ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" грудня 2021 р. Справа№ 917/1252/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Яковлєва М.Л.
суддів: Куксова В.В.
Тищенко А.І.

за участю секретаря судового засідання: Гончаренко О.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 22.12.2021 року у справі №917/1252/20 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Лубенської міської ради Полтавської області
на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2020, повний текст якого складено 08.06.2021
у справі №917/1252/20 (суддя Сівакова В.В.)
за позовом Лубенської міської ради Полтавської області
до Міністерства оборони України
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: 1. Державний реєстратор відділу державної реєстрації виконавчого комітету Лубенської міської ради Нестеренко Людмилу Миколаївну, 2.Фонд державного майна України
про скасування державної реєстрації права власності та припинення права власності.
В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року Лубенська міська рада Полтавської області (далі позивач) звернулася до Господарського суду м. Києва з позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державного реєстратора відділу державної реєстрації виконавчого комітету Лубенської міської ради Нестеренко Людмилу Миколаївну, Фонду державного майна України про:
- скасування державної реєстрації права власності держави в особі Міністерства оборони України на об`єкт нерухомого майна: громадський будинок (Військове містечко № 6), розташований за адресою: вул. Монастирська, 48, м. Лубни, Полтавська область (реєстраційний номер: 107);
- припинення права власності (номер запису: 31078303) Держави в особі Міністерства оборони України на об`єкт нерухомого майна: громадський будинок (Військове містечко № 6), розташований за адресою: вул. Монастирська, 48, м. Лубни, Полтавська область (реєстраційний номер: 107).
Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для скасування державної реєстрації та припинення права власності на спірне майно.
Рішенням Господарського суду м. Києва від 17.12.2020 у справі № 917/1252/20 у позові відмовлено повністю.
Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у позові, беручи до уваги, що позивачем не доведено наявність жодної підстави, визначеної статтею 346 Цивільного кодексу України для припинення права власності держави в особі Міністерства оборони України на об`єкт спірного нерухомого майна; майно зареєстровано за відповідачем правомірно.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Лубенська міська рада Полтавської області звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 17.12.2020 у справі № 917/1252/20 та прийняти нове про задоволення позову повністю.
На переконання Лубенської міської ради Полтавської області судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права.
В апеляційній скарзі позивач зауважив, що:
- відповідач не надав доказів на підтвердження, яким чином та на підставі чого були збудовані нежитлові будівлі;
- не надано доказів, що на земельній ділянці проводилося будівництво для потреб Збройних Сил України;
- визнання безхазяйним майна розпочалося після відмови у позові про визнання права власності за державою в особі Міністерства оборони України;
- суд першої інстанції не узяв до уваги, що 30.07.2009 нежитлові будівлі узяті на облік як безхазяйні;
- ст. 346 ЦК України визначає припинення права власності у тому числі за рішенням суду.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.07.2021, справу № 917/1252/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Шаптала Є.Ю., Разіна Т.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2021 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №917/1252/20 та відкладено вирішення питань пов`язаних з рухом апеляційної скарги.
У період з 02.08.2021 по 01.09.2021 суддя Яковлєв М.Л. (суддя-доповідач) перебував у запланованій щорічній основній відпустці.
02.08.2021 від Господарського суду міста Києва надійшли матеріали даної справи.
У зв`язку з перебуванням судді Разіної Т.І., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, на лікарняному, розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/4120/21 від 06.09.2021 призначено повторний автоматизований розподіл справи №917/1252/20.
Так, за наслідками проведення перерозподілу справи №917/1252/20, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2021 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Шаптала Є.Ю., Куксов В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2021 апеляційну скаргу Лубенської міської ради Полтавської області на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2020 у справі №917/1252/20 залишено без руху, а також надано Лубенській міській раді Полтавської області строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, шляхом наведення причини пропуску строку на апеляційне оскарження з обґрунтуванням поважності підстав його пропуску та наданням доказів на їх підтвердження, а також надання доказів сплати судового збору у розмірі 6 306,00 грн.
