ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2021 р. м. Київ Справа № 911/2453/21

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В. за участю секретаря судового засідання Абраменко М.К, дослідивши матеріали справи

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрожилбуд»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Вишгородміськреконструкція-1»
простягнення 155 386,00 грн.
Учасники судового процесу:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Ярмоленко А.М.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрожилбуд» звернулося до Господарського Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вишгородміськреконструкція-1» про стягнення 155 386,00 грн..

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання в частині неналежного виконання обов`язків по першій черзі об`єкта будівництва за договором про співробітництво б/н від 20.08.2012. У зв`язку із цим, позивачем подано зазначену позовну заяву до відповідача про стягнення 155 386,00 грн. збитків.

Ухвалою Господарського суду Київської області у справі № 911/2453/21 від 25.08.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрожилбуд» залишено без руху.

02.09.2021 від заявника надішли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 25.08.2021.

Враховуючи те, що суддя Сокуренко Л.В., починаючи з 30.08.2021 по 10.09.2021 перебувала у відпустці, то розгляд зазначеної позовної заяви було здійснено після виходу судді на роботу.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.09.2021 вирішено здійснювати розгляд справи № 911/2453/21 за правилами загального позовного провадження; зобов`язано позивача надати суду оригінали всіх документів по суті спору, доданих до позовної заяви (для огляду); надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу для подання відповіді на відзив. Ухвалою суду від 20.09.2021 призначено підготовче засідання у справі на 20.10.2021.

20.10.2021 в судове засідання прибув представник позивача та надав усні пояснення по справі; представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Ухвалою суду від 20.10.2021, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено підготовче судове засідання на 11.11.2021.

З метою повідомлення відповідача про дату судового засідання, 25.10.2021 судом складено ухвалу-повідомлення, яку направлено рекомендованим листом на адресу місцезнаходження відповідача.

11.11.2021 до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому, зокрема, додано заяву про застосування строків позовної давності у зв`язку із пропуском позивачем трирічного строку на пред`явлення позовних вимог за договором про співробітництво б/н від 20.08.2012.

11.11.2021 в судове засідання прибули представники сторін та вільні слухачі; у судовому засіданні відповідач надав відзив на позовну заяву; суд протокольно долучив відзив до матеріалів справи; повідомлено сторін, що у відповідності до ч. 2 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України будь-яка особа має право бути присутньою у відкритому судовому засіданні. Ухвалою суду від 11.11.2021 вирішено закрити підготовче судове провадження та призначити справу № 911/2453/21 до судового розгляду по суті на 08.12.2021 о 14:50, яка занесена до протоколу судового засідання.

08.12.2021 в судове засідання прибув представник відповідача та надав усні пояснення щодо суті спору; представник позивача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

08.12.2021 у судовому засіданні відповідач надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на наступне.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та просить суд відмовити у їх задоволенні та зазначає, що подібні спори вже розглядалися Господарським судом Київської області у справах 911/1465/20 та 911/1067/21, де позивач вже намагався незаконно стягнути з відповідача збитки, за наслідками розгляду яких позивачу у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

За твердженнями відповідача, позивачем не надано суду доказів щодо порушення його права за договором про співробітництво б/н від 20.08.2012 та наявності завданих збитків. Крім того, на думку відповідача, позивачем не доведено правильність та обґрунтованість розрахунків щодо визначення суми збитків. На думку відповідача, позивач не виконав жодного договірного зобов`язання передбаченого Розділом 5 договору про співробітництво б/н від 20.08.2012.

Також, відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин.

Щодо неявки в судове засідання представника позивача, суд зазначає наступне.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якого було належним чином повідомлено про судове засідання, та яким не було повідомлено про причини неявки.

Згідно ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст. 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р.», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004 р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі «ЮніонЕліментаріяСандерс проти Іспанії» (AlimentariaSanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Приймаючи до уваги, що учасники судового процесу скористалися наданими їм процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

У судовому засіданні 08.12.2021 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області,

ВСТАНОВИВ:

20.08.2012 між Приватним акціонерним товариством «Дніпрожилбуд» (на даний момент Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрожилбуд») (далі Сторона-1, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вишгородміськреконструкція-1» (далі Сторона-2, відповідач) укладено договір про співробітництво (далі договір) та додаток до нього, який є невід`ємною частиною даного договору.

