РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.12.2021Справа № 910/15156/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Зайченко О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рітейл Солюшинз» (49083, м. Дніпро, пров. Юннатів, буд. 14)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт-Профі ЛТД» (04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд. 4 А, офіс 139)

про стягнення 54 931,80 грн.

за участю представників

від позивача: Воронов Ю.В.

від відповідача: не з`явились

У судовому засіданні 15.12.2021, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рітейл Солюшинз» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт-Профі ЛТД» про стягнення 54 931,80 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/15156/21 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст.ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

12.10.2021 через загальний відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що виконав свої зобов`язання щодо передачі позивачу товару, про що свідчить підписана між сторонами видаткова накладна №59 від 16.04.2021 на суму 54 931,80 грн.

Цією ж датою відповідачем була подана заява про заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, яка обґрунтована наявністю різних позицій сторін у даній справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2021 залишено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт-Профі ЛТД» про розгляд справи за правилами загального позовного провадження без задоволення, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, розгляд справи призначено на 03.11.2021 та зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Стандарт-Профі ЛТД» надати суду для огляду оригінал видаткової накладної від 16.04.2021 № 59 та довіреності № 71 від 14.04.2021Ю, завірені копії яких долучено до відзиву на позовну заяву.

28.10.2021 до загального відділу діловодства суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що наданий відповідачем відзив не містить жодних обґрунтувань щодо предмета спору в рамках справи № 910/15156/21.

02.11.2021 до канцелярії суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи без участі повноважного представника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 відкладено судове засідання на 17.11.2021 та повторно зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Стандарт-Профі ЛТД» надати суду для огляду оригінал видаткової накладної від 16.04.2021 № 59 та довіреності № 71 від 14.04.2021Ю.

11.11.2021 через загальний відділ діловодства суду надійшла заява позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за допомогою системи EaseCon.

15.11.2021 через загальний відділ діловодства суду надійшли пояснення відповідача щодо виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 03.11.2021, в яких відповідач зазначив, що на виконання умов договору купівлі-продажу № 13042021/4-1 від 13.04.2021 усі первинні документи сторонами оформлялися у спрощений спосіб через додаток VIBER шляхом відправки файлу в форматі PDF, а тому оригіналів у відповідача не існує. Однак, на думку відповідача, долучені до відзиву копії таких документів є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», що фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин. Також відповідач зазначає, що останнім було також зареєстровано податкову накладну під № 11 від 14.0.2021 у Єдиному реєстрі податкових накладних, що також свідчить про достовірність проведення господарської операції.

Цією ж датою відповідачем було подане клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 17.11.2021 суд ухвалив задовольнити клопотання відповідача та відклав судове засідання на 01.12.2021.

22.11.2021 до канцелярії суду надійшли додаткові письмові пояснення позивача, відповідно до яких позивач зазначив, що наведена відповідачем податкова накладна, жодним чином не може підтверджувати поставку товару. Оскільки, відповідачем було виписано податкову накладну № 11 від 14.04.2021 (сума ПДВ становить 9155,30 грн) за першою подією а саме за передоплатою, яка надійшла від позивача, згідно з платіжним дорученням 14.04.2021. Також позивач у письмових поясненнях стверджує, що видаткової накладної № 59 від 16.04.2021 не підписував, довіреності № 71 від 14.04.2021 не видавав, жодної претензії відносно якості товару, зокрема від 24.05.2021 року не спрямовував. Крім іншого, позивач заперечує факт наявності оригіналів документів, копії яких долучені відповідачем до відзиву.

У судове засідання, призначене на 01.12.2021, з`явився представник позивача, який стверджував, що позивач видаткову накладну № 59 від 16.04.21 не підписував, довіреність № 71 від 14.06.21 не видавав, жодної претензії відносно якості поставленого товару від 24.05.21 не спрямовував.

Відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника у судове засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2021 судом відкладено судове засідання на 15.12.2021 та зобов`язано відповідача надати суду оригінал претензії про нестачу продукції від 24.05.2021.

07.12.2021 загальним відділом діловодства суду зареєстроване клопотання позивача про долучення до матеріалів справи заяви.

У судове засідання, призначене на 15.12.2021 з`явився представник позивача та просив суд задовольнити клопотання та долучити до матеріалів справи нотаріальну посвідчену заяву директора позивача.

Суд на місці ухвалив задовольнити клопотання позивача й долучити до матеріалів справи заяву позивача.

Відповідач вкотре не забезпечив явку уповноваженого представника у судове засідання, вимоги ухвали суду від 01.12.2021 не виконав, про причини неявки та не виконання вимог ухвали суду не повідомив, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином (що підтверджується відомостями з пошукової системи трекінгу з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта» поштового відправлення № 338).

У судовому засіданні 15.12.2021 судом заслухано пояснення представника позивача, який позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

13 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Рітейл Солюшинз» (надалі - покупець/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стандарт-Профі ЛТД» (надалі - постачальник/відповідач) було укладено договір купівлі-продажу № 13042021/4-1 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві металопрокат, іменований надалі «продукція», в кількості, якості, номенклатурі та асортименті, наведених у специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору та рахунках.

Покупець зобов`язаний прийняти продукцію і оплатити її у строки, передбачені даним договром та додатками до нього (п.1.2. договору).

Право власності на продукцію, а також усі ризики, переходять від постачальника до покупця в момент передачі продукції покупцеві, що підтверджується підписом представника покупця на видатковій накладній, що підтверджує факт прийняття продукції покупцем (п. 2.5. договору).

Згідно з п. 2.6. договору термін поставки продукції - 5 (п`ять) банківських днів після зарахування 100 % передоплати. Інші строки поставки та умови оплати окремих партій продукції узгоджуються сторонами у Специфікаціях до договору.

У п. 3.3. договору сторонами визначено умови оплати - передоплата в розмірі 100% на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до п. 7.1. даний договір набуває чинності з дати підписання сторонами і діє до 31.12.2021 але у будь-якому випадку до повного виконання взятих на себе зобов`язань.

За доводами позивача, покупцем на виконання умов договору та на підставі, виставленого відповідачем рахунку на оплату №2603 від 13.04.2021, здійснено оплату за продукцію у сумі 54 931,80 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1570 від 14.04.2021. Проте, відповідачем в порушення умов договору продукція не поставлена у визначений, умовами договору строк.

Оскільки товар відповідачем не був поставлений, позивач 25.06.2021 направив на адресу відповідача вимогу від 22.06.2021 про повернення грошових коштів у сумі 54 931,80 грн протягом 5 банківських днів з моменту отримання вимоги. Вказана вимога була отримана відповідачем 30.06.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 787.

Однак, відповідачем не вчинялися жодні дії щодо повернення грошових коштів на рахунок позивача, а тому позивач звернувся до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Дослідивши зміст спірного договору суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивачем перераховано на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 54 931,80 грн, згідно з платіжним дорученням № 1570 від 14.04.2021. Однак, як вказує позивач, товар так і не був поставлений як і не були повернуті кошти.

Стосовно доводів відповідача щодо поставки товару за видатковою накладною 16.04.2021 № 59 та довіреності № 71 від 14.04.2021Ю суд зазначає наступне.

Відповідачем до відзиву на позовну заяву було долучено завірені копії видаткової накладної від 16.04.2021 № 59 та довіреності № 71 від 14.04.2021Ю.

Відповідно до ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Оскільки, на долучених відповідачем документах зазначено «копія вірна, 12.10.2021» а також міститься підпис та печатка підприємства відповідача, то в силу ст. 91 ГПК України відповідач своїми діями підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього.

Однак, на вимогу суду, відповідачем так і не було надано суду для огляду оригінали видаткової накладної від 16.04.2021 № 59 та довіреності № 71 від 14.04.2021Ю, в той же час надано пояснення, що всі первинні документи сторонами оформлялися у спрощений спосіб через додаток VIBER шляхом відправки файлу в форматі PDF, а тому оригіналів у відповідача не існує. Проте, будь-яких доказів щодо отримання таких документів, у вказаний вище спосіб, останнім не надано.

