку памяток згідно рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів «Про взяття під охорону держави споруд Львівської області, що мають наукову, історичну, художню і містобудівельну цінність» №227 від 17.07.1990, охоронний №1322.

Термін дії договору від 20.05.2019 №44/19 встановлено на період володіння пам`яткою.

20.06.2019 Львівською міською радою прийнято ухвалу №5253, якою надано товариству з обмеженою відповідальністю Фрідом Авеню () земельну ділянку площею 0,0638 га на просп. Свободи, 21 (кадастровий номер :02:005:0030) в оренду терміном на 5 років для обслуговування нежитлового будинку (код КВЦПЗ 03.10 - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку) за рахунок земель житлової та громадської забудови. Ухвалено Товариству з обмеженою відповідальністю Фрідом Авеню: у тримісячний термін укласти з Львівською міською радою, зокрема договір оренди землі та зареєструвати його відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

В подальшому, між Львівською міською радою та ТзОВ «Фрідом Авеню» було укладено договір оренди землі від 01.08.2019 року (надалі договір оренди землі).

Згідно п. 1 вказаного договору оренди землі, орендодавець на підставі Податкового кодексу України, Закону України «Про оренду землі», ухвал Львівської міської ради від 30.06.2016 №631 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Львова», від 25.05.2017 №1995 «Про затвердження Порядку продажу земельних ділянок комунальної власності та нарахування орендної плати за землю у м. Львові» та ухвали Львівської міської ради від 20.06.2019 №5253 «Про надання ТзОВ «Фрідом Авеню» земельної ділянки на просп. Свободи, 21» надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування нежитлового будинку (код КВЦПЗ 03.10 для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку)) з кадастровим номером :02:005:0030, яка розташована у м. Львові на просп. Свободи, 21.

Згідно п. 2 договору оренди землі зазначено, що в оренду надається земельна ділянка загальною площею 0,0638 га.

На земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомого майна кам`яна нежитлова будівля (п. 3 договору оренди землі).

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату укладення договору становить :02:005:0,40грн. (п. 5 договору оренди землі).

Пунктом 8 договору оренди землі, встановлено строк дії договору, який становить 5 років до 20 червня 2024 року.

Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 124846,39 гривень в рік, що становить 3 відсотки від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (п. 9 договору оренди землі).

Згідно із п. 15 договору оренди землі, земельна ділянка передається в оренду для обслуговування нежитлового будинку.

Цільове призначення земельної ділянки: код КВЦПЗ-03.10 - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку) (п. 16 договору оренди землі).

Пунктом 17 договору оренди землі, встановлено заборону самовільної забудови земельної ділянки.

Договір зареєстрований у Львівській міській раді 01.09.2019 року за №Г-1630, про що у книзі записів реєстрації договорів оренди землі Г-2 вчинено запис.

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 24.09.2019 №607-ДК/616/АП/09/01/-19 проведеним Управлінням контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Львівській області встановлено, що орган контролю прийшов до висновку, про порушення вимог ст. 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та всупереч вимогам ст.ст. 20, 53, 54 Земельного кодексу України при прийнятті ухвали Львівської міської ради від 20.06.2019 №5253 «Про надання ТзОВ «Фрідом Авеню» земельної ділянки на просп. Свободи, 21», якою в межах історичного ареалу надано ТзОВ «Фрідом Авеню» земельну ділянку площею 0,0638 га на проспекті Свободи, 21 (кадастровий номер :02:005:0030) в оренду терміном на 5 років для обслуговування нежитлового будинку (код КВЦПЗ 03.10 - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку). При прийнятті ухвали не враховано, що земельні ділянки, які знаходяться в межах, віднесеної до історичного ареалу м. Львова та на ній знаходиться пам`ятка культурної спадщини місцевого значення, відповідно такі земельні ділянки в силу закону належать до земель історико-культурного призначення. Таким чином, ухвала Львівської міської ради від 20.06.2019 №5253 прийнята з порушенням вимог ст. ст. 20, 53, 54 Земельного кодексу України.

З копії витягу про нормативну грошову оцінку Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 18.06.2019 №551/0/199-19 вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0030 становить 4161546,40грн.

