ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2021м. ДніпроСправа № 904/8393/21

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г., розглянувши матеріали

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та кіровоградській областях м. Дніпро

до Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" м. Київ в особі Дніпропетровської обласної дирекції ПАТ "Райффайзен Банк" м. Дніпро

про стягнення неустойки в розмірі 40483грн.86коп.

Без представників сторін.

ВСТАНОВИВ: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях звернулось до Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" в особі Дніпропетровської обласної дирекції ПАТ "Райффайзен Банк" з позовом про стягнення неустойки в розмірі 40483грн.86коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем строків повернення майна за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-5037-ОД від 25.10.2012 (з урахуванням додаткових угод від 25.10.2013, від 01.12.2016, від 12.04.2018).

Позивач вказує, що договір №12/02-5037-ОД від 25.10.2012 припинив свою дію 25.09.2018, але орендар (відповідач) повернув майно балансоутримувачу лише 30.11.2020.

На підставі статі 785 Цивільного кодексу України позивач нарахував та заявив до стягнення неустойку за період з 15.10.2018 по 15.12.2020 у розмірі 40483грн.86коп.

Позивач також повідомив, що з метою досудового врегулювання спору звертався до відповідача з претензією №11-12-03862 від 24.06.2021. В листі-відповіді №181-8/352 від 26.07.2021 відповідач повідомив про відсутність підстав для сплати неустойки та користування майном на законних підставах.

У позові наведений попередній розрахунок судових витрат, що складається яз суми судового збору в розмірі 2270грн та витрат на пересилання поштової кореспонденції в розмірі 30грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2021 прийнято позов до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними матеріалами.

На адресу суду 03.11.2021 надійшов відзив відповідача, в якому вказано про незгоду із заявленими вимогами.

Відповідач вказує, що пунктом 7.4. договору оренди на позивача (орендодавця) покладений обов`язок письмово повідомляти відповідача (орендаря) та балансоутримувача не пізніше, ніж за 30 (тридцять) діб про свій намір щодо завершення, припинення або розірвання даного договору.

Відповідач стверджує, що протягом дії договору оренди не отримував від позивача письмового повідомлення про намір щодо завершення/припиненння або розірвання договору оренди.

На думку відповідача, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 21.09.2018 не є належним доказом направлення листа 14.09.2018 №11-02-05938 на адресу відповідача, оскільки відсутній опис документів, що направлялись позивачем.

Відповідач зазначає, що не отримував лист позивача із запереченнями щодо продовження договору оренди.

Також відповідач вказує про відсутність доказів направлення такого повідомлення на адресу балансоутримувача.

Відповідач повідомляє, що направляв на адресу позивача лист від 17.09.2018 про продовження договору до 24.09.2019. Відповідь позивача на цей лист не надходила. Протягом періоду з 25.09.2018 по 30.11.2020 балансоутримувач виставляв рахунки на сплату орендної плати; відповідач сплачував орендну плату; між балансоутримувачем та банком підписувались акти виконаних робіт за договором оренди; відповідач сплачував на користь балансоутримувача в якості відшкодування податок за землю у розмірі, пропорційному до орендованої площі.

Відповідач звертає увагу, що своєчасно направив позивачу та балансоутримувачу повідомлення про продовження договору оренди. Після цього позивач більше двох років отримував орендну плату за договором оренди та не заперечував дію договору. Це свідчить про мовчазну згоду орендодавця на продовження договору оренди.

Відповідач зазначає, що на підставі листа балансоутримувача №323 від 13.11.2019 про подання до Фонду Державного майна документів для пролонгації договору оренди направив лист №101-8/1295 від 15.11.2019 з клопотанням про продовження договору оренди разом з пакетом необхідних документів. Після цього відповідач продовжив користування частиною приміщення та здійснював сплату орендної плати до державного бюджету та балансоутримувачу.

Відповідач також звертає увагу, що в додатку до акту повернення майна від 30.11.2020 (в пунктах 4.1 - 4.7 Анкети про стан майна та стану розрахунків за договором оренди) зазначено про відсутність будь-якої заборгованості за договором оренди, в т.ч. з орендної плати, пені, неустойки, збитків тощо.

Відповідач не визнає наявність підстав для нарахування неустойки за порушення строків повернення майна. Але якщо позивачем буде доведено суду належними й допустимими доказами припинення договору оренди саме 24.09.2021, то розмір заявленої до стягнення неустойки має бути зменшений до 16195грн.30коп., враховуючи сплату відповідачем позивачу орендної плати в розмірі 24288грн.49коп. з 25.09.2018 по 30.11.2020.

