ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2021 р. м. Київ Справа № 911/1916/21

Розглянувши матеріали справи за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кам`янська теплогенеруюча компанія»

прo стягнення 12 435 710,65 грн.

Суддя А.Ю. Кошик

При секретарі судового засідання: Фроль В.В.

За участю представників:

позивача: Вознюк Є.В.

відповідача: Кобенко Ю.М.

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» (надалі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кам`янська теплогенеруюча компанія» (надалі - відповідач) прo стягнення 12 435 710,65 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.07.2021 року відкрито провадження у справі № 911/1916/21 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 03.08.2021 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 03.08.2021 року представником відповідача подано клопотання б/н від 03.08.2021 року про відкладення розгляду справи та продовження процесуальних строків для надання відзиву.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.08.2021 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, відкладено підготовче засідання на 16.09.2021 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 14.09.2021 року від позивача надійшло клопотання б/н від 13.09.2021 року про закриття провадження в частині оплаченого боргу, від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 182 від 10.09.2021 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 15.09.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив б/н б/д.

У підготовчому засіданні 16.09.2021 року оголошено перерву на 05.10.2021 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 01.10.2021 року від відповідача надійшли заперечення № 211 від 29.09.2021 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 04.10.2021 року від позивача надійшли пояснення на заперечення б/н від 01.10.2021 року.

У підготовчому засіданні 05.10.2021 року оголошено перерву на 21.10.2021 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.10.2021 року підготовче засідання відкладено на 04.11.2021 року.

У підготовчому засіданні 04.11.2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Враховуючи, що судом під час підготовчого судового засідання 04.11.2021 року вирішено питання, зазначені в ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України та вчинено усі необхідні дії, передбачені ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті, суд за результатами підготовчого засідання постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 07.12.2021 року.

В судовому засіданні 07.12.2021 року оголошувалась перерва в розгляді справи на 21.12.2021 року.

В судовому засіданні 21.12.2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти позову заперечував.

Відповідно до ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч.1 ст.240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 21.12.2021 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кам`янська теплогенеруюча компанія» згідно заяви-приєднання №42АТ490-11467-20 від 01.09.2020 року приєдналося до умов Договору розподілу природного газу з Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз».

Постановою Національної комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2498 затверджено Типовий договір розподілу природного газу (надалі - Типовий договір), який є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної поставки Оператором газорозподільної системи обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів.

Відповідно до п.2.1. Типового договору позивач, як Оператор ГРМ зобов`язався надати відповідачеві послугу з розподілу природного газу, а відповідач зобов`язався прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Згідно з п.6.1. Типового Договору (в редакції, що діяла на дату виникнення відносин) оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Відповідно до Додатку №4 було визначено розрахунки втрат і витрат природного газу та перелік точок комерційного обліку споживача.

Пунктом 6.6. Типового договору визначено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Згідно заяви-приєднання №42АТ490-11467-20 від 01.09.2020 року величина річної замовленої потужності об`єкта споживача на перший та другий календарний рік з урахуванням вимог Кодексу газорозподільчих систем становить: 2020 рік - 12 000 000 куб.м; 2021 рік - 12 000 000 куб.м. Величина місячної замовленої потужності об`єкта споживача на перший газовий рік та другий календарний рік з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) (тобто 1 000 000 куб.м в місяць).

За період грудень 2020 року - травень 2021 року відповідачем було спожито 6 000 000 куб.м природного газу:

- в грудні 2020 року на суму 1 368 000,00 грн., що підтверджується Актом № ДГП80020987 від 31.12.2020 року наданих послуг з розподілу природного газу;

- у січні 2021 року на суму 1 404 000,00 грн., що підтверджується Актом № ДГП81000346 від 31.01.2021 року наданих послуг з розподілу природного газу;

- у лютому 2021 року на суму 1 404 000,00 грн., що підтверджується Актом № ДГП81003230 від 28.02.2021 року наданих послуг з розподілу природного газу;

- у березні 2021 року на суму 1 404 000,00 грн., що підтверджується Актом № ДГП81004767 від 31.03.2021 року наданих послуг з розподілу природного газу;

- у квітні 2021 року на суму 1 404 000,00 грн., що підтверджується Актом № ДГП81007168 від 30.04.2021 року наданих послуг з розподілу природного газу;

- у травні 2021 року на суму 1 404 000,00 грн., що підтверджується Актом № ДГП81008684 від 31.05.2021 року наданих послуг з розподілу природного газу.

Крім того, відповідач перевищив фактичний обсяг використаної потужності понад розмір річної замовленої потужності:

- у листопаді 2020 року в обсязі 475 921,32 куб.м на суму 716 166,41 грн., що підтверджується актом №ДГП80022126 від 30.11.2020 року;

- у грудні 2020 року в обсязі 4 833 195,61 куб.м на суму 7 272 922,75 грн., що підтверджується актом №ДГП80023117 від 31.12.2020 року;

- у березні 2021 року в обсязі 527 744,52 куб.м на суму 815 048,64 грн., що підтверджується актом №ДГП81006153 від 31.03.2021 року.

Відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг № 3018 від 24.12.2019 року «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Дніпропетровськгаз» на період з 01.07.2020 року - 1,14 грн. за 1 куб.м на місяць (без урахування ПДВ).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг від 30.12.2020 № 2768 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Дніпропетровськгаз» тариф на послуги розподілу природного газу встановлено у розмірі 1,17 грн за 1 куб.м на місяць (без урахування ПДВ).

Згідно з абз. 2 п. 6.7 Типового договору у разі відсутності графіка погашення заборгованості Оператор ГРМ має право грошові кошти, отримані від Споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості Споживача відповідно до черговості її виникнення.

Між позивачем та відповідачем графік погашення заборгованості не був укладений, тому грошові кошти, які позивач отримував від відповідача за оплату послуг розподілу природного газу, позивач зараховував в рахунок погашення заборгованості за послуги отримані відповідачем у попередні періоди.

Відповідно до п. 6.6. Типового договору відповідач зобов`язаний був оплатити вартість наданих позивачем послуг: у грудні 2020 року до 10.01.2021 року; у січні 2021 року до 10.02.2021 року; у лютому 2021 року до 10.03.2021 року; у березні 2021 року до 10.04.2021 року; у квітні 2021 року до 10.05.2021 року; у травні 2021 року до 10.06.2021 року.

Також відповідач зобов`язаний був оплатити вартість перевищення фактичного обсягу використаної потужності понад розмір річної замовленої потужності: у листопаді 2020 року до 10.12.2020 року; у грудні 2020 року до 10.01.2021 року; у березні 2021 року до 10.04.2021 року.

Однак, відповідачем наведені зобов`язання своєчасно та в повному обсязі не виконані, у зв`язку з чим, відповідач станом на 29.06.2021 року має заборгованість перед позивачем за послуги надані в грудні 2020 року - травні 2021 року, а також заборгованість з оплати вартості перевищення фактичного обсягу використаної потужності понад розмір річної замовленої потужності у листопаді-грудні 2020 року та у березні 2021 року на загальну суму 11 361 604,64 грн.

Наявність заборгованості також підтверджується актом звіряння від 10.06.2021 року, підписаним зі сторонами.

Відповідно до п. 8.2. Типового договору у разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

У зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошових зобов`язань позивач просить стягнути з відповідача 11 361 604,64 грн. основного боргу, 506 546,50 грн. пені, 457 819,08 грн. інфляційних втрат, 109 740,43 грн. 3% річних.

В ході розгляду спору відповідач подав відзив, в якому визнав факт існування наведеної в позові заборгованості та повідомив, що після відкриття провадження у справі було сплачено 11 361 604,64 грн. основного боргу. В частині нарахованих штрафних санкцій відповідач навів зауваження щодо нарахувань на вартість перевищення фактичного обсягу використаної потужності понад розмір замовленої потужності, зазначив, що строк виконання відповідних зобов`язань залежить від факту виставлення позивачем рахунків на оплату. В решті нарахувань відповідач посилався на їх неспівмірність та просив зменшити на 90%.

Позивач надав пояснення з приводу викладених відповідачем заперечень та зазначив, що перевищення обсягів річної замовленої потужності не є окремою послугою, а стосується надання тієї ж послуги з розподілу в обсязі, що перевищує замовлений. У зв`язку з чим, відповідні зобов`язання обраховані у відповідності до п. 6.6. Типового договору у строки, передбачені для остаточних розрахунків.

Щодо клопотання відповідача про тлумачення п.п. 6.5., 6.6. Типового договору в порядку ст.ст. 213, 637 Цивільного кодексу України, суд зазначає, що відповідні питання підлягають розгляду по суті і можуть бути предметом окремого позову.

Погашення відповідачем основної заборгованості після подання позову є підставою для закриття провадження у справі у відповідній частині на підставі ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

Як визначено п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, у зв`язку з самостійним врегулюванням сторонами заявленої до стягнення у справі основної заборгованості в сумі 11 364 604,64 грн., згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі у відповідній частині позовних вимог підлягає закриттю.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується існування простроченої заборгованості відповідача протягом наведених в позові періодів прострочення, відповідач є таким, що порушив виконання зобов`язання, що є підставою для застосування до нього передбаченої Договором та законом відповідальності.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Як передбачено ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений законом або договором.

Таким чином, позивачем правомірно нараховано відповідачу 506 546,50 грн. пені, 457 819,08 грн. інфляційних втрат, 109 740,43 грн. 3% річних.