Листом від 11.01.2021 № 0004-вих-1222, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради повідомило, що будинок на проспекті Свободи, 21 у м. Львові є пам`яткою архітектури місцевого значення, згідно з Рішенням виконавчого комітету Львівської обласної Ради народних депутатів «Про взяття під охорону держави споруд Львівської області, що мають наукову, історичну, художню і містобудівельну цінність» № 280 від 21.05.1991 року. Зазначена будівля розташована в межах історичного ареалу м. Львова згідно з Рішенням виконкому Львівської міської ради №1311 Про затвердження меж історичного ареалу та зони регулювання забудови м. Львова від 09.12.2005. Окрім того, зазначена будівля також розташована в буферній зоні об`єкта всесвітньої спадщини ЮНЕСКО.

З інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що земельну ділянку кадастровий № :02:005:0036 площею 0,0638 га на проспекті Свободи, 21 у м. Львові зареєстровано 29.08.2013 із цільовим призначенням для землі громадської забудови, обслуговування існуючої будівлі (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01). 29.08.2013 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на вказану земельну ділянку кадастровий №:02:005:0030 зареєстровано право комунальної власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради. 05.08.2019 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на підставі згаданого договору оренди землі від 01.08.2019, зареєстровано інше речове право - право оренди ТзОВ «Фрідом Авеню» строком 5 років до 20.06.2024 спірної земельної ділянки кадастровий №:02:005:0030 площею 0,0638 га за цільовим призначенням: для обслуговування нежитлового будинку (номер запису про інше речове право: 32719194, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 48131518 від 07.08.2019, приватний нотаріус Стефанюк О.І., Львівський міський нотаріальний округ).

Рішенням Львівської міської ради № 1311 від 09.12.2005 Про затвердження меж історичного ареалу та зони регулювання забудови міста Львова визначено межі історичного ареалу міста, де в додатку до цього рішення графічно зображено межі історичного ареалу м. Львова та межі території історичної забудови, внесеної до списку всесвітньої спадщини ЮНЕСКО. Згідно з цим рішенням, земельна ділянка, що знаходиться за адресою місто Львів, проспект Свободи, 21 відноситься до меж історичного ареалу міста Львова.

Як вбачається із переліку пам`яток архітектури місцевого значення Львівської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської обласної Ради народних депутатів № 280 від 21.05.1991 року, житловий будинок на проспекті Свободи, 21 у м.Львові зазначено під номером 125.

Таким чином спір у справі виник, внаслідок порушення Львівською міською радою ч. 1 ст. 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та ч. 7 ст. 20 Земельного Кодексу України, у зв`язку із чим позивачем заявлено вимогу до Львівської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрідом Авеню» про визнання незаконною та скасування п.п. 3, 4 ухвали Львівської міської ради №5253 від 20.06.2019 Про надання ТзОВ Фрідом Авеню земельної ділянки на просп. Свободи, 21; визнання недійсним договору оренди землі від 01.08.2019, укладеного між Львівською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю Фрідом Авеню, який зареєстровано у Львівській міській раді 01.08.2019 за №Г-1630, про що в книзі записів реєстрації договорів оренди землі Г-2 внесено відповідний запис, та застосувати наслідки недійсного правочину; повернення територіальній громаді м. Львова земельної ділянку кадастровий № :02:005:0030 на проспекті Свободи, 21 у м. Львові площею 0,0638 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) шляхом скасування запису № 32719194 від 05.08.2019 про інше речове право - оренду земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення про державну реєстрацію індексний номер 48131518 від 07.08.2019).

Відповідно до статті 1 Закону України Про землеустрій цільове призначення земельної ділянки-використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Згідно із ст.19 Земельного кодексу України, землі України, за основним цільовим призначенням поділяються на різні категорії.

Частиною 1 ст. 20 ЗК України передбачено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Отже, зміна цільового призначення земельних ділянок (тобто переведення земельної ділянки з однієї категорії, визначеної ч.1 ст. 19 ЗК України в іншу) здійснюється за проектами землеустрою та з дотриманням відповідної процедури.