21.09.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява, в якій просить поновити пропущений строк для подання апеляційної скарги та відкрити апеляційне провадження. Також до вказаної заяви скаржником додано докази сплати судового збору у розмірі 6 306,00 грн.
У зв`язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці з 20.09.2021 по 03.10.2021, розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/4669/21 від 22.09.2021 призначено повторний автоматизований розподіл справи №917/1252/20.
Так, за наслідками проведення перерозподілу справи №917/1252/20, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2021 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Тищенко А.І., Куксов В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2021 задоволено клопотання Лубенської міської ради Полтавської області про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 у справі №910/7966/21; поновлено Лубенській міській раді Полтавської області пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 у справі №910/7966/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Лубенської міської ради Полтавської області на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2020 у справі №917/1252/20; розгляд апеляційної скарги Лубенської міської ради Полтавської області на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2020 у справі №917/1252/20 призначено на 03.11.2021 о 14:05 год.
27.10.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від Фонду державного майна України надійшов відзив на апеляційну скаргу (пояснення), в якій останній просив поновити строк на подання відзиву, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, справу розглядати без участі представника.
Натомість у відзиві Фонд державного майна України зазначив, що позивачем не доведено жодної обставини, яка є підставою для припинення права власності згідно зі ст. 346 ЦК України, при внесенні відомостей в Реєстр Фонд діяв у межах повноважень, встановлених законом.
Судове засідання 03.11.2021 не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючого судді Яковлєва М.Л. з 19.10.2021 - 12.11.2021 на лікарняному, судді Тищенко А. І. з 01.11.2021 - 15.11.2021 на лікарняному та з 16.11.2021 - 19.11.2021 у відпустці.
У зв`язку з виходом головуючого судді Яковлєва М.Л. та судді Тищенко А.І. з лікарняного та відповідно з відпустки, розгляд даної справи згідно з ухвалою суду від 22.11.2021 призначений на 22.12.2021.
10.11.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від Міністерства оборони України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій відповідач просив поновити строк на подання відзиву, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
У відзиві відповідач вказав, що земельна ділянка відводилася для Збройних сил України; у 2005 році будівлі поставлені на облік Полтавської КЕЧ; реєстрація нерухомого майна вчинена правомірно; ухвалою Лубенського міського суду Полтавської області від 30.09.2009 у справі № 2-6-165/10 позивачу відмовлено у позові про визнання майна безхазяйним.
В судове засідання 22.12.2021 учасники справи не з`явилися, про час, місце та дату судового засідання повідомлені належним чином у порядку встановленому чинним процесуальним законом, однак своїм правом не скористались та не направили в судове засідання уповноважених представників.
Водночас від представника позивача надійшло 21.12.2021 клопотання про розгляд справи без участі Лубенської міської ради Полтавської області.
У відзиві Фонд державного майна України також просив розглядати без участі представника.
За наведених підстав, з урахуванням достатності матеріалів, належного повідомлення, суд дійшов висновку про розгляд справи без участі учасників справи.
Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзивів, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення скасуванню чи зміні, з наступних підстав.
Згідно з матеріалами справи, протягом 1940 - 1977 років на території військового містечка № 6 Лубенського військового гарнізону за адресою: м. Лубни, вул. Монастирська, 48, збудовані нежитлові будівлі: контора КЕЧ, кімната відпочину, вбиральня, сховище, два складських приміщення та майстерня.
Зазначені будівлі раніше використовувала Лубенська КЕЧ району, а на сьогодні - КЕВ м. Полтава за призначенням.
Суд установив, що відведення земельної ділянки під військове містечко № 6 Лубенського гарнізону за адресою: м. Лубни, вул. Монастирська, 48, підтверджено розпорядженням Лубенського міськвиконкому № 69-р від 12.04.1993 «Про інвентаризацію земель, що знаходяться в користуванні Міністерства оборони України» та висновком відділу земельних ресурсів в місті Лубни Полтавської області № 121 від 08.07.2008.
На вказаній земельній ділянці проводилося будівництво для потреб Збройних Сил СРСР на базі яких створені Збройні Сили України.
Після здачі в експлуатацію нежитлові будівлі поставлені на баланс в Лубенській КЕЧ району.