Відповідач у відзиві стверджує, що штрафні санкції є надмірно завищеними і з посиланням на постанову Великої палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №902/417/18 просить їх зменшити на 90%.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення пені, і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 904/12429/16.

Як зазначено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі № 916/469/19 наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Як визначено у постанові Великої палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №902/417/18, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків.

В обґрунтування клопотання про зменшення штрафних санкцій відповідач зазначає, що ТОВ «Кам`янська теплогенеруюча компанія» являється виробником та постачальником теплової енергії в м.Кам`янське, Дніпропетровської області, яка використовується для обігріву житлових будинків, нежитлових будівель та споруд і відноситься до об`єктів критичної інфраструктури згідно з п. 2 ч.1 ст. 6 Закону України «Про основні засади забезпечення кібербезпеки України», оскільки вироблена теплова енергія використовується у сфері життєзабезпечення (обігріву) населення. Також, відповідач зазначає, що попереджав позивача про неможливість своєчасного проведення розрахунків.

Враховуючи, що заборгованість відповідачем погашена в повному обсязі, періоди прострочення незначні і не містять ознак умисного ухилення від виконання зобов`язань, відповідач попереджав позивача про неможливість своєчасного розрахунку, заявлені до стягнення штрафні санкції є надмірними в порівнянні зі збитками, яких міг зазнати позивач невиконанням спірного зобов`язання.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі № 916/469/19.

У зв`язку з чим, суд враховує, що прострочення виконання грошового зобов`язання все ж мало місце на значну суму, тому вважає за можливе зменшити розмір неустойки у вигляді пені на 50%, як це допускає норма ст.233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України.

В той же час, суд не вбачає підстав для зменшення заявлених до стягнення річних та інфляційних, оскільки відповідні нарахування мають компенсаційний характер і не відносяться до неустойки. Хоча періоди прострочення не були значними, розмір простроченого грошового зобов`язання міг завдати позивачу певних збитків, тому враховуючи зменшення судом пені на 50%, річні та інфляційні в такому випадку мають компенсаційних характер і зменшенню не підлягають.

Щодо посилання відповідача на правову позицію, викладену у постанові Великої палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №902/417/18, суд враховує, що відповідачем не обґрунтовано винятковості випадку та достатніх умов для звільнення його від компенсації позивачу річних відсотків за прострочення виконання грошового зобов`язання одночасно зі зменшенням судом пені. Крім того, відповідачем не обґрунтовано розміру зменшення як пені, так і інших нарахувань на 90%.

З огляду на встановлені в ході розгляду спору обставини господарської діяльності відповідача, враховуючи баланс інтересів сторін, адекватність обсягу і міри відповідальності відповідача за допущене прострочення грошового зобов`язання, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки у вигляді пені в сумі 506 546,50 грн. на 50%. Відповідно, з відповідача підлягає стягненню 253 273,25 грн. пені.

Заявлені в позові 457 819,08 грн. інфляційних втрат та 109 740,43 грн. 3% річних зменшенню не підлягають.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача 253 273, 25 грн. пені, 457 819,08 грн. інфляційних втрат та 109 740,43 грн. 3% річних.

В частині позовних вимог про стягнення 11 364 604,64 грн. основного боргу провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 253 273,25 грн. пені, 457 819,08 грн. інфляційних втрат та 109 740,43 грн. 3% річних. В частині 253 273,25 грн. пені позов задоволенню не підлягає у зв`язку зі зменшенням судом заявленої в позові неустойки. В частині стягнення 11 364 604,64 грн. основного боргу провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку зі сплатою після подання позову.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до статей 123, 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог з врахуванням суми зменшеної судом неустойки в загальній сумі 1 074 106,01 грн., що складає 16 111,59 грн.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Таким чином, решта сплаченого судового збору в сумі 170 621,25 грн. з вимог, щодо яких закрито провадження у справі, підлягає поверненню позивачу згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, п.2 ч.1, ч.4 ст.231, ст.ст. 233, 236-241, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кам`янська теплогенеруюча компанія» прo стягнення 12 435 710,65 грн. задовольнити часткого.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кам`янська теплогенеруюча компанія» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Старотроїцька, 42, ) на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» (49000, м. Дніпро, вул. Шевченка, 2, ) 253 273,25 грн. пені, 457 819,08 грн. інфляційних втрат, 109 740,43 грн. 3% річних та 16 111,59 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Повернути з Державного бюджету України на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» (49000, м. Дніпро, вул. Шевченка, 2, ) 170 621,25 грн. судового збору, сплаченого за платіжним дорученням № 5858 від 25.06.2021 року за подання позову, що розглядався у справі № 911/1916/21.

4. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Закрити провадження у справі № 911/1916/21 в частині позовних вимог Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кам`янська теплогенеруюча компанія» прo стягнення 11 364 604,64 грн. основного боргу.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.Ю. Кошик

Повний текст складено 11.01.2022 року.