ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" грудня 2021 р. Справа №914/1349/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

розглянув у письмовому провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Велтлінер

на рішення Господарського суду Львівської області від 20.09.2021 (повний текст рішення складено 23.09.2021, суддя Яворський Б.І.)

у справі № 914/1349/21

за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Велтлінер, м.Київ,

до відповідача Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради Львівська обласна клінічна лікарня, м. Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Львівської обласної ради, м.Львів,

про стягнення 43'250,00 грн

17.05.2021 до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства Страхова компанія (надалі ПрАТ АТ СК) Велтлінер про стягнення з Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради (надалі КНП ЛОР) Львівська обласна клінічна лікарня 43'250,00 грн витрат на виплату страхового відшкодування.

Позовні вимоги мотивовано тим, що внаслідок падіння штукатурки з будівлі відповідача (м.Львів, вул.Некрасова, 6) було пошкоджено автомобіль «Mitsubishi Outlander» (номерний знак НОМЕР_1 ), який застрахований згідно з умовами договору добровільного страхування наземного транспорту № КА049927 від 13.09.2018, укладеного між позивачем та ОСОБА_1 . Внаслідок вказаної події позивач виплатив ОСОБА_1 страхове відшкодування, у зв`язку з чим, посилаючись на ст. 1166, 1191 Цивільного кодексу України, просить стягнути з відповідача, як балансоутримувача будівлі, суму вказаного страхового відшкодування.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.09.2021 в позові у даній справі було відмовлено.

Ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що матеріали даної справи не надають можливості встановити факту падіння частини фасаду будівлі лікарні на автомобіль, дати такої події, не містять доказів, які б підтверджували факт правомірності заїзду і перебування застрахованого автомобіля на території лікарні, а також свідчать про паркування транспортного засобу у недозволеному місці.

У зв`язку з тим, що суд не зміг встановити ні наявності події, про яку стверджує позивач, ні протиправності діянь (бездіяльності) відповідача, ні наявності причинового зв`язку між діянням та шкодою, він дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у даній справі.

Позивач, не погодившись з вказаним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, у якій послався на те, що вирішуючи спір, місцевий господарський суд не з`ясував обставин, що мають значення для справи, дійшов висновків, що не відповідають обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, у зв`язку з чим просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

У своїй апеляційній скарзі позивач послався на те, що матеріали справи вказують на обґрунтованість його заяви про стягнення відшкодування саме із КЗ ЛОР «Львівська обласна лікарня», що випливає із наступної сукупності обставин: в період з 14.08.2019 по 21.08.2019 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ ЛОР «Львівська обласна лікарня»; його автомобіль знаходився в цей час на території лікарні; в`їзд вказаного автомобіля на територію лікарні був дозволений самим відповідачем; у зв`язку із пошкодженням автомобіля на території лікарні внаслідок падіння уламку фасаду, ОСОБА_1 викликав поліцію; у зв`язку із настанням страхового випадку, позивач виплатив ОСОБА_1 страхове відшкодування і отримав право вимоги до відповідача як до балансоутримувача приміщень лікарні. При цьому, суд першої інстанції при вирішенні даної справи, допустив низку порушень, а саме:

1) не врахував, що транспортний засіб «Mitsubishi Outlander» ( НОМЕР_1 ) застраховано від усіх страхових випадків: ДТП, стихійних лих, протиправних дій третіх осіб та угону/викрадення. Описка в страховому акті при кваліфікації страхового випадку (шляхом зазначення про тип страхового випадку «ДТП») не може бути підставою для невиплати позивачем страхового відшкодування та звільнення відповідача від матеріальної відповідальності. Таким чином, ПрАТ «СК «Велтлінер» було зобов`язане виплатити страхове відшкодування страхувальнику ОСОБА_1 та не вправі було відмовити у здійсненні такої виплати;

2) дійшов висновку про відсутність у матеріалах справи доказів, які би підтверджували ту обставину, що на місце події виїжджали працівники поліції. Однак, у листі Управління патрульної поліції у Львівській області від 03.12.2019 зазначено про те, що за викликом, який надійшов 18.08.2019 об 11:14 год. на номер « 102», про пошкодження автомобіля у м. Львові на вул. Некрасова, на місце події було скеровано екіпаж патрульної поліції. Таким чином, суд дійшов висновків, які суперечать матеріалам справи;

3) послався на те, що позивач не надав доказів того, що потерпілим викликались представники лікарні для фіксування даної події. Однак, суд не врахував, що працівники поліції на місці повідомляли працівників лікарні про даний випадок. В будь-якому разі суд не навів обґрунтування того, яким чином неповідомлення відповідача звільняє його від обов`язку відшкодувати шкоду та яким нормативно-правовим актом це передбачено;