На підставі наказу Міністерства оборони СРСР № 260 від 1979 року на них заведено форму 400 «Індивідуальні картки обліку будівель», з яких вбачається, що джерелом фінансування витрат на утримання будівель є кошторис Міністерства оборони.
Згідно з матеріалами справи, відповідно до акту прийому-передачі від 21.10.2005 до Полтавської КЕЧ району від Лубенської КЕЧ району передані: казармено-житловий фонд, комунальні споруди, обладнання та об`єкти благоустрою одинадцяти військових містечок, в тому числі нежитлові будівлі та споруди: контора КЕЧ, кімнати відпочинку, вбиральня, сховище, два складських приміщень та майстерня військового містечка № 6, які у 2005 році поставлені на балансовий облік в Полтавській КЕЧ району.
Суд установив, що нежитлові будівлі побудовані військовою будівельною частиною за проектом проектної організації «Воєнпроект». Після здачі в експлуатацію складалися відповідні акти. В 1997 році військову будівельну частину розформовано, документи по вводу в експлуатацію вказаних будівель були втрачені у зв`язку із закінченням строків їх зберігання.
На підставі Директиви Міністра оборони України від 10.01.2005 № Д-322/1./01 «Про проведення організаційних заходів у Збройних Силах України у 2005 році» розформовано Конотопську квартирно-експлуатаційну частину (району) (м. Конотоп, Сумської області), Лубенську квартирно-експлуатаційну частину (району) (м. Лубни, Полтавської області).
Керуючись Директивою Міністра оборони України від 10.01.2005 № Д-322/1/01 «Про проведення організаційних заходів у Збройних Силах України у 2005 році», згідно з витягом з наказу Північно-територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України № 7 від 16.09.2005 призначено комісію по передачі фондів Конотопської та Лубенської квартирно-експлуатаційних частин (району).
Правонаступником Конотопської та Лубенської квартирно-експлуатаційних частин (району) згідно вказаної Директиви визначено Полтавську квартирно-експлуатаційну частину (району).
Згідно з матеріалами справи, відповідно до акту прийому-передачі від 21.10.2005 Лубенська КЕЧ району передала, а Полтавська КЕЧ району прийняла згідно додатків до нього, казармено-житловий фонд, комунальні споруди, обладнання та об`єкти благоустрою, технічну документацію на казармено-житловий фонд, комунальні споруди, обладнання та земельні ділянки військового містечка № 6.
Згідно наказу Північно-територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України № 2 від 03.01.2006, на підставі вказаної Директиви, начальникам квартирно-експлуатаційних відділів (квартирно-експлуатаційних частин районів) забезпечити прийом закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями нерухомого майна на баланси квартирно-експлуатаційних відділів (квартирно-експлуатаційних частин районів) відповідно до вимог чинного законодавства та здійснення прийняття закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями нерухомого майна за актами прийому-передачі основних засобів (форма ОЗ-1 (бюджет)).
Суд установив, що на підставі довідки Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави № 3478 від 12.11.2020 споруди та будівлі військового містечка № 6 за адресою: м. Лубни, вул. Монастирська, 48, Полтавська область, обліковуються в бухалтерському обліку Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави, субрахунок 1013/10 «Будинки, споруди та передавальні пристрої (мережі)».
Згідно довідки Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави № 3479 від 13.11.2020 на території військового містечка № 6 за адресою: м. Лубни, вул. Монастирська, 48, Полтавська область, розміщується філія Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави.
У будівлях казармено-житлового фонду військової частини А 2975 та установ Лубенського гарнізону розміщуються: аварійно-ремонтна група - 3 од; комірник - 1 од.; водії - 2 од.; сторожова охорона - 5 од.; автомобільний гараж - 2 машини. Складські приміщення використовуються для зберігання військового майна.
Через незгоду з діями Міністерства оборони України та Фонду державного майна України про включення майна до Єдиного реєстру об`єктів державної власності, оскільки вважає такі об`єкти безхазяйним майном, позивач звернувся до суду.
За змістом статті 335 Цивільного кодексу України, безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.