Крім цього, судом встановлено, що умовами договору № 13042021/4-1 від 13.04.2021 сторонами не обумовлено такого способу оформлення документів як «спрощений спосіб через додаток VIBER шляхом відправки файлу в форматі PDF». Зокрема, суд звертає увагу, що у п. 8.2. договору визначено, що сторони визнають дійсність текстів та печаток, відправлених факсимільним зв`язком з подальшим підтвердженням їх оригіналами протягом 5 (п`яти) календарних днів.

В той же час, відповідачем не надано жодних належних доказів на виконання умов визначених п. 8.2. договору, а саме направлення оригіналів документів на підтвердження поставки товару на адресу позивача.

Також суд звертає увагу на ту обставину, що ухвалою від 01.12.2021 (яка була отримана відповідачем 08.12.2021) витребувано у відповідача оригінал претензії про нестачу продукції від 24.05.2021, яка також була завірена відповідачем як копія вірна та долучена до відзиву на позовну заяву. Однак, відповідачем вимоги ухвали суду не виконано як і не надано жодних пояснень щодо неможливості виконання вимог суду.

В той же час, позивачем у позовній заяві зазначено, що відповідачем не виконано зобов`язання щодо поставки товару, долучено претензію від 22.06.2021 щодо повернення грошових коштів, яка отримана відповідачем, належні докази містяться у матеріалах справи. Також останнім заперечується факт підписання будь-яких довіреностей та видаткових накладних а також претензії про нестачу продукції від 24.05.2021 а також існування таких документів в оригіналі, у підтвердження чого було долучено до матеріалів справи оригінал нотаріально посвідчену заяви директора позивача - Ватченко Анастасії Валентинівни.

Крім цього, суд погоджується з доводами позивача, що податкова накладна № 11 від 14.04.2021, жодним чином не може підтверджувати поставку товару відповідачем за накладною від 16.04.2021 № 59.

Так, відповідно до приписів п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем було виписано податкову накладну № 11 від 14.04.2021 за першою подією, а саме за передоплатою, яка надійшла від позивача згідно з платіжним дорученням 14.04.2021, тобто згідно з приписами п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України, що жодним чином не може підтверджувати поставку товару, яка за доводами відповідача відбулася 16.04.2021.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17, від 31.03.2021 у справі N 923/875/19).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).

Таким чином, суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За таких обставин, враховуючи наявні в матеріалах справи докази та виходячи з наведених вище норм процесуального законодавства, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів поставки товару у відповідності до умов договору на суму 54 931,80 грн.

Частиною 2 ст. 693 ЦК України передбачено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Матеріалами справи підтверджується факт звернення позивача до відповідача з вимогою від 22.06.2021 повернути грошові кошти. Судом встановлено, що вказана вимога направлена на юридичну адресу відповідача, що зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд. 4 А, офіс 139 (належним чином завірені копії фіскального чеку від 25.06.2021 та опису вкладення у листі з оголошеною цінністю долучені до матеріалів позовної заяви), та отримана відповідачем 30.06.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 787.

Згідно ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 ЦК України.

На підставі ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Враховуючи той факт, що позивачем здійснено попередню оплату за договором у сумі 54 931,80 грн, а відповідачем в свою чергу вимоги за договором не виконано, продукцію не поставлено, суд вважає позовну вимогу щодо повернення попередньої оплати у розмірі 54 931,80 грн обґрунтованою, документально підтвердженою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами як письмові, речові і електронні докази.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем належним чином доводи позивача у встановленому законом порядку не спростовано, не надано належних, допустимих та достовірних доказів поставки товару у відповідності до умов договору на суму 54 931,80 грн, як і не надано доказів повернення вказаної суми коштів позивачу.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, з покладенням на відповідача судових витрат у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт-Профі ЛТД» (04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд. 4 А, офіс 139; ідентифікаційний код 42689731) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рітейл Солюшинз» (49083, м. Дніпро, пров. Юннатів, буд. 14; ідентифікаційний код 41408548) грошові кошти у розмірі 54 931 грн 80 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16.12.2021.

Суддя Л.Г. Пукшин