Відповідно до ст.ст. 53, 54 ЗК України, до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.Землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель.Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом.Зміна цільового призначення земельних ділянок історико-культурного призначення, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за погодженням з Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України Про охорону культурної спадщини, землі, на яких розташовані пам`ятки, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Отже, умовою належності земельної ділянки до даної категорії земель є розташування на ній, об`єктів визначених статями 53, 54 ЗК України, ст.34 Закону України Про охорону культурної спадщини.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 № 878 Про затвердження Списку історичних населених місць України, з метою захисту традиційного характеру середовища населених місць України, на виконання статті 32 Закону України Про охорону культурної спадщини, затверджено Список історичних населених місць України, в якому є м. Львів.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про охорону культурної спадщини: об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність; - пам`ятка культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України; історичний ареал населеного місця - частина населеного місця, що зберегла об`єкти культурної спадщини і пов`язані з ними розпланування та форму забудови, які походять з попередніх періодів розвитку, типові для певних культур або періодів розвитку.

Зважаючи на імперативність правової норми, передбаченої у ч. 1 ст. 34 Закону України Про охорону культурної спадщини, земельна ділянка належить до земель історико-культурного призначення за фактом знаходження на ній споруди (будівлі), яка є пам`яткою архітектури. Неприйняття міською радою рішення про зміну цільового призначення цієї земельної ділянки та приведення його у відповідність до дійсного призначення, не впливає на правовий режим цієї земельної ділянки як такої, що належить до земель історико-культурного призначення, оскільки за законом такий правовий режим пов`язаний з фактом знаходження на ній споруди (будівлі), яка є пам`яткою архітектури, а не рішенням органу місцевого самоврядування.

Оскільки спірна земельна ділянка знаходиться в межах території, віднесеної до історичного ареалу м. Львова, на ній знаходиться пам`ятка культурної спадщини місцевого значення, то така земельна ділянка в силу закону належить до земель історико-культурного призначення (п. 43 Постанови Верховного Суду у справі №813/4701/16 від 31.07.2019 р.).

Невиконання Львівською міської радою передбачених робіт з винесення меж історичного ареалу м. Львова та закріплення їх в натурі на місцевості, віднесення в його межах земель до земель історико-культурного призначення не може спростувати належності спірної земельної ділянки до земель історико-культурного призначення в силу статей 1, 34 Закону України Про охорону культурної спадщини.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсним рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною.

Водночас, судом встановлено, що на підставі оскаржуваної ухвали Львівської міської ради, між Львівською міською радою та ДП «Фрідом Авеню», ТзОВ «Фрідом Авеню» було укладено договір оренди землі від 01.08.2019 року.

За змістом ч. 9 ст. 93 Земельного кодексу України та ч. 1 ст. 2 Закону України Про оренду землі слідує, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України Про оренду землі, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

У ст. 1 Закону України Про оренду землі визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно ст. ст. 13, 14 Закону України Про оренду землі, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Частиною 2 ст. 16 Закону України Про оренду землі передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст. 638 ЦК України).

Оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов, скріпили договір підписами та відбитками печаток, провели реєстрацію договору у Львівській міській раді, а відтак уклали правочин щодо користування земельною ділянкою.

У ч. 2 ст. 19 Конституції України закріплено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, при вирішенні земельних питань, Львівська міська рада, її виконавчі органи та посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України.

З наведеного вбачається, що ухвала Львівської міської ради №5253 від 20.06.2019 та укладений договір оренди землі від 01.08.2019 не відповідають вимогам ч. 1 ст. 34 Закону України Про охорону культурної спадщини, ст.ст. 19, 20, 53, 54 ЗК України, 2, ч. 2 ст. 16 Закону України Про оренду землі, а відтак, вищевказана ухвала підлягає визнанню незаконною та відповідно договір оренди землі - недійсним.