Законом визначено, що безхазяйні рухомі речі можуть набуватися у власність за набувальною давністю, крім випадків, встановлених статтями 336, 338, 341 і 343 цього Цивільного кодексу України.
Фонд комунального майна Лубенської міської ради (правонаступник - Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради) у липні 2009 року прийняв рішення про визнання майна за адресою: м. Лубни, вул. Монастирська, 48, безхазяйним.
Згідно з листами № 20322 від 09.08.2010, № 20/1 від 21.01.2013 Комунальне підприємство «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 30.07.2009 узяло на облік нежитлові будівлі за адресою: м. Лубни, вул. Монастирська, 48, Полтавська область, як безхазяйні.
В газеті «Лубенщина» 15.08.2009 розміщено оголошення про взяття Фондом комунального майна спірного об`єкта на облік як безхазяйного.
Суд установив, що до Господарського суду Полтавської області був поданий позов Військового прокурора Полтавського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України з вимогами до Виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області про визнання за державою в особі Міністерства оборони України права власності на спірне нерухоме майно.
В межах розгляду справи № 3/41-09 Господарський суд Полтавської області від 30.06.2009 встановив, що право власності держави на спірні об`єкти нерухомості ніким не оспорюється, про що не заперечував відповідач - Виконавчий комітет Лубенської міської ради.
Суд дійшов висновку, що невидача Виконавчим комітетом Лубенської міської ради свідоцтва про право власності держави в особі Міністерства оборони України за зверненням не є підтвердженням втрати документа, що посвідчує право власності, яким є свідоцтво, як і підтвердженням оспорювання такого права за державою.
Господарський суд Полтавської області відмовив у позові з огляду на: ненадання доказів підтверджуючих статус майна; ненадання інформації про наявність спору.
Скаржник в апеляційній скарзі стверджував, що визнання безхазяйним майна розпочалося після відмови у позові про визнання права власності за державою в особі Міністерства оборони України, що не узято судом до уваги. При цьому під час провадження в суді першої інстанції в цій справі позивач також вказував, що власник спірного майна станом на 08.04.2019 був невідомий.
Колегія суддів з цього приводу зазначає, що висновки Господарського суду Полтавської області № 3/41-09, не дивлячись на відмову у позові через недоведення наявності спору як вимагає стаття ст. 392 ЦК України та втрату правовстановлюючого документа, не спростовують належність відповідачу спірного майна.
Після вказаних обставин (відмови у позові) Фонд комунального майна Лубенської міської ради звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області із заявою про визнання спірного майна безхазяйним та визнання права власності на це майно за Лубенською міською радою, з передачею до комунальної власності Лубенської міської ради.
Натомість згідно з ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30.09.2010 у справі № 2-0-165/10 заяву Фонду комунального майна Лубенської міської ради про визнання майна безхазяйним залишено без розгляду з огляду на існування спору щодо права власності на це майно.
Суд установив, що станом на 29.12.2012 спірне майно як безхазяйне не зареєстроване (довідка Комунального підприємства «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» № 14 від 02.04.2019).
Беручи до уваги викладені обставини, суд апеляційної інстанції керується, зокрема ст. 79 ГПК України, що визначає у тому числі стандарт доказування «вірогідності доказів».
Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є ненадання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у пункті 7.44 постанови від 16.02.2021 у справі № 927/645/19.
Відповідно до частини третьої ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі статтями 319, 328 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до частин першої та другої ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
Згідно з п. 1 частини першої ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність реєстрації права власності на майно у встановленому законодавством порядку не свідчить про відсутність права власності на таке майно.
На переконання суду апеляційної інстанції місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що на підставі матеріалів справи станом на момент розгляду спору не підтверджено факт безхазяйності спірного майна.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.
Згідно зі ст. 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» суб`єктами управління об`єктами державної власності є зокрема міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи (далі - уповноважені органи управління).