Крім того відповідач повідомляє, що 17.06.2021 проведено державну реєстрацію нової редакції Статуту Акціонерного товариства "Райффайзен Банк", затвердженого протоколом загальних зборів акціонерів АТ "Райффайзен Банк Аваль" від 23.04.2021 №36-62, відповідно до якої:

- змінено найменування Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (скорочене найменування АТ "Райффайзен Банк Аваль") на Акціонерне товариство "Райффайзен Банк" (скорочене найменування АТ "Райффайзен Банк").

Відповідач зазначає, що згідно з пунктом 1.3. Статуту банку Акціонерне товариство "Райффайзен Банк" є правонаступником за всіма правами та обов`язками Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль".

Відповідно до пункту 6 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №118 від 22.01.1996 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України №499 від 22.06.2005), ідентифікаційний код зберігається за суб`єктом, якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є єдиним. У разі перетворення юридичної особи, крім центральних органів виконавчої влади, за правонаступником зберігається її ідентифікаційний код.

Як вбачається з матеріалів справи ідентифікаційний код відповідача залишився незмінним. Враховуючи наведене, наявні підстави для заміни найменування відповідача з Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (ідентифікаційний код 14305909) на Акціонерне товариство "Райффайзен Банк" (ідентифікаційний код 14305909).

На адресу суду 15.11.2021 надійшло клопотання відповідача про поновлення строку подання відповіді на відзив разом із відповіддю на відзив.

У заяві про поновлення строку на подання відповіді на відзив позивач зазначає, що отримав відзив 05.11.2021. З огляду на строк для надання відповіді на відзив, встановлений судом в ухвалі від 18.10.2021, останній день цього строку 10.11.2021.

Позивач просить поновити пропущений строк та посилається на - тривалу процедуру перерозподілу вхідної поштової кореспонденції та фактичного її отримання виконавцем за спливом 3-5 днів з моменту надходження та реєстрації; складність здійснення звірки наявної заборгованості з наданими відповідачем копіями платіжних доручень, які раніше не надавались позивачу та необхідність їх узгодження з інформацією казначейства для перевірки надходження сплачених коштів.

У відповіді на відзив позивач підтримав твердження про направлення на адресу відповідача листа №11-02-05938 від 14.09.2018 про припинення дії договору оренди та зазначив, що відповідач не спростовує факт отримання поштового відправлення №018, але заперечує направлення позивачем саме листа №11-02-05938 від 14.09.2018.

Позивач пояснив, що для майбутньої ідентифікації врученого листа після повернення повідомлення про вручення на адресу позивача на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення №018 позивачем було зазначено номер направленого листа №11-02-05938.

Позивач вказав про неправомірність дій балансоутримувача, ігнорування ним строків та умов договору оренди №12/02-5037-ОД від 25.10.2012 та зазначив, що відомості про відсутність боргу в акті приймання - передачі від 30.11.2019 стосуються лише правовідносин між відповідачем та балансоутримувачем.

Посилаючись на приписи пунктів 10.1, 10.3 договору оренди №12/02-5037-ОД від 25.10.2012 (в редакції додаткової угоди від 01.12.2016), позивач повідомив, що автоматична пролонгація договору в обов`язковому порядку повинна була оформлюватись шляхом укладання між сторонами додаткової угоди. Додаткова угода між сторонами про продовження договору між сторонами не укладалась.

Позивач наполягає на тому, що договір оренди №12/02-5037-ОД від 25.10.2012 було припинено з 25.09.2018 у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено, з урахуванням змін до Закону України "Про світу".

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.11.2021 здійснено заміну найменування відповідача з Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (ідентифікаційний код 14305909) на Акціонерне товариство "Райффайзен Банк" (ідентифікаційний код 14305909).

Задоволено заяву позивача про поновлення пропущеного строку на надання відповіді на відзив. Визнано поважними причини пропуску позивачем процесуального строку та поновити строк на надання відповіді на відзив.

Дослідивши наявні докази у справі, ознайомившись з правовою позицією сторін, що викладена письмово, наявна у матеріалах справи, господарський суд встановив наступне.

Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Дніпропетровській області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (далі орендодавець) та Акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" в особі Дніпропетровської обласної дирекції ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (далі орендар) укладений договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-5037-ОД від 25.10.2012 (далі договір).

Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме нерухоме майно частина нежитлового вбудованого приміщення (далі майно) площею 2кв.м., розміщене за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Авіаційна, 33 на першому поверсі чотирьохповерхового (будинку, приміщення, будівлі), що перебуває на балансі ДВНЗ "Дніпропетровський технолого економічний коледж" (далі балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 16.08.2021 і становить за незалежною оцінкою 9970грн. (пункт 1.1 договору).

Відповідно до пункту 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування державним майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору (у разі оренди нерухомого майна на строк не менше ніж три роки не раніше дати державної реєстрації договору) та акта приймання передачі майна.

Згідно пункту 3.1 договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 №786 (зі змінами; далі методика розрахунку), або за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) вересень 2012 331грн.68коп. Орендна плата за перший місяць оренди жовтень 2012 визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за жовтень.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством (пункт 3.2 договору).

Пунктом 3.3 договору визначено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Пунктом 3.6 договору передбачено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні:

- 50% до державного бюджету за місцем реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки відкриті відділенням казначейства у розмірі 165грн.84коп.

- 50% балансоутримувачу у розмірі 165грн.84коп.

Орендна плата перераховується щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розповідку, встановлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Пунктом 5.5 договору передбачено, що орендар зобов`язаний у разі припинення або розірвання договору повернути балансоутримувачу орендоване майно за актом приймання передачі у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення або втрати/повної або часткової орендованого майна з вини орендаря.

Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання передачі, один примірник якого надається орендарем орендодавцю у триденний термін з дати його підписання. Обов`язок щодо складання акта приймання передавання покладається на орендаря.

У разі ненадання у триденний строк з дати підписання акту приймання передачі орендодавцеві, зобов`язання з орендаря з повернення орендованого державного майна вважаються не виконаними, а орендар зобов`язаний сплатити неустойку у розмірі подвійної плати за користування державним майно за час прострочення.

Згідно пункту 5.20 договору орендар у разі наміру продовжити строк дії договору оренди, зобов`язаний не пізніше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору оренди подати орендодавцю про це заяву з документами щодо виконання умов договору оренди (дозвіл пожежників, копія договору страхування державного майна, платіжні доручення про сплату страхового платежу та ін.).

Положеннями пункту 7.4 договору визначено, що орендодавець зобов`язаний письмово повідомити орендаря та балансоутримувача не пізніше, ніж за 30 діб про свій намір щодо завершення, припинення або розірвання даного договору.

Відповідно до пункту 10.1 договору він укладається строком на 1 рік та діє з 25.10.2012 до 24.10.2013 включно.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, повній оплаті за договором і при наданні інформації щодо виконання умов цього договору, а саме: наявності договору страхування, дозволу або декларації наданої органами державного пожежного нагляду, договір за заявою орендаря щодо продовження терміну дії, наданої відповідно до пункту 5.20 договору, може бути продовжений на тих самих умовах, які передбачені у договорі.

Пунктом 10.3 договору передбачено, що зміни і доповнення або розірвання цього договору допускаються за взаємної згоди сторін і оформлюються додатковими угодами. Зміни та доповнення, що пропонується внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною.

Відповідно до акту приймання передачі від 25.10.2012 позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування окреме нерухоме майно частина нежитлового вбудованого приміщення (далі майно) площею 2кв.м., розміщене за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Авіаційна, 33 на першому поверсі чотирьохповерхового (будинку, приміщення, будівлі).

Вказаний акт підписаний та скріплений печатками сторін без зауважень та заперечень.

Додатковою угодою від 25.10.2013 сторони продовжили дію договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-5037-ОД від 25.10.2012 з 25.10.2013 до 24.09.2016 включно.

Додатковою угодою від 01.12.2016 сторони продовжили дію договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-5037-ОД від 25.10.2012 з 25.09.2016 до 24.09.2017 включно.

Вказаною додатковою угодою сторони також визначили, що вартість орендованого мана, визначена згідно зі звітом про оцінку станом на 27.10.2016, становить 14164грн.00коп.

Додатковою угодою від 01.12.2016 сторони також призупинили дію пункту 3.3 договору на 2016 рік в частині індексації орендної плати.

Додатковою угодою від 12.04.2018 сторони продовжили дію договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-5037-ОД від 25.10.2012 з 25.09.2017 до 24.09.2018 включно.