Так, Львівська міська рада, як орган, який наділений правом розпоряджатися власністю територіальної громади м. Львова, шляхом прийняття оскаржуваної ухвали про затвердження ТзОВ «Фрідом Авеню» технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання земельної ділянки на пр. Свободи, 21, розпорядилась землями комунальної власності, внаслідок чого між Львівською міською радою та ТзОВ «Фрідом Авеню» виникли договірні відносини, відповідно до яких останні стали орендарями та користувачами земельної ділянки, за користування якою сплачують орендну плату.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 16, ч. 5 ст. 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

При цьому, ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Територіальна громада міста Львова, як власник спірної земельної ділянки, делегує Львівській міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

Тобто воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.

Таким чином, здійснення Львівською міською радою права власності, зокрема розпорядження земельною ділянкою, не у спосіб та не в межах повноважень, передбачених законом, не може вважатись вираженням волі територіальної громади. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 02.11.2016 справа № 6-2161цс16, 522/10652/15-ц.

Водночас, Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля, водні та інші природні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За правилами ст.ст. 4, 5 Земельного кодексу України, завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Таким чином, земля, як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

У сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. ст. 14, 19 Конституції України).

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 у справі № 6-2510ц15.

Львівською міською радою порушено вимоги законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення та передачі земельної ділянки в оренду ТзОВ «Фрідом Авеню».

На підставі наявних доказів у даній справі, судом встановлено, що при прийнятті оскаржуваного рішення Львівською міською радою не було дотримано вимог земельного та цивільного законодавства, що тягне за собою наслідки, передбачені ст. 21 ЦК України визнання недійсним в судовому порядку спірного рішення органу місцевого самоврядування за позовами зацікавлених осіб.

Враховуючи викладене, вимога прокурора про визнання незаконною та скасування п.3,4 ухвали Львівської міської ради №5253 від 20.06.2019 Про надання ТзОВ Фрідом Авеню земельної ділянки на просп. Свободи, 21 підлягає задоволенню.

Щодо вимоги прокурора про визнання недійсним договору оренди землі від 01.08.2019р., укладеного між Львівською міською радою та ТзОВ «Фрідом Авеню», то суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Приписами ч. 3 ст. 228 ЦК України встановлено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Враховуючи те, що договір оренди землі від 01.08.2019, укладений на підставі ухвали Львівської міської ради № 5253 від 20.06.2019, яка визнана судом незаконною та скасована, то спірний договір оренди землі від 01.08.2019 підлягає визнанню недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Щодо застосування наслідків недійсності правочину суд зазначає наступне.

У п. 2.7 Постанови пленуму ВГС України Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними № 11 від 29.05.2013 зазначено, що ч. 3 ст. 207 ГК України передбачена і можливість припинення господарського зобов`язання лише на майбутнє, зокрема, якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов`язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо). При цьому потрібно враховувати, що зобов`язання припиняються на майбутнє не на підставі відповідної вказівки в рішенні суду, а в силу закону, тому при визнанні недійсним правочину (господарського договору) зобов`язання його сторін припиняються на майбутнє з моменту набрання чинності рішення суду про визнання правочину (договору) недійсним, хоча б у судовому рішенні й не було зазначено про таке припинення.

Якщо господарське зобов`язання припиняється лише на майбутнє, господарським судам слід виходити з того, що у відповідних випадках і неможливості повернення одержаного за зобов`язанням у натурі правові наслідки такої недійсності визначаються відповідно до статті 216 ЦК України та частини другої статті 208 ГК України.

Враховуючи те, що неможливо повернути вже здійснене користування земельною ділянкою за спірним договором оренди, зобов`язання за цим договором припиняються на майбутнє.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Враховуючи наведене, а також те, що договір оренди землі від 01.08.2019 визнається недійсним, відтак, у суду відсутні правові підстави застосовувати наслідки недійсності правочину, які передбачені ст. 216 ЦК України та ч. 2 ст. 208 ГК України. На підставі наведеного, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовної вимоги, що стосується застосування наслідків недійсності правочину.

Прокурор також просить: повернути територіальній громаді м. Львова земельну ділянку кадастровий № :02:005:0030 на проспекті Свободи, 21 у м. Львові площею 0,0638 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) шляхом скасування запису № 32719194 від 05.08.2019 про інше речове право - оренду земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення про державну реєстрацію індексний номер 48131518 від 07.08.2019).