У ст. 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» визначено, що уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань, зокрема, ведуть облік об`єктів державної власності, що перебувають в їх управлінні, здійснюють контроль за ефективним використанням та збереженням таких об`єктів; та забезпечують надання розпоряднику Єдиного реєстру об`єктів державної власності відомостей про об`єкти державної власності для формування і ведення зазначеного реєстру;
Частиною першою ст. 7 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» визначено, що Фонд державного майна України забезпечує формування і ведення Єдиного реєстру об`єктів державної власності; є розпорядником Єдиного реєстру об`єктів державної власності.
Суд установив, що Фонд державного майна України в межах повноважень, на підставі поданої Міністерством оборони України інформації, до Єдиного реєстру об`єктів державної власності вніс відомості про те, що балансоутримувачем державного майна військового містечка № 6, за адресою: м. Лубни, вул. Монастирська, 48, Полтавська область, є Квартирно-експлуатаційний відділ м. Полтави.
На підтвердження відомостей до матеріалів справи долучено витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності.
Згідно з частиною четвертою ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Відповідно до п. 14 частини першої ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться також на підставі інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.
Відповідно до п. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Статтею 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.
Судом встановлено, що на підставі заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (вх. № 33494446 від 04.04.2019) державний реєстратор прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області Нестеренко Л. М. прийняла рішення № 46363409 від 08.04.2019 про проведення державної реєстрації права власності, форма власності: державна на громадський будинок м. Лубни, вул. Монастирська, 48, Полтавська область (реєстраційний номер об`єкта: 107; контора А-1 - загальною площею 370, кв. м, склади Б-1 - загальною площею 817.2 кв. м, сховище для техніки В-1- загальною площею 378,9 кв. м, майстерня Д-1 - загальною площею 220.9 кв. м, кімната відпочинку Ж-1 - загальною площею 85.3 кв. м, убиральня Е та огорожа з воротами № 1) за Державою в особі Міністерства оборони України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що державний реєстратор правомірно зареєструвала спірне майно, а тому правові пістави для скасування державної реєстрації права власності Держави в особі Міністерства оборони України на об`єкт нерухомого майна: громадський будинок (Військове містечко № 6), розташований за адресою: м. Лубни, вул. Монастирська, 48, Полтавська область (реєстраційний номер: 107) відсутні.
Окрім скасування державної реєстрації, позивач заявив вимогу про припинення права власності.
Статтею 346 Цивільного кодексу України визначено випадки, за яких припиняється право власності, зокрема, у випадках: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника; визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; а також
в інших випадках, встановлених законом.
Колегія суддів, беручи до уваги ст. 346 ЦК України, обставини справи, встановлення правомірності реєстрації права власності за відповідачем, дійшла висновку, що правових підстав для припинення права власності на спірне майно немає.
Скаржник заявляв в апеляційній скарзі, що ст. 346 ЦК України визначає припинення права власності у тому числі за рішенням суду. Проте, суд апеляційної інстанції звертає увагу позивача, що таке рішення можливе у разі встановлення обставин, які свідчать про неправомірність набуття права власності. Натомість при розгляді цього спору таких обставин не встановлено.
Порушень судом першої інстанції норм процесуального права в розумінні частини третьої ст. 277 ГПК України, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, а також неправильного застосування норм матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.
Крім того, аналізуючи повноту дослідження судом першої інстанції обставин справи та обґрунтування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дотримано обов`язок щодо надання оцінки аргументам учасників справи, що відносяться до предмету спору, та не вбачає порушення останнім норм процесуального права, в частині надання оцінки доводам позивача. До того ж, у оскаржуваному судовому рішенні належним чином зазначені підстави, на яких останнє ґрунтується, що відповідає усталеній практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя.
Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на правильне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 269, 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають приписам законодавства та фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення Господарського суду м. Києва від 17.12.2020 у справі № 917/1252/20 без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :
1.Апеляційну скаргу Лубенської міської ради Полтавської області на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2020, повний текст якого складено 08.06.2021 у справі №917/1252/20 залишити без задоволення.
2.Рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2020 у справі №917/1252/20 залишити без змін.
3.Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.
4.Матеріали справи №917/1252/20 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст судового рішення складено 28.12.2021.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді В.В. Куксов

А.І. Тищенко