ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2021 р. Справа№ 920/1034/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Яковлєва М.Л.

секретар судового засідання Мельничук О.С.,

представники сторін відповідно до протоколу судового засідання

розглядає апеляційну скаргу

Сумської міської ради

на ухвалу Господарського суду Сумської області від 08.11.2021 року

про забезпечення позову

у справі №920/1034/21 (суддя Джепа Ю.А.)

За позовом Приватного акціонерного товариства "Альфасистембуд"

до Сумської міської ради

про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, -

ВСТАНОВИВ:

У 2021 році Приватне акціонерне товариство "Альфасистембуд" звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом до Сумської міської ради про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі.

04.11.2021 року позивач звернувся до Господарського суду Сумської області з заявою про забезпечення позову.

Заява позивача обґрунтована тим, що 27.10.2021 року на XII сесії Сумської міської ради VIII скликання (І пленарне засідання) було прийнято рішення № 2219-МР "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки за адресою: м. Суми, пров. Гетьманський та вул. 6-а Продольна, площею 6,0000 га, на двадцять дві земельні ділянки" щодо поділу спірної земельної ділянки кадастровий номер :20:032:0003, площею 6,0000 га на двадцять дві земельні ділянки. Заявник вважає, що вищезазначені 22 земельні ділянки, які є складовими земельної ділянки за адресою: м. Суми, провулок Гетьманський та вул. 6-та Продольна, площею 6,0000 га, та на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, які належать позивачу, до закінчення розгляду цієї справи та набрання судовим рішенням законної сили можуть бути передані в оренду, власність, продані права на них, іншим чином здійснено розпорядження земельними ділянками, що призведе до виникнення інших спорів, пов`язаних з оскарження подальших рішень органу місцевого самоврядування та укладених на їх підставі договорів, що може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду та виконання рішення суду.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 08.11.2021 року заяву Приватного акціонерного товариства "Альфасистембуд" про забезпечення позову задоволено.

Заборонено відповідачу - Сумській міській раді приймати рішення з приводу земельних ділянок з кадастровими номерами та площами: 0,0820 га (кадастровий номер :20:032:0049); 0,0820 га (кадастровий номер :20:032:0050); 0,0820 га (кадастровий номер :20:032:0051); 0,0820 га (кадастровий номер :20:032:0052); 0,0809 га (кадастровий номер :20:032:0071); 0,0809 га (кадастровий номер :20:032:0070); 0,0809 га (кадастровий номер :20:032:0069); 0,0809 га (кадастровий номер :20:032:0068); 0,0809 га (кадастровий номер :20:032:0067); 0,0992 га (кадастровий номер :20:032:0053); 0,0992 га (кадастровий номер :20:032:0054); 0,0992 га (кадастровий номер :20:032:0056); 0,0992 га (кадастровий номер :20:032:0057); 0,0992 га (кадастровий номер :20:032:0059); 0,0824 га (кадастровий номер :20:032:0062); 0,0824 га (кадастровий номер :20:032:0063); 0,0824 га (кадастровий номер :20:032:0064); 0,0824 га (кадастровий номер :20:032:0065); 0,0824 га (кадастровий номер :20:032:0066); 3,8067 га (кадастровий номер :20:032:0047); 0,0103 га (кадастровий номер :20:032:0060); 0,5425 га (кадастровий номер :20:032:0072).

Заборонено органам та суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень" вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, а саме на земельні ділянки: 0,0820 га (кадастровий номер :20:032:0049); 0,0820 га (кадастровий номер :20:032:0050); 0,0820 га (кадастровий номер :20:032:0051); 0,0820 га (кадастровий номер :20:032:0052); 0,0809 га (кадастровий номер :20:032:0071); 0,0809 га (кадастровий номер :20:032:0070); 0,0809 га (кадастровий номер :20:032:0069); 0,0809 га (кадастровий номер :20:032:0068); 0,0809 га (кадастровий номер :20:032:0067); 0,0992 га (кадастровий номер :20:032:0053); 0,0992 га (кадастровий номер :20:032:0054); 0,0992 га (кадастровий номер :20:032:0056); 0,0992 га (кадастровий номер :20:032:0057); 0,0992 га (кадастровий номер :20:032:0059); 0,0824 га (кадастровий номер :20:032:0062); 0,0824 га (кадастровий номер :20:032:0063); 0,0824 га (кадастровий номер :20:032:0064); 0,0824 га (кадастровий номер :20:032:0065); 0,0824 га (кадастровий номер :20:032:0066); 3,8067 га (кадастровий номер :20:032:0047); 0,0103 га (кадастровий номер :20:032:0060); 0,5425 га (кадастровий номер :20:032:0072).