4) не врахував, що по даний момент відповідач не провів службового розслідування щодо вказаного випадку та не склав висновку за результатами такого розслідування. Це вказує на бездіяльність відповідача з метою уникнення матеріальної відповідальності за заподіяну шкоду;

5) висновок суду про незаконність перебування автомобіля «Mitsubishi» ( НОМЕР_1 ) на території лікарні є безпідставним, оскільки: ОСОБА_1 в`їхав на територію медзакладу з дозволу його працівників; ОСОБА_1 припаркував автомобіль на території медзакладу з дозволу та за вказівкою його працівників; в період з 14.08.2020 по 18.08.2020 працівники медзакладу не висловлювали ОСОБА_1 будь-яких претензій з приводу паркування автомобіля на території медзакладу; відповідач не звертався до Національної поліції України із заявами щодо незаконного проїзду водія автомобіля «Mitsubishi Outlander» ( НОМЕР_1 ) на територію медзакладу; постанови про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 з даного приводу відсутні. Посилання суду на наказ КЗ ЛОР «Львівська обласна лікарня» №52 від 20.02.2013 є недоречним, оскільки, це внутрішній наказ відповідача, який відсутній у загальному доступі та не був доведений до відома ОСОБА_1 ;

6) дійшов висновку, що матеріали Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області, зокрема, довідка від 30.08.2019, є неналежним і недостатнім доказом заподіяння шкоди внаслідок падіння штукатурки з будівлі лікарні, а чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності порушення відповідача, наявність та розмір збитків, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Однак, суд не врахував, що відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто, законом встановлено презумпцію вини заподіювача шкоди і всупереч зазначеній презумпції, суд безпідставно переклав обов`язок доведення вини відповідача на позивача;

7) не надав оцінки процесуальній поведінці відповідача, який зайняв пасивну позицію щодо реалізації процесуальних прав на подання доказів та заявлення клопотань, незважаючи на встановлений законом обов`язок спростувати вину у заподіянні шкоди. Так, з метою спростування презумпції вини заподіювача шкоди, відповідач за весь час судового розгляду не заявив клопотань про витребування в ОСОБА_1 частини фасаду, якою було пошкоджено автомобіль, про призначення трасологічної експертизи з метою встановлення чи належить уламок фасаду будівлі лікарні та чи могло пошкодження автомобіля «Mitsubishi» ( НОМЕР_1 ) бути заподіяним внаслідок падіння цього уламку;

8) не врахував того, що відповідно до листа Управління майном спільної власності Львівської обласної ради від 04.12.2020, саме на відповідача покладено обов`язок щодо утримання відповідної будівлі у належному стані.

Додатково у своїй апеляційній скарзі позивач навів попередній (орієнтовний) розмір своїх судових витрат під час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції, а саме, 4000 грн витрат на професійну правничу допомогу та 3405 грн судового збору.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи та вимоги апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Стосовно доводів скаржника зазначив наступне:

1) твердження скаржника про виникнення у нього обов`язку виплати страхового відшкодування ОСОБА_1 не відповідають ані вимогам договору страхування, ані матеріалам справи, оскільки дані, якими володів позивач станом на день прийняття рішення щодо встановлення наявності чи відсутності страхового випадку (нібито, настання ДТП), зобов`язували посадових осіб страховика відмовити страхувальнику у встановленні факту настання страхового випадку та, відповідно, у виплаті страхового відшкодування. Проведення позивачем незаконних виплат страхових відшкодувань жодним чином не може порушувати будь-яких прав третіх осіб;

2) щодо матеріалів перевірки поліції, то такі досліджені судом першої інстанції детально і їм надано оцінку в описовій частині рішення. Щодо непроведення відповідачем службового розслідування, то представник позивача на неодноразові запитання представника відповідача так і не зміг назвати прізвища та посади працівників поліції, які нібито виїжджали на місце події на територію лікарні, як і не зміг назвати прізвища та посади працівників відповідача, яким нібито працівники поліції повідомляли про цей випадок;

3) як вбачається з наданих представником позивача документів, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 14 по 21.08. 2019. Страховий випадок нібито мав місце 18.08.2019. Однак, жодних письмових чи усних заяв від пацієнта ОСОБА_1 до адміністрації лікарні з приводу пошкодження його автомобіля не надходило, хоча після настання нібито страхового випадку ОСОБА_1 ще два дні перебував на стаціонарному лікуванні;

