РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.12.2021Справа № 910/16847/21
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Синтез"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельне об`єднання "Укрєврохім"

про стягнення 183 600, 00 грн.

Представники сторін: не викликалися.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Синтез" до товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельне об`єднання "Укрєврохім" про стягнення 183 600, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення умов договору поставки №307 від 25.04.2018 відповідачем в частині оплати поставленого товару, внаслідок чого позивач просить стягнути з відповідача основний борг в розмірі 183 600,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.10.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

Вищезазначена ухвала суду отримана відповідачем 08.11.2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №014.

23.11.2021 до канцелярії суду відповідачем подано заяву про визнання позову, в якій відповідачем зазначено, що дійсно в нього наявна заборгованість за поставлений товар перед ТОВ «Інтер-Синтез» відповідно до договору поставки №307 від 25.094.2018р. у розмірі 183 600,00 грн. Дана заборгованість виникла в результаті фінансових труднощів ТОВ «ВТО «Укрєврохім» на які вплинули карантинні заходи, які вводились на території всієї держави. ТОВ «ВТО «Укрєврохім» визнає позов в повному обсязі, але у зв`язку з фінансовими труднощами з якими зіштовхнулося підприємство просить ТОВ «Інтер-Синтез» розглянути пропозицію щодо укладення мирової угоди.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

25.04.2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-Синтез" (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельне об`єднання "Укрєврохім" (покупець) укладено договір поставки №307 від 25.04.2018 року.

Відповідно до п.1.1 договору продавець зобов`язується постачати покупцеві товар в асортименті, кількості та за ціною, що погоджується сторонами в накладних, які є невід`ємною частиною цього договору, вільних від прав та претензій третіх осіб, а покупець зобов`язується прийняти зазначений вище товар і оплатити його вартість.

Відповідно до п. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із п. 6 статті 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Товар поставляється покупцю окремими партіями (п.1.2 договору).

Відповідно до п.3.4 договору продавець відвантажує товар на склад покупця за адресою: м. Бровари, бульвар Незалежності, 18 або склад ТОВ «Нова пошта». Моментом переходу права власності на товар та ризику випадкового пошкодження або знищення товару від продавця до покупця (чи його представника) в пункті доставки та підписання покупцем видаткової (товарно-транспортної) накладної.

Відповідно до п.4.1 договору загальна сума цього договору визначається по фактичній сумарній вартості товарних партій, вказаних у видаткових накладних і прийнятих покупцем в період терміну дії даного договору.

На виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 404 400,00 грн., що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними, а саме:

- № 2919 від 11.10.2018 на суму 101 100,00 грн.,

- № 3097 від 30.10.2018 на суму 101 100,00 грн.,

- № 3363 від 26.11.2018 на суму 72 600,00 грн.,

- № 70 від 14.01.2019 на суму 129 600,00 грн.

Також, в матеріалах справи наявні товарно-транспортні накладні та податкові накладні.

Частинами 1-3 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 4.2 договору розрахунки здійснюються безготівковим банківським переказом на умові післяплати 100% вартості товару протягом 20 календарних днів з дня його отримання.

Як зазначено позивачем та вбачається з матеріалів справи відповідач здійснив часткову оплату у розмірі 220 800,00 грн., що підтверджується банківськими виписками з особового рахунку позивача.

Будь-яких інших доказів оплати товару чи його повернення позивачу матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором поставки у відповідача перед позивачем в сумі 183 600,00 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та визнаний відповідачем, тому позовні вимоги визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ст.ст. 79, 129, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельне об`єднання "Укрєврохім" (01042, м. Київ, вулиця Івана Кудрі, будинок 22-А, ідентифікаційний код 41246988) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Синтез" (82300, Львівська обл., місто Борислав, вул. Трускавецька, будинок 125, ідентифікаційний код 25548331) основний борг в розмірі 183 600 (сто вісімдесят три тисячі шістсот) грн. 00 коп. та 2 754 (дві тисячі сімсот п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. М. Мудрий