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідачем при наданні дозволу розпочати процедуру поділу спірної земельної ділянки та в подальшому здійсненні поділу земельної ділянки на 22 окремі, не враховано те, що на земельній ділянці, яка підлягає поділу, знаходиться нерухоме майно позивача. Крім того місцевий господарський суд зазначив, що внаслідок реєстрації речових прав на новостворені земельні ділянки може відбутися їх зміна як об`єктів цивільних прав чи зміна їх користувача, що призведе до фактичної неможливості виконання постановленого у справі рішення, у разі можливого задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Сумська міська рада звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Сумської області від 08.11.2021 року у справі №920/1034/21 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що ухвалу суду першої інстанції постановлена без з`ясування обставин справи, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права. Зокрема скаржник зазначає, що з 21.10.2021 року земельної ділянки площею 6,0 га, кадастровий номер :20:032:0003, що перебувала в оренді у позивача до 17.12.2020 року, на момент прийняття судом першої інстанції оскаржуваної ухвали не існувало, як об`єкту цивільних прав. Також скаржник звертає увагу, що ухваливши оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд констатував неправомірність володіння спірним майном відповідачем, що може мати місце тільки за наслідками вирішення спору по суті. Крім того, скаржник вважає, що вжиття заходів забезпечення позову, визначених в оскаржуваній ухвалі, порушують права третіх осіб, не залучених до участі у даній справі. Й наостанок скаржник вважає, що з кадастрових планів земельних ділянок, стосовно яких судом першої інстанції вжито заходи забезпечення позову, відсутні контури будь-якого нерухомого майна, зокрема майна позивача.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2021 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Сумської міської ради на ухвалу Господарського суду Сумської області від 08.11.2021 року про забезпечення позову, розгляд справи призначено на 22.12.2021 року.

01.12.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Сумської міської ради, відповідача у справі, надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2021 року клопотання Сумської міської ради про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Сумського районного суду Сумської області задоволено.

20.12.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2021 року, у зв`язку з перебуванням судді Чорногуза М.Г. у відпустці, сформовано для розгляду справи №920/1034/21 колегію суддів у складі головуючого судді: Агрикової О.В., суддів: Мальченко А.О., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2021 року апеляційні скарги Сумської міської ради на ухвалу Господарського суду Сумської області від 08.11.2021 року у справі №920/1034/21 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі.

В судовому засіданні 22.12.2021 року представник відповідача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як встановлено матеріалами справи, позивач звернувся з позовом до суду про визнання продовженим (поновленим) договору оренди земельної ділянки за адресою: м. Суми, провулок Баумана та вул. 6-а Продольна, кадастровий номер: :20:032:0003 від 10.02.2006 року; визнання укладеною додаткову угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки за адресою: м. Суми, провулок Баумана та вул. 6-а Продольна, кадастровий номер: :20:032:0003 від 10.02.2006 року, в редакції позивача.

Місцевим господарським судом встановлено, що позивач 19.11.2020 року було подано до ЦНАП заяву про поновлення договору від 10.02.2006 року оренди земельної ділянки земельної за адресою: м. Суми, провулок Баумана та вул. 6-а Продольна, кадастровий номер: :20:032:0003, що діяв до 21.12.2020 року.

Втім, з підстав неприйняття рішення щодо вказаного питання, 21.09.2021 року Приватне акціонерне товариство "Альфасистембуд" звернулось до суду з позовною заявою про визнання продовженим (поновленим) договору оренди земельної ділянки та визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки за адресою: м. Суми, провулок Баумана та вул. 6-а Продольна, кадастровий номер: :20:032:0003 від 10.02.2006 року.