Пунктом 3.1 даного правочину сторони погодили, що сторони зобов`язуються об`єднати свої зусилля з метою будівництва об`єкту на ділянці та реалізації на ринку продукції Сторони-2 (нерухомого майна, побудованого на ділянці) для досягнення господарських цілей у відповідності до статутних завдань та економічних інтересів кожної із сторін цього договору.

Розділом 1 вказаного договору визначено, що у цьому договорі терміни використовуються у наступному значенні (розумінні), зокрема:

- «будівництво» це комплекс робіт та заходів, необхідних для створення об`єкта, у тому числі (але не виключно) погоджувальні, передпроектні, проектні, будівельно-монтажні та інші роботи;

- «ділянка» це земельна ділянка, кадастровий номер :01:257:0003, орієнтовною площею 2,4 га, яка розташована за адресою: пров. Прожекторний, м. Вишгород, Вишгородського р-ну, Київської області, запланована для розміщення (будівництва) об`єкту;

- «нерухоме майно» це об`єкти майна, які розташовуються на землі і не можуть бути переміщені в інше місце без втрати їх якісних або функціональних характеристик (властивостей);

- «об`єкт» це житловий комплекс, до складу якого входять багатоквартирні житлові будинки із вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями, окремі нежитлові будівлі.

Відповідно до п. 2.1.3 договору, позивач гарантує, що відповідачу були передані всі наявні у нього оригінали та копії документів щодо правовідносин стосовно ділянки з ТОВ «Смартех системз», ТОВ «Планета Земля», ТОВ ПЕК «Укренергозбереження», ТОВ «Дніпробуд» та, відповідно, відповідачу відомо про всі можливі претензії з боку третіх осіб, спори чи інші обставини, які можуть негативно вплинути або унеможливити виконання сторонами умов цього договору.

Згідно з п. 2.1.4 договору позивач заявляє, що на момент укладення цього договору йому відомі всі обставини, які мають істотне значення для укладення та виконання договору, зазначені обставини ним належним чином вивчені та оцінені. Позивач гарантує, що цей Договір укладається не під впливом тяжких обставин і не вважає, що цей договір укладається на невигідних для нього умовах.

Пунктом 2.2.2 договору передбачено, що відповідач гарантує, що він не має будь-яких договірних та законодавчих обмежень і зобов`язань, що будь-яким чином обмежують чи можуть обмежувати виконання ним умов цього договору і своїх обов`язків, встановлених цим договором та законодавством України.

Відповідно до п. 3.2 договору, в рамках цього договору всі витрати, пов`язані з будівництвом, фінансуванням, спорудженням об`єкту та введенням об`єкту в експлуатацію несе відповідач.

За п. 4.2 договору, розробку проектної документації для будівництва об`єкта забезпечує відповідач за власний рахунок та у порядку, що не суперечить чинному законодавству України. Проектна документація на будівництво об`єкта затверджується відповідачем. Будь-які зміни до затвердженої проектної документації на будівництво об`єкта вносяться виключно за рішенням відповідача (не потребуючи погодження із позивачем). Проектна документація для будівництва об`єкта є власністю відповідача.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що сторони погодили, що будь-яка документація, необхідна для будівництва об`єкта чи пов`язана з ним, в тому числі документація, оформлена на ім`я позивача, до введення об`єкта в експлуатацію знаходитиметься у Сторони-2.

Відповідно до п. 5.1 договору, послуги із реалізації продукції відповідача надаються позивачем на підставі окремих завдань, які можуть оформлюватися сторонами у вигляді додатків до цього договору.

Згідно з п. 5.2 договору, в завданні сторони обумовлюють вид завдання, характеристики і ціну продукції відповідача.

Пунктом 5.3 Договору передбачено, що під час виконання завдання на пошук потенційних покупців продукції відповідача позивач вчиняє наступні дії:

- розміщує інформацію про продукцію відповідача в базах даних агентств нерухомості, засобах масової інформації та мереж Інтернет;

- вивчає попит на нерухоме майно та здійснює пошук потенційних покупців продукції відповідача;

- збирає, аналізує та систематизує інформацію про потенційних покупців відповідача;

- надає відповідачу інформацію про потенційних покупців продукції відповідача;

- організовує огляд продукції відповідача потенційними покупцями та організовує проведення переговорів між потенційними покупцями та відповідачем;

- супроводжує покупців під час оформлення договорів про набуття права власності на продукцію відповідача.