З приводу вищевказаної вимоги суд звертає увагу позивача на таке.

Згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" викладено у новій редакції.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 ч.3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у редакції, чинній із 16.01.2020, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 ч.6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Викладене свідчить, що з 16.01.2020 такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає, тому цей спосіб захисту в практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачеві відновлення порушеного права, а отже неспроможний надати особі ефективний захист її прав.

За таких обставин позивач буде позбавлений можливості ефективного захисту своїх порушених прав шляхом ухвалення судового рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію речових прав на спірне нерухоме майно.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 906/516/19, від 20.08.2020 у справі №916/2464/19, від 31.03.2021 у справі 925/1550/19.

Враховуючи правові висновки Верховного Суду, обраний прокурором спосіб захисту цивільного права не призводить до захисту порушеного права, є неналежним, що є підставою для відмови в цій частині позову.

Відповідно до ст.131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про прокуратуру, прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

За приписами ст. 24 Закону України Про прокуратуру право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

За ч. ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У постанові Верховного Суду у справі № 910/11919/17 від 17.10.2018 зазначено, що існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі Менчинська проти Російської Федерації (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) Європейський суд з прав людини висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Крім цього, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття інтерес держави.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття інтереси держави висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Саме до таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 23.10.2018 у справі № 906/240/18, від 08.02.2019 у справі №915/20/18.

У зв`язку з тим, що Львівська міська рада, як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, виступає у даній справі відповідачем-1, прокурор звертається до суду за захистом державних інтересів самостійно і набуває статусу позивача.

Законом України Про державний контроль за використанням та охороною земель (ст.ст. 6, 9, 10), Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 (далі - Положення), повноваження з реалізації державної політики у сфері земельних відносин, землеустрою, державного нагляду (контролю) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності покладено на Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, в межах своїх повноважень мають право: звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився (п. 5-1 Положення).

Водночас, предметом позовних вимог у даній справі є визнання незаконною ухвали Львівської міської ради щодо надання земельної ділянки в оренду, визнання недійсним договору оренди землі, на звернення з якими до суду в органів Держгеокадастру повноваження відсутні.

Тому, прокурор правомірно набуває статусу позивача та самостійно звертається до суду з даною позовною заявою без визначення органу, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження щодо захисту інтересів держави.

Таку ж правову позицію виклав Верховний Суд у постановах від 30.05.2018 (справа № 910/9373/17), від 23.04.2019 (справа № 910/5217/18), від 26.06.2019 (справа №587/430/16-ц).

Зокрема, у постанові від 23.04.2019 (справа № 910/5217/18) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду з вищезазначених підстав не погодився з висновком апеляційного суду щодо відсутності у прокурора права на самостійне звернення із позовом без визначення позивача територіального органу Держгеокадастру (п.п. 8.14.-8.17 Постанови).

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі №924/831/17, від 28.11.2019 у справі №910/8357/18).

17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Мова йде про достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.

Усталеною є практика ЄСПЛ, в якій суд посилається на balance of probabilities (баланс ймовірностей) для оцінки обставин справи. Наприклад, у рішенні BENDERSKIY v. Ukraine 15.11.2007 суд застосовує баланс ймовірностей. У рішенні J.K. AND OTHERS v. Sweden 23.08.2016 суд вказує, що цей стандарт притаманний саме цивільним справам.

У постанові Верховного Суду України від 14.06.2017 у справі №923/2075/15 відхилено висновки апеляційного суду про відмову в позові про стягнення упущеної вигоди лише з тих підстав, що її розмір не може бути встановлений з розумним степенем достовірності, оскільки апеляційний суд не дослідив інших доказів, які надані позивачем, чим фактично позбавив останнього можливості відновити його порушене право, за захистом якого подано позов.

Аналогічний підхід продемонстрував і Касаційний цивільний суд в складі Верховного Суду у своїй постанові від 06.11.2019 у справі №127/27155/16-ц (провадження №61-30580св18).