Як вказує заявник, відповідачем порушено місячний строк розгляду заяви позивача та повідомлення останнього про прийняте рішення, що є порушенням статті 33 Закону України "Про оренду землі", чим фактично позбавлено позивача можливості скористатись своїм переважним правом орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 18.10.2021 року відкрито провадження у справі № 920/1034/21 за правилами загального позовного провадження.

При цьому, позивач в заяві про забезпечення позову зазначає, що 27.10.2021 року на XII сесії Сумської міської ради VIII скликання (І пленарне засідання) було прийнято рішення № 2219-МР "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки за адресою: м. Суми, пров. Гетьманський та вул. 6-а Продольна, площею 6,0000 га, на двадцять дві земельні ділянки". (зворот а.с. 4-5).

Відповідно до цього рішення затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки за адресою: м. Суми, пров. Гетьманський та вул. 6-а Продольна, кадастровий номер :20:032:0003, площею 6,0000 га, категорія та цільове призначення земельної ділянки: землі житлової та громадської забудови, для іншої житлової забудови, яка перебуває у комунальній власності Сумської міської територіальної громади, на двадцять дві земельні ділянки з відповідними кадастровими номерами та площами: 0,0820 га (кадастровий номер :20:032:0049); 0,0820 га (кадастровий номер :20:032:0050); 0,0820 га (кадастровий номер :20:032:0051); 0,0820 га (кадастровий номер :20:032:0052); 0,0809 га (кадастровий номер :20:032:0071); 0,0809 га (кадастровий номер :20:032:0070); 0,0809 га (кадастровий номер :20:032:0069); 0,0809 га (кадастровий номер :20:032:0068); 0,0809 га (кадастровий номер :20:032:0067); 0,0992 га (кадастровий номер :20:032:0053); 0,0992 га (кадастровий номер :20:032:0054); 0,0992 га (кадастровий номер :20:032:0056); 0,0992 га (кадастровий номер :20:032:0057); 0,0992 га (кадастровий номер :20:032:0059); 0,0824 га (кадастровий номер :20:032:0062); 0,0824 га (кадастровий номер :20:032:0063); 0,0824 га (кадастровий номер :20:032:0064); 0,0824 га (кадастровий номер :20:032:0065); 0,0824 га (кадастровий номер :20:032:0066); 3,8067 га (кадастровий номер :20:032:0047); 0,0103 га (кадастровий номер :20:032:0060); 0,5425 га (кадастровий номер :20:032:0072).

Тобто, як зазначає заявник, незважаючи на те, що відповідачем порушено місячний строк розгляду заяви позивача та повідомлення останнього про прийняте рішення, чим порушено права позивача у зв`язку з чим останній звернувся із даним позовом до суду, Сумською міською радою надано дозвіл розпочати процедуру поділу земельної ділянки та здійснено поділ спірної земельної ділянки на 22 окремі.

Колегія суддів також звертає увагу, що в матеріалах справи наявний договір оренди земельної ділянки від 20.02.2006 року укладений між ВАТ "Міжгосподарська пересувна механізована колона № 32" (у подальшому внаслідок зміни типу товариства та назви - Приватне акціонерне товариство "Альфасистембуд") та Сумською міською радою, поновлення якого є предметом спору у даній справі, відповідно до п. 2.1., якого спірну земельну ділянку площею 6 га надано в оренду саме під будівництво жилого масиву. (зворот а.с. 33-35).

Заявником долучено до матеріалів справи витяг з реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, Декларацію про початок виконання будівельних робіт від 07.10.2011 року, Декларацію про початок виконання будівельних робіт від 23.05.2014 року, Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації від 17.06.2014 року, рішення Сумської міської ради від 24.02.2010 року №3485-МР, містобудівні умови та обмеження 1648-10-56, містобудівні умови та обмеження АБК 1648-09-23, лист від 22.08.2014 року №812/22.01-24, витяг із рішення від 19.08.2014 року №389 на об`єкт м. Суми, пров. Баумана, 23/5, витяг із рішення від 19.08.2014 року №389 на об`єкт м. Суми, пров. Баумана, 23/6, витяг із рішення від 19.08.2014 року №389 на об`єкт м. Суми, пров. Баумана, 23/7, витяг із рішення від 19.08.2014 року №389 на об`єкт м. Суми, пров. Баумана, 23/8, наказ №72-а від 13.02.2020 року, наказ №407-а від 07.12.2020 року, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та фото майна. (зворот а.с. 6-58).