4) посилання представника позивача на те, що судом першої інстанції не було враховано ч.2 ст.1166 ЦК України є безпідставним, а також таким, що суперечить ст.74 ГПК України, чому дано оцінку в рішенні суду першої інстанції;

5) як вбачається з п.12 страхового акта №148/19-КАСКО від 20.09.2019, який складений комісією у складі фахівця відділу обліку та супроводу договорів страхування ОСОБА_2 , головного бухгалтера ОСОБА_3 , директора департаменту перестрахування ОСОБА_4 та затверджений головою правління ПрАТ «Страхова Компанія Велтлінер», страхова подія виникла з вини Житлово-комунального підприємства м.Львова. Однак, позивач так і не надав пояснення, яке саме житлово-комунальне підприємство винне у спричинених ОСОБА_1 збитків.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.11.2021 було відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою та, враховуючи ціну позову, постановлено здійснити її розгляд без виклику сторін на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне:

13.09.2018 Приватним акціонерним товариством Страхова компанія Велтлінер (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №КА049927 (а.с. 12-16).

Об`єктом страхування за договором (із врахуванням додаткової угоди №1 від 26.09.2018) є транспортний засіб «Mitsubishi Outlander», номер шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 116).

Згідно п. 8.2 договору, програмою страхування є повне КАСКО, а відповідно до п. 8.3 до страхових випадків віднесено ДТП, стихійні лиха, протиправні дії третіх осіб та викрадення.

У пунктах 8, 13.1 та п.15.10 договору погоджено умови і порядок відшкодування у разі пошкоджень транспортного засобу.

Відповідно до п. 9 договору сторонами визначено, що:

- страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання, а саме: дорожньо-транспортна пригода, в тому числі зіткнення з тваринами, влучення каміння під час руху, падіння (провал) ТЗ під дорожнє покриття внаслідок вимивання ґрунту (надалі ДТП); стихійні лиха, природні явища, пожежа, вибух або самозаймання, падіння дерев, інших предметів, напад тварин (надалі стихійні лиха); протиправні дії третіх осіб (крім випадку, зазначеного в п.9.1.4 договору) (надалі - ПДТО); незаконне заволодіння транспортним засобом (надалі угон/викрадення);

- страховий випадок подія, передбачена договором, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику (вигодонабувачу). Страховими випадками є пошкодження, знищення (загибель) або втрата застрахованого транспортного засобу вцілому, або окремих його деталей та частин, внаслідок настання застрахованих ризиків під час дії договору, і за умови, що ці події не підпадають під виключення або обмеження страхування за договором. Ліміти витрат відшкодувань визначено у п.8.1.1 та п. 9.3.1 договору.

Згідно п. 12.1.3 договору страховик зобов`язався у разі настання страхового випадку, після подання страхувальником всіх належним чином оформлених документів, здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений цим договором строк. Окрім того, договором передбачено, що страхувальник має право перевіряти інформацію, яку повідомив страхувальник, а також виконання страхувальником своїх обов`язків та інших умов договору, самостійно з`ясовувати причини та обставини страхового випадку, замовляти проведення належних експертиз та досліджень по з`ясуванню обставин події та визначенню розміру збитків, надсилати запити у відповідні установи і отримувати додаткові документи, необхідні для з`ясування обставин страхового випадку та здійснення виплати страхового відшкодування (п.12.2.1, 12.2.3 та 12.2.4). У той же час страхувальник зобов`язався, зокрема, не залишати автомобіль без нагляду та зберігати автомобіль під цілодобовою охороною осіб/підприємств, які несуть майнову відповідальність за збереження ТЗ, та на вимогу страховика підтвердити факт зберігання відповідним документом.

Підстави відмови у виплаті страхового відшкодування наведено у п.16 договору.

Строк дії договору сторонами визначено з 16.09.2018 по 15.09.2019.

За твердженням позивача, у період з 14.08.2019 до 18.08.2019 внаслідок падіння штукатурки з будівлі Львівської обласної клінічної лікарні (м.Львів, вул.Некрасова) було пошкоджено автомобіль Mitsubishi Outlander ( НОМЕР_1 ).

18.08.2019 страхувальник ОСОБА_1 звернувся до Личаківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області з заявою по факту пошкодження (розбите заднє скло і тріснутий спойлер) автомобіля Mitsubishi Outlander ( НОМЕР_1 ), який був припаркований на території Львівської обласної клінічної лікарні, за адресою: м.Львів, вул.Некрасова.

19.08.2019 страхувальник звернувся до страховика із заявою про настання страхового випадку за договором страхування транспортного засобу, якою повідомив страхову компанію про настання 18.08.2019 страхової події, що відбулась внаслідок падіння брили з даху будинку за адресою: м.Львів, вул. Некрасова, 6.