Листом №11-02-05938 від 14.09.2018 Регіональне відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області повідомило відповідача, що дію договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-5037-ОД від 25.10.2012 припиняє свою дію 24.09.2018.

Позивач зазначив, що не планує продовжувати дію договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-5037-ОД від 25.10.2012 та просив повернути відповідача орендоване майно за актом приймання передачі.

Також позивач зазначив, що у випадку неповернення майна відповідач має сплачувати позивачу неустойку у розмірі подвійної плати за користування майном.

На підтвердження направлення листа №11-02-05938 від 14.09.2018 на адресу відповідача позивачем надане рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №018. Відповідно до відмітки на вказаному повідомлення, поштове відправлення отримане відповідачем 24.09.2018.

Відповідно до акту повернення з оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 30.11.2020, укладеного між орендарем та балансоутримувачем, відповідач повернув балансоутримувачу окреме нерухоме майно частина нежитлового вбудованого приміщення (далі майно) площею 2кв.м., розміщене за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Авіаційна, 33 на першому поверсі чотирьохповерхового (будинку, приміщення, будівлі).

Як вбачається зі змісту вказаного акту позивач у його складанні участі не приймав.

В акті повернення з оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 30.11.2020 орендарем та балансоутримувачем вказали, що датою припинення договору оренди є 30.11.2020.

З наведеного вбачається, що фактично відповідач здійснював користування спірним майном з 25.10.2012 по 30.11.2020.

Позивач зазначає, що внаслідок припинення з 25.09.2018 дії договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-5037-ОД від 25.10.2012, відповідач відповідно до положень статті 785 Цивільного кодексу України має сплатити неустойку у розмірі 40483грн.86коп. за період з 15.10.2018 по 15.12.2020.

Позивач звернувся до відповідача із претензією №11-12-03862 від 24.06.2021. Відповідно до змісту вказаної претензії позивач вимагав від відповідача добровільно погасити неустойку у розмірі 40483грн.86коп., нараховану за користування орендованим майном після припинення дії договору оренди.

Відповідач у відповіді на претензію №181-8/352 від 26.07.2021 зазначив, що договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-5037-ОД від 25.10.2012 діяв до 30.11.2020. Отже у відповідач відсутні зобов`язання з оплати неустойки у розмірі 40483грн.86коп.

Внаслідок несплати відповідачем неустойки у розмірі 40483грн.86коп. за період з 15.10.2018 по 15.12.2020 позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Щодо дії договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-5037-ОД від 25.10.2012 суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно із частинами першою та другою статті 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору оренди також передбачені у статті 764 Цивільного кодексу України, якою визначено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Наведена норма визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах. При цьому для такого автоматичного продовження договору оренди передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї зі сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії.

У справі, що розглядається, орендоване майно є державним, а тому на ці правовідносини поширюється також дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №2269-XII від 10.04.1992 (був чинним на момент виникнення спірних відносин; далі Закон №2269-XII), який регулює організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна підприємств, установ та організацій, що перебувають у комунальній власності, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в комунальній власності, а також майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання майна, що перебуває у комунальній власності.

Так, відповідно до частини першої статті 17 Закону №2269-XII термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

За частиною третьою статті 17 Закону №2269-XII після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Водночас за частиною другою цієї ж статті у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відсутність такого заперечення як в силу статті 764 Цивільного кодексу України, так і за приписами частини другої статті 17 Закону № 2269-XII, може мати прояв у «мовчазній згоді» і в такому випадку орендар саме в силу закону (а не за власною ініціативою в порядку частини третьої статті 17 Закону № 2269-XII) може розраховувати, що договір оренди вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

У контексті наведених норм заява орендодавця про припинення договору оренди за закінченням строку договору є одностороннім правочином, який відображає волевиявлення орендодавця у спірних правовідносинах, що не потребує узгодження з орендарем в силу прямої норми закону, і є підставою для припинення відповідних зобов`язальних правовідносин.

Повідомлення орендодавцем орендаря про припинення договору є юридично значимою дією, яка засвідчує наявність такого волевиявлення та забезпечує своєчасну обізнаність з ним іншої сторони, є передумовою для настання обумовлених таким одностороннім правочином наслідків також для іншої особи за правилами абзацу 3 частини третьої статті 202 Цивільного кодексу України.

Чинне законодавство не містить спеціальних вказівок щодо того, коли орендар вважається повідомленим чи способів такого повідомлення; у договорі сторони також не передбачили будь-які домовленості щодо того, коли вважається здійсненим повідомлення сторони про припинення чи зміну договору.