Приймаючи оскаржувану ухвалу місцевий господарський суд зазначив, що внаслідок реєстрації речових прав на новостворені земельні ділянки може відбутися їх зміна як об`єктів цивільних прав чи зміна їх користувача, що призведе до фактичної неможливості виконання постановленого у справі рішення, у разі можливого задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Однак положення зазначеної норми пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень статті 73 ГПК України, яке (забезпечення) застосовується в якості гарантії задоволення вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволення вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачеві реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде ухвалено на користь позивача, в тому числі для недопущення потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до частини 1, 4 статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачеві здійснювати певні дії.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника стосовно забезпечення позову; забезпечення балансу інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язано застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише застереження у заяві про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язано застосування певного заходу забезпечення позову.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі їх задоволення не вимагатиме примусового виконання, у цьому випадку необхідно було застосовувати та досліджувати таку підставу для вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття зазначених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах необхідно досліджувати, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 912/1616/18 і від 26.09.2019 у справі № 917/751/19.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в ході вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника про необхідність вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника про забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Крім цього, при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

За приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року в справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Поняття "ефективний засіб", за висновками Європейського суду з прав людини (рішення від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії"), передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

В ході вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Як було вказано вище, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача до вирішення спору по суті з тим, щоб забезпечити позивачу, у випадку задоволенні позову, реальну та ефективну можливість виконання рішення суду та поновлення своїх порушених прав. Забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Звертаючись з заявою про забезпечення позову, позивач обґрунтовував її тим, що прийняття рішення Сумською міською радою від 27.10.2021 року №2219-МР свідчить про виникнення нових земель як об`єктів цивільних прав і фактичне скасування реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером :20:032:0003, як такої, що вже не існує. Тобто, внаслідок реєстрації речових прав на новостворені земельні ділянки може відбутися їх зміна як об`єктів цивільних прав чи зміна їх користувача, що призведе до фактичної неможливості виконання постановленого у справі рішення, у разі задоволення позовних вимог.

Оскільки позивач у цій справі звернувся до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, враховуючи приписи ст. 136 ГПК України, в такому випадку судом має досліджуватися та застосовуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Тобто, заявником цілком доведено не лише припущення, але й встановлений факт, який також й не заперечується скаржником, що радою здійснено поділ спірної земельної ділянки на 22 земельні ділянки.

При цьому відповідачем не враховано той факт, що на спірній земельній ділянці, щодо якого триває розгляд та вирішення питання щодо поновлення договору оренди, знаходяться об`єкти нерухомого майна та об`єкти будівництва різного ступеня готовності.

У судовому засіданні 22.12.2021 року в суді апеляційної інстанції представник відповідача підтвердила, що на момент прийняття рішення від 27.10.2021 року № 2219-МР "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки за адресою: м. Суми, пров. Гетьманський та вул. 6-а Продольна, площею 6,0000 га, на двадцять дві земельні ділянки", Сумська міська рада була обізнана щодо судового спору щодо поновлення договору оренди земельної ділянки кадастровий номер :20:032:0003.

Одночасно колегія суддів бере до уваги той факт, що рішення про відмову у поновленні договору оренди земельної ділянки кадастровий номер :20:032:0003 відповідачем було прийнято того ж дня 27.10.2021 року, тобто теж вже після відкриття провадження в даній справі про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки кадастровий номер :20:032:0003.

Вище зазначене свідчить про недобросовісні дії з боку відповідача до вирішення спору по суті, які можуть призвести до ускладнення виконання судового рішення, у випадку задоволення позову, та виникненню інших судових спорів, внаслідок чого можуть бути порушені права третіх осіб.