Відповідно до п. 5.4 договору, передача позивачем відповідачу інформації про потенційних покупців відповідача може оформлятися актом прийому-передачі, що є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 6.1 договору передбачено обов`язки позивача, а пунктом 6.2 його права.

Згідно з п. 6.2.1 договору позивач має право отримати нерухоме майно у складі об`єкта в обсязі та у порядку, що визначені цим договором.

Пунктом 6.3 договору передбачено обов`язки відповідача, а пунктом 6.4 його права.

Відповідно до п. 6.4.5 договору, відповідач має право на власний розсуд розпоряджатися нерухомим майном (майновими правами на нього) у складі об`єкту, окрім нерухомого майна, передбаченого п. 8.1 цього договору, без погодження із позивачем передавати вказане нерухоме майно (майнові права на нього) в іпотеку чи будь-яким іншим чином розпоряджатись ним (майновими правами на нього).

Одночасно, 20.08.2012 сторонами було укладено додаток № 1 до договору про співробітництво, яким сторони внесли зміни до пунктів 7.1 та 14.8 договору. Зазначений додаток підписаний сторонами, скріплений печатками підприємств та є невід`ємною частиною договору (копія наявна в матеріалах справи).

Положеннями п. 7.1 договору (у редакції, що визначена в додатку № 1) визначено, що після завершення будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію, за умови виконання своїх зобов`язань, передбачених розділом 5 цього договору, позивач отримує у власність (для оформлення у власність) квартири або інші приміщення в об`єкті, загальна площа яких дорівнює 5 % від загальної площі всіх квартир та 3 % від нежитлових приміщень комерційного призначення в об`єкті.

Одночасно, 28.12.2012 між сторонами укладено додаткову угоду до договору про співробітництво від 20.08.2012 сторонами внесено зміни до п. 6.3.2 договору про співробітництво від 20.08.2012 та викладено п. 6.3.2 договору в наступній редакції: Копія наявна в матеріалах справи.

« 6.3.2. Розробити, погодити (у разі, якщо таке погодження прямо встановлено чинним законодавством) та затвердити проектну документацію на будівництво об`єкта не пізніше реєстрації декларації про початок будівельних робіт (отримання дозволу на виконання будівельних робіт)».

Відповідно до п. 2 додаткової угоди, Сторона-1 погоджується не вважати порушенням умов договору про співробітництво від 20.08.2012 невиконання Стороною-2 умов п. 6.3.2 договору про співробітництво від 20.08.2012 до 28.12.2012 року.

Згідно з п. 11.2 договору цей договір набуває чинності з дати підписання його примірників повноважними представниками сторін і діє протягом семи років з дати його укладення. За згодою сторін строк договору може бути змінений (збільшений або зменшений). У випадку, якщо до закінчення зазначеного строку договору сторонами будуть виконані всі зобов`язання (обов`язки) та реалізовані всі права, ним (договором) передбачені, цей договір припиняється.

Пунктом 11.3 договору передбачено, що закінчення строку договору (дострокове його припинення) не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії договору.

Згідно з п. 15.6 договору, додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід`ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені їх печатками.

Судом встановлено, що 02.10.2017 був виданий акт готовності об`єкта до експлуатації «Будівництво житлового комплексу за адресою: Київська обл., м. Вишгород, пров. Прожекторний; І черга будівництва, нове будівництво, клас наслідків (відповідальності) ССЗ, Київська обл., м. Вишгород, пров. Прожекторний; код об`єкта 1122.1 (копія акта наявна в матеріалах справи).

06.10.2017 Державною архітектурно-будівельною інспекцією України видано сертифікат серія ІУ №64, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта (черги, окремого пропускного комплексу): Будівництво житлового комплексу за адресою: Київська обл., м. Вишгород, пров. Прожекторний, І черга будівництва та його готовність до експлуатації (копія наявна в матеріалах справи).