У довідці поліції №14823/39-19 від 30.08.2019, виданій ОСОБА_1 , зазначено, що він ( ОСОБА_1 ) 18.08.2019 звертався в Личаківський ВП ГУ НП у Львівській області з письмовою заявою по факту пошкодження його автомобіля марки Mitsubishi Outlander ( НОМЕР_1 ) вночі у період з 14.08.2019 до 18.08.2019 на вул.Некрасова, 6 у м.Львові, який був припаркований біля входу до діагностично-терапевтичного відділення, і пошкодження могло настати внаслідок можливого падіння штукатурки з будівлі (а.с.17).

У довідці про результати перевірки за зверненням гр. ОСОБА_1 (ЄО №14823 від 18.08.2019) зазначено, що поліцією вжито заходи: видано відповідну довідку для пред`явлення по місцю вимоги; юридична кваліфікація: відсутні ознаки кримінального правопорушення та присутні ознаки адміністративного правопорушення; результати: перевірку по даному факту припинено, надано письмову відповідь заявнику, матеріали здано в архів Личаківського ВП (а.с.40).

Позивачем складено страховий акт №148/19-КАСКО від 20.09.2019. Вказаним страховим актом визнано пошкодження транспортного засобу Mitsubishi Outlander ( НОМЕР_1 ) страховим випадком за ризиком ДТП, а винуватцем події визначено Житлово-комунальне підприємство м.Львів (а.с. 27).

У вказаному страховому акті, на підставі звіту №ФД-0000257 про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого колісного транспортного засобу від 16.09.2019 і товарних чеків ФОП Бегей О.І. від 28.09.2019 та ФОП Коваль М.Д. від 30.09.2019 на запасні частини, прийнято рішення про нарахування та виплату страхового відшкодування у розмірі 43'250,00 грн.

На підставі зазначеного страхового акта позивачем здійснено виплати страхового відшкодування в сумі 43'250,00 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжними дорученнями №1797 та №1798 від 20.09.2019 на загальну суму 43'250,00 грн.

18.04.2020 позивач направив на адресу відповідача претензію від 15.04.2020 з вимогою про відшкодування шкоди у порядку суброгації, однак така залишена відповідачем без задоволення.

Листом №1103/с від 22.04.2020 КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна лікарня» (а.с. 60) повідомило позивача, що наказами №52 від 20.02.2013 та №80 від 19.03.2015 визначено заходи упорядкування руху та перебування автотранспорту на території лікарні, договірні зобов`язання між адміністрацією та автовласником відсутні; в`їзд та паркування автомобіля Mitsubishi Outlander ( НОМЕР_1 ) на території лікарні у період 14-18.08.2019 було незаконним, з порушенням вимог вказаних наказів та договірних зобов`язань; про факт пошкодження автотранспорту, які перебували на території лікарні за перепустками, у даний період не зафіксовано.

У листі також зазначено, що згідно наказу №52 визначено місця для паркування та вказано, що лікарня не несе відповідальності за технічний стан, цілісність і збереження автомобілів; на ділянці №3, де відбулась подія, дозволено паркування згідно перепусток тільки вздовж металевої огорожі біля надбудови.

04.12.2020 Управління майном спільної власності Львівської обласної ради повідомило позивача, що нерухоме майно за адресою вул.Некрасова, 6 належить до спільної власності територіальних громад Львівської області, перебуває на балансі КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна лікарня» та знаходиться за адресою вул.Некрасова, 4 у м.Львів (а.с. 48).

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ст.980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Згідно з ст. 16 Закону України Про страхування договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховим випадком, у відповідності до ч.2 ст.8 Закону України Про страхування, є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 27 Закону України Про страхування та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 14.08.2019 по 18.08.2019 настав страховий випадок. Позивач на виконання зобов`язань за договором добровільного страхування наземного транспорту №КА049927 від 13.09.2018 виплатив страхове відшкодування на загальну суму 43'250,00 грн.

Колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що помилкове зазначення в страховому акті типу страхового випадку («ДТП» замість «стихійне лихо»), не впливає на обов`язок страховика виплатити відповідне страхове відшкодування на користь застрахованої особи, оскільки договір страхування №КА049927 від 13.09.2018 охоплює усі типи страхових ризиків.