Разом з тим, орендуючи спірне майно, відповідач діє як суб`єкт господарювання в межах господарських правовідносин, забезпечуючи себе необхідними матеріально-технічними ресурсами.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства (частина друга статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Обов`язковою передумовою здійснення господарської діяльності є державна реєстрація суб`єкта господарювання, що забезпечує реалізацію принципів публічності, загальновідомості і достовірності даних про господарюючих суб`єктів; відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про фізичну особу підприємця, як місцезнаходження (місце проживання або інша адреса, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою - підприємцем).

Здійснюючи підприємницьку діяльність, підприємець вступає у повсякденні відносини з іншими суб`єктами господарської діяльності, а тому останні можуть потребувати оперативної взаємодії з підприємцем у господарській діяльності, зокрема задля проведення переговорів, співпраці у здійсненні прав та виконанні обов`язків, вчинення односторонніх правочинів, можливості обміну інформацією за договором. Звідси, зокрема, випливає обов`язок підприємця забезпечити доступність власних контактів, у тому числі можливість звернення до підприємця письмово в розумний строк.

Загальний порядок укладання, зміни та розірвання господарських договорів, які вчиняються в письмовій формі, пов`язує момент реалізації учасником правовідносин власного волевиявлення на виникнення, зміну чи припинення правовідносин зі здійсненням ним такого волевиявлення в належний спосіб.

Пунктом 6 статті 3 Цивільного кодексу України закріплений принцип справедливості, добросовісності та розумності. Зазначений принцип включає, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість та добросовісно вести переговори.

Суд зазначає, що правове регулювання процедури припинення орендних правовідносин, наведене у статті 764 Цивільного кодексу України та частині другій статті 17 Закону № 2269-XII, спрямовано на досягнення справедливого балансу між правом орендодавця як власника майна володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд і правом орендаря очікувати на стабільність та незмінність його майнового становища. У контексті наведених вище норм настання наслідків у вигляді припинення чи продовження договору є пов`язаним з дотриманням сторонами орендних правовідносин добросовісної та послідовної поведінки, обумовленої змістом укладеного договору, положеннями господарського законодавства, а також усталеними звичаями ділового обороту та документообігу.

Відповідно до частини першої статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Отже, негативні наслідки неодержання підприємцем звернення до нього, якщо таке звернення здійснене добросовісно і розумно, покладаються на підприємця.

Судом встановлено, що позивач направив на адресу відповідача лист №11-02-05938 від 14.09.2018 про припинення дії спірного договору з 24.09.2018 та необхідність повернення спірного майна.

На підтвердження направлення листа №11-02-05938 від 14.09.2018 на адресу відповідача позивачем надане рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №018. Відповідно до відмітки на вказаному повідомлення, поштове відправлення отримане відповідачем 24.09.2018. Вказане відправлення було спрямоване на юридичну адресу відповідача.

Суд не приймає твердження відповідача щодо недоведеності факту направлення позивачем у поштовому відправленні №018, саме листа №11-02-05938 від 14.09.2018.

На рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення №018 наявний відповідний штамп підприємства зв`язку. Також наявний підпис представника відповідача Руденко про отримання вказаного відправлення.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що у поштовому відправленні №018 на його адресу надійшла інша кореспонденція ніж лист позивача №11-02-05938 від 14.09.2018.

Докази того, що між сторонами на той час тривало інше листування, в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, наявність відповідної заяви орендодавця та належних доказів її надсилання орендарю за наданими орендарем реквізитами відповідно до встановлених судами обставин справи свідчить про добросовісність звернення позивача до відповідача, вчинення позивачем залежних від його волі необхідних дій у спірних правовідносинах на відміну від відповідача, а відтак і про припинення договірних відносин між сторонами відповідно до приписів чинного законодавства.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-5037-ОД від 25.10.2012 є припиненим з 24.09.2018 відповідно до частини другої статті 26 Закону України № 2269-XII, за якою договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Аналогічна правова позиція викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19.

Судом встановлено, що в період з 25.09.2018 по 30.11.2020 відповідач користувався майном поза межами строку дії спірного договору оренди.

За змістом статей 610, 611, 612 Цивільного кодексу України невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами статті 610 Цивільного кодексу України та статті 216 Господарського кодексу України.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України).