Рішенням Виконавчого комітету Вишгородської міської ради № 358 від 16.11.2017 «Про присвоєння поштової адреси» присвоєно об`єкту будівництва «Будівництво житлового комплексу за адресою: Київська обл., м. Вишгород, провулок Прожекторний. І черга будівництва». Сертифікат, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта (черги, окремого пускового комплексу) від 06.07.2017 серія ІУ № 64, який розташований на земельній ділянці (кадастровий номер :01:257:0003), суборендар земельної ділянки ТОВ «Вишгородміськреконструкція-1», наступну поштову адресу: Київська обл., Вишгородський р-н, м. Вишгород, вул. Набережна, буд. 8-Д (копія вказаного рішення наявна в матеріалах справи).

З матеріалів справи вбачається, що позивач листом вих. № 211/18 від 05.10.2018 звернувся до відповідача з пропозицією сформувати та надіслати позивачу завдання щодо реалізації продукції відповідача у відповідності до п. 6.3.6 договору про співробітництво від 20.08.2012. Направлення зазначеного листа підтверджується описом вкладення у цінний лист № 605 від 10.10.2018 (копія наявна в матеріалах справи). Однак, за твердженням позивача, відповіді на вищезазначений лист від відповідача не отримав.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що протягом 10 днів з дати завершення проектної документації (стадія проект) на будівництво об`єкта (відповідної окремої черги будівництва об`єкта) позивач та відповідач укладають додаткову угоду до цього договору, згідно з умовами якої за позивачем та відповідачем закріплюються нежитлові приміщення, квартири, машиномісця (у разі наявності останніх) і т.п. у складі об`єкта (відповідної окремої черги будівництва об`єкта) з врахуванням викладеного в п. 8.1. цього договору та проектної документації (складається перелік нерухомого майна, що отримуватиметься позивачем після введення об`єкта (відповідної окремої черги будівництва об`єкта) в експлуатацію).

Відповідно до п. 7.3 договору, протягом 5 робочих днів з дати введення об`єкту (його черги будівництва) в експлуатацію позивач та відповідач укладають додаткову угоду до цього договору, згідно з умовами якої до переліку, складеного згідно п. 7.2 цього договору, вносяться зміни, пов`язані з проведенням технічної інвентаризації площ по об`єкту, присвоєнням квартирам, нежитловим приміщенням і т.п. у складі об`єкта номерів, з відповідним перерахунком фактичних (а не проектних) площ.

Згідно з п. 7.4 договору, нерухомість у складі об`єкта передається відповідачем та отримується позивачем згідно акту прийому-передачі, який є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 7.5 договору передбачено, що документи про право власності на своє нерухоме майно у складі об`єкта, отримане на підставі цього договору, позивач оформлює самостійно в порядку, визначеному чинним законодавством України.

Відповідно до п. 8.1 договору, після укладення цього договору всі витрати, пов`язані з будівництвом об`єкта та введенням його в експлуатацію, несе відповідач самостійно.

Згідно з п. 8.2 договору, після укладення цього договору всі витрати, пов`язані з наданням послуг по реалізації продукції відповідача, несе позивач самостійно.

Пунктом 8.4 договору передбачено, що збитки, понесенні при здійсненні діяльності за цим договором, покриваються кожною із сторін самостійно за рахунок власних коштів. Зазначене не стосується випадків, коли будь-яка із сторін цього договору зазнала збитків внаслідок винних дій (бездіяльності) іншої сторони цього договору.

Відповідно до п. 12.1 договору, сторони зобов`язалися вжити всіх необхідних заходів щодо належного виконання умов цього договору, окремих зобов`язань, передбачених ним, вирішувати конфліктні ситуації, що можуть виникнути, шляхом переговорів, незалежно від того з чиєї вини вони виникли.

Згідно з п. 12.2 договору, за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором.

Пунктом 12.6 договору передбачено, що у випадку, якщо внаслідок дій (бездіяльності) відповідача позивач не матиме можливості реалізувати права, передбачені цим договором, у тому числі якщо внаслідок будь-яких дій (бездіяльності) відповідача позивач не матиме (позбавиться) можливості отримати у власність нерухоме майно (квартири, нежитлові приміщення і т.п.) у складі об`єкта, у тому числі внаслідок недотримання (порушення) відповідачем своїх гарантій (заяв), наведених у розділі 2 цього договору (чи внаслідок недостовірності зазначених заяв та гарантій), позивач має право в односторонньому порядку відмовитися від цього договору та/або вимагати від відповідача відшкодування всіх заподіяних цим збитків в повному обсязі, у тому числі неодержані доходи, а відповідач зобов`язується задовольнити зазначену вимогу.