Доводи скаржника стосовно відсутності на кадастрових планах земельних ділянок, стосовно яких судом першої інстанції вжито заходи забезпечення позову, контурів будь-якого нерухомого майна, зокрема майна позивача колегія суддів відхиляє, оскільки матеріалами справи підтверджується зворотне, а саме, що на спірній земельній ділянці кадастровий номер :20:032:0003 розташовані об`єкти будівництва (від 10%-90% готовності) право власності на які ще не зареєстровано, а також й завершені об`єкти на які зареєстровано право власності позивача.

Зазначене підтверджується зокрема з реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, Декларацію про початок виконання будівельних робіт від 07.10.2011 року, Декларацію про початок виконання будівельних робіт від 23.05.2014 року, Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації від 17.06.2014 року, рішення Сумської міської ради від 24.02.2010 року №3485-МР, містобудівні умови та обмеження 1648-10-56, містобудівні умови та обмеження АБК 1648-09-23, лист від 22.08.2014 року №812/22.01-24, витяг із рішення від 19.08.2014 року №389 на об`єкт м. Суми, пров. Баумана, 23/5, витяг із рішення від 19.08.2014 року №389 на об`єкт м. Суми, пров. Баумана, 23/6, витяг із рішення від 19.08.2014 року №389 на об`єкт м. Суми, пров. Баумана, 23/7, витяг із рішення від 19.08.2014 року №389 на об`єкт м. Суми, пров. Баумана, 23/8, наказ №72-а від 13.02.2020 року, наказ №407-а від 07.12.2020 року, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та фото майна. (зворот а.с. 6-58).

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції правомірно зазначив, що внаслідок реєстрації речових прав на новостворені земельні ділянки може відбутися їх зміна як об`єктів цивільних прав чи зміна їх користувача, що призведе до фактичної неможливості виконання постановленого у справі рішення, у разі можливого задоволення позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що суд, вживаючи заходи забезпечення позову повинен забезпечити виконання гарантій позивача щодо невтручання у мирне володіння ним майном у розрізі статті 204 Цивільного кодексу України. Здійснюючи реалізацію таких гарантій, можливість забезпечення позову у даному випадку має бути піддана трискладовому тесту (Рішення ЄСПЛ від 01.06.2006 "Федоренко проти України") на визначення того чи було втручання законним у контексті національного законодавства; чи переслідувало таке втручання мету, спрямовану на задоволення інтересів суспільства та чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи.

Доктрина легітимного сподівання у даній ситуації, з урахуванням ст.. 204 ЦК України, вимагає констатації того факту, що позивач, який вважає, що наявні всі підстави для продовження строку оренди спірної земельної ділянки та в подальшому для добудови об`єктів на вказаній земельній ділянці, має легітимне очікування щодо вільного володіння своїм майном не менше, аніж легітимне сподівання відповідача на можливість поділу спірної земельної ділянки.

Враховуючи справедливий баланс між інтересами сторін, колегія суддів вважає, що не вжиття заходів забезпечення позову (у разі його задоволення) може призвести до утруднення виконання рішення, оскільки майно (земельна ділянка) внаслідок реєстрації речових прав на новостворені земельні ділянки може відбутися їх зміна як об`єктів цивільних прав чи зміна їх користувача і позивач буде змушений звертатися з іншими позовами, зокрема, про визнання недійсним рішень, витребування майна, що в свою чергу вплине на права та інтереси широкого кола осіб, які отримають земельні ділянки, що надасть їм право набути в оренду/власність земельні ділянки.

Натомість, забезпечення позову у даній справі, у випадку відмови в задоволенні позову лише відстрочить на період розгляду справи поділ земельної ділянки та подальше розпорядження земельними ділянками Сумською радою.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про врахування справедливого балансу.

Заявлені позивачем заходи забезпечення відповідають критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, при їх вжитті буде забезпечено збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу. Також, наявний зв`язок між обраними заходами забезпечення позову і предметом позовних вимог, а тому вони підлягають задоволенню.