Законодавець у частині першій статті 614 Цивільного кодексу України визначив, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Правові наслідки порушення умов договору оренди державного майна визначені відповідними нормами Закону про оренду, Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Невиконання наймачем передбаченого частиною першою статті 785 Цивільного кодексу України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до частини другої статті 785 Цивільного кодексу України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення договору (до спливу строку дії договору оренди), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України.

Таким чином, у позивача в силу припису ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України виникло право вимоги від відповідача неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном за весь час прострочення його повернення.

Положеннями частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України визначено, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Аналогічний за змістом обов`язок був покладений на відповідача відповідно до пункту 5.5 спірного договору.

За період з 25.09.2018 по 30.11.2020 позивач нарахував та просить стягнути з відповідача неустойку у розмірі подвійної орендної плати у розмірі 40483грн.86коп.

Дослідивши розрахунок неустойки, наданий позивачем, суд дійшов висновку, що він є арифметично правильним та відповідає вимогам чинного законодавства.

При цьому, згідно платіжних доручень №712409 від 19.10.2018 на суму 358грн.38коп., №720961 від 26.11.2018 на суму 364грн.47коп., №726912 від 19.12.2018 на суму 369грн.58коп., №735397 від 30.01.2019 на суму 372грн.53коп., №740422 від 20.02.2019 на суму 376грн.26коп., №747924 від 22.03.2019 на суму 378грн.14коп., №755208 від 23.04.2019 на суму 381грн.54коп., №760810 від 22.05.2019 на суму 385грн.36коп., №767868 від 25.06.2019 на суму 388грн.05коп., №775626 від 29.07.2019 на суму 386грн.11коп., №781886 від 28.08.2019 на суму 383грн.80коп., №787104 від 20.09.2019 на суму 382грн.65коп., №243156 від 01.11.2019 на суму 385грн.33коп., №254347 від 29.11.2019 на суму 388грн.02коп., №265334 від 23.12.2019 на суму 388грн.41коп., №280962 від 07.02.2020 на суму 387грн.64коп., №297493 від 12.03.2020 на суму 388грн.41коп., №304230 від 27.03.2020 на суму 387грн.25коп., №319053 від 13.05.2020 на суму 390грн.35коп., №325895 від 03.06.2020 на суму 393грн.47коп., №349860 від 03.08.2020 на суму 394грн.65коп., №347144 від 27.07.2020 на суму 395грн.44коп., №370315 від 02.10.2020 на суму 392грн.28коп., №370314 від 02.10.2020 на суму 393грн.07коп., №385286 від 11.11.2020 на суму 394грн.24коп., №392902 від 01.12.2020 на суму 398грн.18коп. відповідач перерахував до державного бюджету грошові кошти у загальному розмірі 10003грн.41коп. Оскільки строк дії договору закінчився 24.09.2018, у відповідача був відсутній обов`язок сплачувати орендну плату після цієї дати.

Із вказаної суми в рахунок погашення заборгованості з неустойки підлягає зарахуванню сума у розмірі 9716грн.91коп.

Платіж здійснений відповідно до платіжного доручення №712409 від 19.10.2018 на суму 358грн.38коп. (за вересень 2018) врахований судом частково, оскільки договір припинив свою дію 24.09.2018. Отже, судом враховані лише 6 днів з 25.09.2018 по 30.09.2018 на суму 71грн.68коп. Сума у розмірі 287грн.20коп. була сплачена відповідачем в рахунок погашення заборгованості з орендної плати за вересень 2018.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає неустойка у розмірі 30766грн.95коп.

У задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки у розмірі 9716грн.91коп. слід відмовити.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, на відповідача покладаються витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 1725грн.16коп.

Керуючись нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, ст.ст. 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях до Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" в особі Дніпропетровської обласної дирекції ПАТ "Райффайзен Банк" про стягнення неустойки в розмірі 40483грн.86коп. задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" (ідентифікаційний код: 14305909; місцезнаходження: 01011, м. Київ, вул. Лєскова, буд. 9) в особі Дніпропетровської обласної дирекції ПАТ "Райффайзен Банк" (ідентифікаційний код: 19358201; місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, буд. 4-Д) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (ідентифікаційний код: 42767945; місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Центральна, буд. 6) неустойку в розмірі 30766грн.95коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1725грн.16коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання чинності рішенням.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в строки, передбачені статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 20.12.2021.

Суддя Р.Г. Новікова