Отже, під розумним ступенем достовірності слід розуміти те, що факт є доведеним, якщо після оцінки доказів вбачається, що факт скоріше відбувся, аніж не мав місце.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції при розгляді даної справи застосовує вищезазначений стандарт доказування.

У частині другій статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019) встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 76 ГПК України).

Згідно із положеннями ч.3 ст.13 та ч.1ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності господарського судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

З огляду на вищенаведене, подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, які є предметом доказування у справі судом визнаються встановленими, позовні вимоги підлягають до задоволення частково, відтак, суд вважає за необхідне визнати незаконною та скасувати п.п. 3, 4 ухвали Львівської міської ради №5253 від 20.06.2019 Про надання ТзОВ Фрідом Авеню земельної ділянки на просп. Свободи, 21, а також визнати недійсним договір оренди землі від 01.08.2019, укладений між Львівською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю Фрідом Авеню, який зареєстровано у Львівській міській раді 01.08.2019 за №Г-1630, про що в книзі записів реєстрації договорів оренди землі Г-2 внесено відповідний запис. В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України Про судоустрій і статус суддів).

У свою чергу, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010р. у справі Серявін проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі Трофимчук проти України (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010 р.) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Суд враховує висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при поданні позову сплачено судовий збір в розмірі 6810,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №81 від 25.01.2021р. за три вимоги немайнового характеру.

Відповідно до абз. 2 ч. 2.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними за умови, що позовну вимогу заявлено про визнання правочину недійсним без застосування наслідків такої недійсності, судовий збір сплачується як з немайнового спору. За позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину судовий збір сплачується залежно від вартості майна (суми коштів), стосовно якого (якої) заявлено вимогу. У випадку об`єднання відповідних вимог судовий збір підлягає сплаті з вимог як немайнового так і майнового характеру.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у позовній заяві заявлено три позовні вимоги немайнового характеру - визнати незаконними та скасувати п.п. 3, 4 ухвали Львівської міської ради №5253 від 20.06.2019 Про надання ТзОВ Фрідом Авеню земельної ділянки на просп. Свободи, 21; визнати недійсним договір оренди землі від 01.08.2019, укладений між Львівською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю Фрідом Авеню, який зареєстровано у Львівській міській раді 01.08.2019 за №Г-1630, про що в книзі записів реєстрації договорів оренди землі Г-2 внесено відповідний запис, та застосувати наслідки недійсного правочину; повернути територіальній громаді м. Львова земельну ділянку кадастровий № :02:005:0030 на проспекті Свободи, 21 у м. Львові площею 0,0638 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) шляхом скасування запису № 32719194 від 05.08.2019 про інше речове право - оренду земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення про державну реєстрацію індексний номер 48131518 від 07.08.2019).

Згідно з ч.1 п.п.1, 2 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позов у даній справі задоволений частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів порівну на користь позивача 4540грн.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 46, 74, ч. 4 ст. 75, ст.ст. 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 236-241, 327 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконними та скасувати п.п. 3, 4 ухвали Львівської міської ради №5253 від 20.06.2019 Про надання ТзОВ Фрідом Авеню земельної ділянки на просп. Свободи, 21.

Визнати недійсним договір оренди землі від 01.08.2019, укладений між Львівською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю Фрідом Авеню, який зареєстровано у Львівській міській раді 01.08.2019 за №Г-1630, про що в книзі записів реєстрації договорів оренди землі Г-2 внесено відповідний запис.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Львівської міської ради (79008, м.Львів, пл. Ринок, 1, ідентифікаційний код 04055896) на користь Львівської обласної прокуратури (79005, м. Львів, пр. Шевченка, буд. 17-19; ідентифікаційний код 02910031) 2270грн. судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фрідом Авеню (79007, м.Львів, пр. Свободи, 21, ідентифікаційний код 42647217) на користь Львівської обласної прокуратури (79005, м. Львів, пр. Шевченка, буд. 17-19; ідентифікаційний код 02910031) 2270грн. судового збору.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку і строки передбачені ст.ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в порядку визначеному розділом IV ГПК України.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Повне рішення складено 24.12.2021р.

Суддя Іванчук С.В.