Колегія суддів також не може погодитись із доводами скаржника, що вжиття заходів забезпечення позову, визначених в оскаржуваній ухвалі, порушують права третіх осіб, не залучених до участі у даній справі, оскільки рішеннями Сумської міської ради від 29.09.2021 року №1928-МР та від 06.10.2021 року №1967-МР «Про надання дозволу учасникам АТО/ООС на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки за адресою м. Суми, пров. Гетьманський та вул. 6-а Продольна, площею 6,0000 га» було надано дозвіл фізичним особам на розроблення технічної документації.

Водночас отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю його прийняття. (вказана позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 року у справі №826/5735/16).

Колегія суддів також звертає увагу на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 17.10.2018 року №380/624/16-ц, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не являється правовстановлюючим актом.

В силу дії статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Частиною 4 статті 334 Цивільного кодексу України передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Отже, з урахуванням змісту наведених положень чинного законодавства колегія суддів зазначає, що права власності на нерухоме майно підлягають державній реєстрації та виникають з моменту відповідної реєстрації.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що забезпечення у даній справі по суті й здійснить захист інших осіб в майбутньому, які претендують на отримання земельних ділянок, оскільки в разі задоволення позову у даній справі після реєстрації права власності/оренди не земельну ділянку третьою особою, наявна вірогідність порушення прав такої особи.

Також, колегія суддів зазначає, що застосування заходу до забезпечення позову в даному випадку виключить порушення прав третіх осіб, які претендують отримати одну з 22 земельних ділянок в майбутньому.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що незастосування заходу до забезпечення позову в даному випадку може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, адже у разі, якщо до закінчення розгляду спору у цій справі буде зареєстровано право оренди/власності інших осіб на земельні ділянки, позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах цього судового провадження без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі №910/1040/18 та від 25.02.2019 року у справі № 924/790/18.

Щодо заперечень відповідача, що предметом позовних вимог не є земельні ділянки, утворені в результаті поділу тієї, яка перебувала у позивача в оренді, тому вжиття визначених в оскаржуваній ухвалі заходів забезпечення позову жодним чином не сприятиме виконанню судового рішення у цій справі без нових звернень до суду колегія суддів зазначає наступне.

Колегія судів підкреслює, що земельні ділянки з кадастровими номерами :20:032:0049, :20:032:0050, :20:032:0051, :20:032:0052, :20:032:0071, :20:032:0070, :20:032:0069, :20:032:0068, :20:032:0067, :20:032:0053, :20:032:0054, :20:032:0056, :20:032:0057, :20:032:0059, :20:032:0062, :20:032:0063, :20:032:0064, :20:032:0065, :20:032:0066, :20:032:0047, :20:032:0060, :20:032:0072 утворені саме шляхом поділу земельної ділянки кадастровий номер :20:032:0003, яка орендувалась позивачем відповідно до договору оренди земельної ділянки, який позивач просить суд визнати поновленим.

Отже, відповідач вчинив дії щодо поділу земельної ділянки, яка перебувала в користуванні позивача під час судового спору.

Статтею 27 Закону України "Про оренду землі" визначено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема, внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб. Такої правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду в постановах від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц (пункт 56) та від 01.10.2019 у справі №922/2723/17 (пункт 7.36).

Аналогічної позиції дійшов Верховний Суд також і в справах №917/131/19, №917/130/19, №917/139/19, 920/743/17 предметом позову в яких є поновлення договору оренди землі, визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що застосування заходів забезпечення позову в даному випадку відповідають вимогам ч. 1 ст. 137 ГПК України та сприяють ефективному захисту і відновленню порушених прав та інтересів заявника.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що, як вже було зазначено доводи апеляційної скарги зокрема стосуються обставин справи, які необхідно встановлювати під час розгляду справи по суті.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника, питання вичерпності висновків суду, позиція колегії суддів ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 271, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284, ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Сумської міської ради на ухвалу господарського суду Сумської області від 08.11.2021 року у справі №920/1034/21 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Сумської області від 08.11.2021 року у справі №920/1034/21 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду Сумської області матеріали оскарження ухвали Господарського суду Сумської області від 08.11.2021 року по справі №920/1034/21.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.12.2021 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

М.Л. Яковлєв