З матеріалів справи також випливає, що після виявлення пошкодження свого автомобіля, ОСОБА_1 повідомив про вказаний факт поліцію (шляхом телефонного дзвінка на лінію « 102» та письмового звернення у Личаківський ВП ГУНП у Львівській області від 18.08.2019) з метою фіксації факту такого пошкодження. Так, як було зазначено вище, у матеріалах справи міститься довідка №14823/39-19 від 30.08.2019 та матеріали Личаківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області по факту звернення ОСОБА_1 про пошкодження автомобіля по вул.Некрасова, 6 у м.Львові (а.с.17, 40). Матеріали справи також свідчать про факт виїзду працівників поліції на місце події, як про це стверджує позивач у своїй апеляційній скарзі.

Однак, із вказаних документів, які були складені працівниками поліції, не випливає того факту, що пошкодження автомобіля ОСОБА_1 сталося саме внаслідок падіння штукатурки з приміщень КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна лікарня». Так, у довідці №14823/39-19 від 30.08.2019 Личаківського ВП (а.с.17) міститься лише ймовірнісний висновок про те, що пошкодження автомобіля могло настати внаслідок можливого падіння штукатурки. У довідці Личаківського ВП про результат перевірки за зверненням гр. ОСОБА_1 (а.с.40) зазначено про те, що пошкодження автомобіля сталися через обвал штукатурки з одного з корпусів лікарні однак із покликанням на письмові пояснення Луціва І.М., які також наявні у матеріалах даної справи (а.с. 79).

З огляду на це, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність тверджень позивача про те, що поліція встановила факт падіння штукатурки з будівлі лікарні на автомобіль. В контексті наведеного, колегія суддів також погоджується із висновками суду першої інстанції за результатами аналізу наявних у матеріалах справи фото- та відео доказів, відповідно до яких ці докази не підтверджують саме факту падіння на автомобіль Луціва І.М. штукатурки із приміщень КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна лікарня».

Доводи відповідача про порушення ОСОБА_1 наказу КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна лікарня» №52 від 20.02.2013, яким регламентовано порядок в`їзду та паркування на території лікарні транспортних засобів, не можуть бути предметом дослідження в межах даного судового спору. В контексті спірних правовідносин колегія суддів погоджується із доводами скаржника про те, що в матеріалах справи відсутні докази, які би підтверджували існування будь-яких заперечень відповідача щодо в`їзду на його територію автомобіля Луціва І.М., а також щодо притягнення останнього до відповідальності у зв`язку із порушенням порядку в`їзду та паркування на території лікарні.

Також колегія суддів зазначає, що голослівними є доводи скаржника про те, що працівники поліції на місці події повідомляли працівників лікарні про пошкодження автомобіля, оскільки з матеріалів справи цього не вбачається. Також у матеріалах справи відсутні докази повідомлення Луцівим І.М. представників лікарні про факт настання спірної події, а також участі представників лікарні при складенні будь-яких документів за результатами настання відповідної події.

Частинами 1, 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Чинним законодавством України саме на позивача покладено обов`язок доведення факту наявності у діях чи бездіяльності відповідача ознак протиправності, факту наявності та розміру понесених збитків, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку. Доведення факту заподіяння збитків, розмір зазначених збитків, протиправність діяння відповідача та причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням та заподіяними збитками покладено на зацікавлену особу.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ст.74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частина 2 ст.1166 ЦК України, визначає, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У своїй апеляційній скарзі позивач покликається на вказану норму, стверджуючи що саме відповідач зобов`язаний довести відсутність вини у своїх діях. Колегія суддів погоджується із такими доводами і зазначає, що в силу вказаної норми на позивача дійсно не покладено обов`язку доведення вини відповідача.

Однак, в силу ч. 1 ст. 1166 ЦК України, саме на позивача покладено обов`язок доведення інших трьох складових частин цивільного правопорушення, про які було зазначено вище.

В силу вищенаведених законодавчих норм саме позивач зобов`язаний довести ту обставину, що пошкодження автомобіля Луціва І.М. відбулось внаслідок падіння фрагменту штукатурки будівлі, яка перебуває на балансі відповідача. Однак, вказана обставина матеріалами справи не доведена.

Покликання скаржника на те, що відповідач повинен був ініціювати проведення експертизи або провести службове розслідування з даного приводу є безпідставними. Саме позивач, як особа, що стверджує про настання певної події, зобов`язаний довести це.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що матеріалами справи не підтверджується факт падіння частини фасаду будівлі лікарні на автомобіль Луціва І.М.

З огляду на це, в суду немає підстав вважати, що відповідач, в розумінні статті 27 Закону України Про страхування та статті 993 ЦК України, є особою, відповідальною за заподіяний збиток. Вказане виключає можливість задоволення позову у даній справі.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалено відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 129, 269, 271, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Велтлінер.

Рішення Господарського суду Львівської області від 20.09.2021 у справі №914/1349/21 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік