ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2021 справа № 914/2962/21

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І. за участю секретаря судового засідання Зубкович Д.С. розглянув справу

за позовом: Управління освіти Дубенської міської ради, м. Дубно, Рівненська область,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Кондор Логістик, м. Львів,

предмет позову: стягнення 51 070,64 грн.,

підстава позову: порушення зобов`язань по договору № 1053 від 28.09.2020 року,

за участю представників:

позивача: Наталія Іваницька (в режимі відеоконференції),

відповідача: не з`явився.

ПРОЦЕС

27.09.2021 року до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Управління освіти Дубенської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю Кондор Логістик про стягнення 51 070,64 грн.

Ухвалою суду від 01.10.2021 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 19.10.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Хід судових засідань відображено в ухвалах суду та протоколах судових засідань.

Відводів складу суду сторонами не заявлено.

Відповідач обізнаний про дане судове провадження, відзиву на позовну заяву не подав, 17.11.2021 подав клопотання про відкладення судового засідання, явку представника у судові засідання не забезпечував.

У судове засідання 15.12.2021 з`явився представник позивача, підтримав заяву про збільшення позовних вимог, подану суду 08.12.2021, заявив усне клопотання про поновлення пропущеного строку на подання документів, долучених до додаткових пояснень, поданих суду 08.12.2021, та підтримав викладене у таких додаткових поясненнях твердження про неврахування документів, що були надіслані суду 01.12.2021.

Відповідач явку представника у судове засідання не забезпечив, причин неявки не повідомив, хоча про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що вбачається з відстеження поштового відправлення за трек-кодом 123.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки. Причинами для відкладення розгляду справи визначено, зокрема, неявку в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; першу неявку в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Суд зазначає, що відповідач належним чином повідомлений про дату та час судового засідання та про розгляд даної справи, причин неявки представника в судові засідання не повідомив, клопотань щодо відкладення судового засідання, відкладеного на 15.12.2021, не подавав. Відтак, суд не вважає повторну неявку представника відповідача у судове засідання такою, що перешкоджає вирішенню спору по суті в даному судовому засіданні.

У судовому засіданні 15.12.2021 суд без виходу до нарадчої кімнати проголосив ухвали про залишення без розгляду заяви позивача про збільшення позовних вимог з підстав, передбачених ст. 207 Господарського процесуального кодексу України та недотримання строків, передбачених ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, та про задоволення клопотання позивача про поновлення пропущеного строку на подання документів, долучених до додаткових пояснень, поданих суду 08.12.2021, що відображено в протоколі судового засідання.

У судовому засіданні 15.12.2021 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН

Позивач вважає, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, сплативши відповідачу 80 790,00 гривень, однак останній, надавши позивачу заблоковані/не активні картки/талони на бензин. Відповідачем було замінено картки, проте, в січні 2021 року позивач знову не зміг їх реалізувати та придбати паливо. Перемовини між сторонами щодо врегулювання ситуації не дали результатів. Тому позивач просить стягнути з відповідача 38 954,76 грн. вартості неотриманого товару, 7 389,05 грн. пені, 2 726,83 грн. штрафу за порушення строку, 2 000,00 грн. за неотоварення.

Відповідач відзиву та доказів на спростування підстав позову не подав. Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ІЗ МАТЕРІАЛІВ СПРАВИ

28.09.2020 Управління освіти Дубенської міської ради як покупець та Товариство з обмеженою відповідальністю Кондор Логістик як постачальник уклали договір № 1053, відповідно до якого постачальник зобов`язується поставити покупцю товар у скретч-картках (далі - картки), зазначений у п. 1.2 цього договору (далі - товар), а покупець - прийняти товар згідно зі специфікацією (додаток № 1 до договору), яка є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору найменування товару: 09130000-9 - Нафта і дистиляти (Бензин А 95 (у скретч-картках), дизпаливо (у скретч-картках). Кількість товару: Бензин А 95 (у скретч-картках) - 2 500 л, дизпаливо (у скретч-картках) 1 500 л. Відповідно до п. 3.1 договору ціна договору становить 80 790,00 грн.

Датою передачі товару є дата отримання карток покупцем і підписання накладної (п. 5.5 договору). Відпуск товару здійснюється на АЗС постачальника, зазначених у Переліку автозаправних станцій постачальника (п. 5.7 договору).

Згідно з п. 5.9 договору відпуск товару в кожному конкретному випадку здійснюється на підставі карток на отримання товару в асортименті і кількості, вказаних в картках.

Відповідно до специфікації до договору № 1053 від 28.09.2020 визначено загальну суму товару з ПДВ: 80 790,00 грн., а саме бензин А-95 в кількості 2 500 л., за ціною за одиницю 17,15 грн. (разом на суму 42 875,00 грн.), дизпаливо в кількості 1500 л за ціною за одиницю 16,30 грн. (разом на суму 24 450,00 грн.)

Додатком № 2 до договору № 1053 від 28.09.2020 є Перелік автозаправних станцій постачальника.

Позивачем здійснено оплату товару, придбаного у відповідача, вартістю 80 790,00 грн., що підтверджено платіжними дорученнями від 02.10.2020, 06.10.2020, 20.10.2020, 17.11.2020.

01.10.2020 складено акт приймання-передачі паливних карток на пальне згідно з видатковою накладною № 11020/8 від 01.10.2020 року, а саме на дизпаливо. Із переліку талонів Управління освіти та МНВК вбачається прийняття талонів по 10 літрів на бензин А-95 в кількості 183 шт. і на дизпаливо в кількості 120 шт.

12.11.2020 складено акт приймання-передачі паливних карток на пальне згідно з видатковою накладною № 123120/7 від 12.11.2020, а також перелік талонів на дизпаливо та бензин А-95, кількістю 120 і 185 шт.

Позивач звертався до відповідача із листом вих. № 2966 від 27.11.2020 про необхідність вирішення питання про забезпечення відпуску пального на АЗС. Відповідаючи на цей лист листом вих. № 11614 від 30.11.2020, відповідач зазначив, що у зв`язку з технічними несправностями на сервері постачальника Інтеркард, необхідно надіслати усі талони для заміни.

Після отримання відповіді відповідача позивач звернувся до постачальника із листом вих. № 2977 від 30.11.2020 та проханням надіслати на заміну скретч-картки на бензин А-95 в кількості 185 шт і дизпаливо в кількості 120 шт., і після їх отоварення на АЗС постачальнику будуть повернуті попередні скретч-картки.

02.12.2020 сторонами підписано акт приймання-передачі карток на заміну паливних карток бренду «Inter Card», а саме чотирьох карток №№ НОМЕР_1 (А-95, 670), № НОМЕР_2 (А-95, 1 180), 7825 9900 0230 5043 (ДП, 500) і 7825 9900 0230 5126 (ДП, 700). Копії таких карток долучено до матеріалів справи.

18.02.2021 відповідачу вручено претензію вих. № 200 від 08.02.2021, відповідно до якої вимагав сплатити суму заборгованості або поставити товар у вигляді бензину А-95 1192 л, дизпалива 840 л. Відповідачем надано відповідь вих. №1233 від 18.02.2021, відповідно до якої зобов`язався здійснити заправку автомобілів підприємства замовника у кількості 1192 л бензину А-95 та 840 л дизпалива упродовж 22.02.2021-07.03.2021.

12.04.2021 року відповідач звернувся до позивача із листом про продовження виконання договірних зобов`язань щодо відпуску пального із зазначенням, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Кондор Логістик» не відмовляється від своїх зобов`язань.

Позивач також звертався до відповідача із листом вих. № 610 від 19.04.2021, відповідно до якого просив до 01.06.2021 в рамках договірних зобов`язань здійснити заміну карток, яку неможливо отоварити, або повернути кошти за ту кількість товару, яка не була отримана позивачем.

Відповідач, відповідаючи на таку претензію (відповідь на лист вих. 252 від 25.04.2021), зазначив про наявність технічних проблем, карантинних обмежень, які не дають можливості відновити поставку палива в повному обсязі, гарантував виконання умов у повному обсязі.

Позивачем долучено відомості заправки автомобіля бензином А-95 за грудень2020, січень, березень 2021 і автобуса дизпаливом за грудень 2020, січень і березень 2021.

Позивачем також долучено службові документи Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Петрол Маркет» від 12.05.2021, відповідно до яких «залишки відсутні», «перевищен», обмеження по послугах картки».

Дані факти матеріалами справи підтверджені, сторонами не спростовані.

ВИСНОВКИ СУДУ

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає позовні вимоги підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, з огляду на таке.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України ).

Як вбачається із описаних обставин справи, між сторонами виникли правовідносини з поставки товару палива у скретч-картках.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Крім цього, ст. 693 Цивільного кодексу України перебачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач придбав у відповідача товар - бензин марки А-95 в кількості 2 500 л., вартістю 42 875,00 грн. і дизпаливо в кількості 1500 л, вартістю 24 450,00 грн., разом 80 790,00 грн., які позивачем сплачено упродовж жовтня листопада 2020.

Згідно з п. 5.1 договору постачальник передає товар уповноваженому представнику покупця у вигляді карток, що підтверджують право покупця на отримання на АЗС постачальника фіксованої кількості товару певного найменування і марки, які позначені на картках. Строк поставки товару - до 31.12.2020 р.

Відпуск товару здійснюється на АЗС постачальника, зазначених у Переліку автозаправних станцій постачальника (п. 5.7 договору).

Згідно з п. 5.8 договору постачальник зобов`язаний забезпечити безперебійний та в повному обсязі відпуск товару на усіх АЗС постачальника, зазначених в Переліку автозаправних станцій постачальника, відповідно до режимі (розкладу) їх роботи.

Згідно з п. 5.9 договору відпуск товару в кожному конкретному випадку здійснюється на підставі карток на отримання товару в асортименті і кількості, вказаних в картках.

Відповідно до п. 5.11 договору постачальник гарантує, що товар, який підлягає постачанню за цим договором, належить йому на правах власності, не є проданим, переданим іншим особам, не закладений. Не заставлений, не перебуває під арештом, судових справ у відношенні цього товару не порушено.

Як вбачається із матеріалів справи і не заперечено та не спростовано відповідачем, позивачу не вдається отоварити всі скретч-картки, отримані від відповідача. Із листування між сторонами, здійснюваного упродовж листопад 2020 квітня 2021, встановлено, що відповідач тривалий час стверджував про наявність технічних перешкод у відпуску палива на АЗС, погоджувався на обмін карток і обмінював такі, гарантував виконання зобов`язань. Проте внаслідок неодноразових перемовин картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 і НОМЕР_4 позивач все одно не має можливості реалізувати на АЗС і такі на даний час знаходяться у позивача. Разом з тим позивач стверджує, що на даний час із цих карток не реалізованими є 1 142 л бензину А-95 і 790 л дизпалива, що є меншим від відомостей, визнаних відповідачем у листі від 18.02.2021, оскільки після перемови, у березні 2021 позивачу ще вдалося здійснити заправку автомобілів на частину оплаченого палива. Проте, вже у травні по відповідних картках «залишки відсутні», «перевищен», обмеження по послугах картки».

Відповідно до п. 6.6.3 договору постачальник зобов`язаний, серед іншого, у разі, якщо на АЗС отримання пального по картках не відбулося з причин, незалежних від покупця, усунути такі причини та забезпечити отримання пального. Якщо причини не будуть усунені протягом п`яти робочих днів, продавець повинен повернути на рахунок покупця кошти за ту кількість товару, яка не отримана.

Із суті правовідносин, що виникли між сторонами, та виходячи з обставин справи, зокрема, здійснення позивачем оплати товару у повному розмірі, суд зазначає, що фактично позивачем придбано товар бензин А-95 на умовах переоплати, тому до правовідносин застосовуються положення ст. 693 Цивільного кодексу України.

Приписами ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України встановлено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ст. 7 Цивільного кодексу України цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин.

Так, за загальним правилом для отримання товару на АЗС покупець пред`являє оператору АЗС картку на пальне. Оператор АЗС здійснює відповідну ідентифікацію картки на пальне, здійснює фактичну передачу (видачу) товару відповідної марки та кількості, після чого картка на пальне залишається у оператора, що є підтвердженням факту отримання покупцем товару зі зберігання відповідного асортименту та кількості.

Суд зауважує, що позивачем долучено до матеріалів справи копії чотирьох паливних карток, на підставі яких заявлено до стягнення вартість неотовареного товару в сумі 38 954,76 грн., що складається із залишку заборгованості по бензину (1 142 л, вартістю 23 502,36 грн.) і по дизпаливу (790 л, вартістю 15 452,40 грн).

Суд звертає увагу, що із листування сторін вбачається, що відповідач не заперечив факту неналежного виконання своїх зобов`язань перед позивачем, вчиняв дії щодо заміни паливних карток. Крім того, інших доказів, ніж ті, що є в матеріалах справи, які б спростовували зазначені позивачем обставини, відповідач за час даного судового провадження не подав, хоча про судове провадження обізнаний.

Як передбачено ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.09.2020 року у справі № 910/16505/19, тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Аналізуючи твердження та подані на їх підтвердження докази позивачем і ненадання жодних доказів на спростування позиції позивача відповідачем, керуючись наведеним критерієм доказування, суд доходить висновку, що зазначені вище докази, надані позивачем, відповідають критеріям належності та вірогідності, тому вважаються такими, що підтверджують обставини щодо неможливості фактичного отримання позивачем товару, придбаного у відповідача у формі паливних карток, вартістю 38 954,76 грн.

Відтак, обставину неможливості реалізувати паливні картки, придбані у відповідача, суд визнає доведеною. Встановлена поведінка відповідача не відповідає умовам зобов`язань, що виникли між сторонами, адже, здійснюючи повну оплату товару палива у спосіб придбання у відповідача карток, сторона (позивач) розраховує на відпуск відповідного пального у відповідних АЗС у спосіб пред`явлення паливних карток, обов`язок забезпечення здійснення якого покладається на відповідача, що і гарантував відповідач відповідно до договору.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначено в ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд також звертає увагу, що відповідно до ст. 669 Цивільного кодексу України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Відповідно до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Враховуючи суть правовідносин між сторонами та специфіку придбання палива у картках, суд зазначає, що у погоджений договором строк 31.12.2020 року мали бути передані позивачу картки, які уже на час передачі мали бути забезпечені узгодженою кількістю палива, доступного для фактичного отримання позивачем при пред`явленні картки на АЗС.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Більше того, як зазначено вище, п. 6.3 договору визначено обов`язок постачальника повернути грошові кошти у випадку кошти за ту кількість товару, яка не отримана.

Суд звертає увагу, що кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (ст. 13 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом вище, та не спростовано відповідачем, із претензій позивача вбачається, що позивач вимагав у відповідача як виконання умов договору належним чином, так і повернення грошових коштів за неотоварене паливо. Заявлена до стягнення сума є вартістю не отриманого фактично позивачем палива, обов`язок забезпечення отримання якого позивачем у момент пред`явлення придбаних у відповідача карток згідно з договором покладено на відповідача. Договором між сторонами не визначалося додаткових умов чи дій від позивача для отримання палива на АЗС при пред`явленні карток. Відсутність палива на АЗС, технічні збої в системах оператора не можуть вважатись об`єктивними обставинами неможливості виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, оплачених позивачем у повному обсязі. Тому, саме таку суму суд визнає обґрунтованою і такою, що підлягає стягненню з відповідача.

Крім основного боргу, позивач нараховує 7 389,05 грн. пені, 2 726,83 грн. штрафу за порушення строку, 2 000,00 грн. за неотоварення.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.2 договору за порушення строків виконання зобов`язання щодо поставки товару (п. 5.5 договору) із постачальника стягується пеня у розмірі 0,1% ціни товару, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів стягується додатково штраф у розмірі сім відсотків вказаної ціни. Крім цього, п. 7.4 договору погоджено також, що у разі відмови уповноваженій особі покупця на будь-якій АЗС постачальника у відпуску товару за картками постачальника, з постачальника стягується штраф у розмір 2 000,00 грн. за кожний такий випадок.

Як передбачено п. 5.5 договору, датою передачі товару є дата отримання карток покупцем і підписання накладної. Суд зазначає, що п. 7.2 договору встановлює підставу для нарахування пені саме за порушення строків щодо поставки товару. згідно з умовами договору строк поставки товару 31.12.2020. Так, сторонами здійснювався обмін карток, проте, при цьому не укладались жодних додаткових угоди, якими б змінювались умови договору. Тому, визначаючи момент прострочення, суд враховує визначену договором дату 31.12.2020, та зазначає, що прострочення поставки належного настало 01.01.2021 і відповідно пеню можна згідно з положеннями ч. 6 ст. 230 Господарського кодексу України нараховувати до 01.07.2021. Водночас, суд зауважує, що перевіряючи розрахунок пені, суд не може виходити за межі, визначені позивачем. Також суд зауважує, що п. 7.2 договору визначено ставку пені 0,1%, що є вище, ніж подвійна облікова, що не відповідає приписам ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань». Тому, здійснивши перерахунок пені з урахуванням зазначеного (за період 20.01.2021 01.07.2021 та із застосуванням подвійної облікової ставки Національного Банку України), суд зазначає, що розмір такої становить 2 605,53 грн., що на 4 783,52 грн. менше від заявленого до стягнення.

Розрахунок штрафу за прострочення поставки товару понад 30 днів позивач здійснює з 20.02.2021 по 19.07.2021 та на підставі п. 7.2 договору, про що зазначає в позовній заяві. Судом вище визначено момент прострочення поставки товару 01.01.2021. Також вище судом встановлено наявність у відповідача обов`язку повернути позивачу грошові кошти в сумі 38 954,76 грн. за неотриманий покупцем товар. Тобто з часу поставки товару 31.12.2020 минуло часу більше, ніж 30 календарних днів. Тому позивач має право нараховувати штраф, передбачений п. 7.2 договору. Порахований такий позивачем математично правильно і становить 2 726,83 грн. (7%).

Щодо штрафу в розмірі 2 000,00 грн., суд зазначає, що відповідно до визначеної договором відповідальності та відповідно до обставин справи, зокрема, службових документів від 12.05.2021, суд вважає, що позивач також має право на стягнення передбаченої договором санкції. Тому позовна вимога в частині стягнення 2 000,00 грн. також підлягає задоволенню. Всього, стягненню з відповідача підлягає 4 726,83 грн. штрафу.

Враховуючи встановлені вище обставини, не заперечені та спростовані відповідачем, суд доходить висновку про обгрунтованість позовних вимог і наявність у позивача права на отримання від відповідача грошових коштів у розмірі вартості товару, який з незалежних від позивача причин не міг бути придбаний згідно з умовами договору на АЗС, а також у розмірі штрафних санкцій, визначених судом вище. Відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 126, 129, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Кондор Логістик (ідентифікаційний код юридичної особи 39046990, 79044, Львівська обл., місто Львів, вулиця Єфремова, будинок 84, квартира 1Б) на користь Управління освіти Дубенської міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 04590725, 35600, Рівненська обл., місто Дубно, вулиця Тараса Бульби, будинок 4) 38 954,76 грн. основного боргу, 2 605,53 грн. пені, 4 726,83 грн. штрафу, 2 057,30 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

3. У задоволенні позовних вимог про стягнення 4 783,52 грн. пені відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 20.12.2021.

Суддя Матвіїв Р.І.