Відповідно до п. 14.5 договору, до завершення будівництва власником об`єкта, у тому числі як об`єкта незавершеного будівництва, є відповідач. Після завершення будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію позивач набуває право власності на квартири, нежитлові приміщення та машиномісця (в разі наявності останніх) та ін. в об`єкті згідно умов п. 7.1 цього договору та в порядку, визначеному чинним законодавством України.

Згідно з п. 14.7 договору, відповідач після завершення будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію набуває у власність все інше нерухоме майно в об`єкті, окрім майна, передбаченого п. 7.1 цього договору.

Пунктом 14.8 договору (у редакції, що визначена в додатку № 1) передбачено, що у зв`язку з укладенням цього договору позивач має право на отримання (після завершення будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію) у власність (для оформлення у власність) квартир або інших приміщень в об`єкті, загальна площа яких дорівнює 5 % від загальної площі всіх квартир та 3 % від нежитлових приміщень комерційного призначення в об`єкті.

Відповідно до п. 14.9 договору, за клопотанням позивача та за згодою сторін може бути укладено додаткову угоду до цього договору, згідно з умовами якого відповідач передасть позивачу замість нерухомості, передбаченої п. 7.1 цього договору, грошові кошти, сума яких буде визначена сторонами у вищевказаній додатковій угоді.

Судом встановлено, що 26.12.2019 позивач листом № 5664/19 від 26.12.2019 звернувся до відповідача, у якому зазначив, що 20.08.2019 закінчився термін дії договору про співробітництво від 20.08.2012. Зазначеним листом позивач запропонував відповідачу умови додаткової угоди до вказаного договору, якими передбачалося продовження терміну дії договору та закріплення за позивачем квартир та нежитлових приміщень в І-IV чергах об`єкта будівництва.

17.01.2020 відповідач, розглянувши вищезазначений лист позивача вих. № 5664/19 від 26.12.2019, повідомив останнього листом вих. № 17/01/20-1 від 17.01.2020 про відмову у внесенні змін до договору щодо продовження його дії та відмовив позивачу в укладенні додаткової угоди про закріплення за позивачем нерухомого майна у зв`язку з невиконанням останнім своїх договірних зобов`язань.

Позивач стверджує, що протиправні дії відповідача, що полягли у несвоєчасному виконанні будівництва Об`єкта, відчуженні всіх квартир в 1-ій черзі об`єкта будівництва та в подальшому небажанні продовжувати договір про співробітництво, позбавило позивача права на отримання по завершенню будівництва комплексу 5-ти відсотків квартир та 3-х відсотків нежитлових приміщень в 1-ій черзі об`єкта будівництва.

У зв`язку із цим, позивач на підставі п. 12.6 договору звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача збитків у розмірі 155 386,00 грн., що спричиненні неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про співробітництво від 20.08.2012. При цьому, розмір збитків розраховано виходячи з ринкової вартості 7 кв. м житлових приміщень у 1-ій черзі об`єкта будівництва (житлової будівлі № 8Д по вул. Набережній у м. Вишгороді), визначеного звітом про оцінку майна від 28.07.2021 (копія звіту наявна в матеріалах справи).

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, зазначає, що викладені у позові відомості не ґрунтуються на доказах, які свідчать про протиправну поведінку відповідача щодо позивача та умисного ухилення відповідача від виконання своїх договірних зобов`язань. Крім того, відповідач стверджує, що позивач не виконав жодних своїх зобов`язань за договором про співробітництво від 20.08.2012 і саме протиправна бездіяльність та вина позивача призвела до часткового зупинення будівництва об`єкту. Крім того, відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин.

Відповідно до п. 11.1 договору, строком договору є час (період), протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки (зобов`язання) відповідно до договору.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір про спільну діяльність б/н від 20.08.2012, додаток до нього та додаткову угоду як належні підстави, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у відповідачів взаємних цивільних прав та обов`язків.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором про спільну діяльність.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За правилом ст. 1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Відповідно до ст. 1131 Цивільного кодексу України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Як було встановлено судом раніше та передбачено сторонами в пункті 3.1 договору, сторони зобов`язуються об`єднати свої зусилля з метою будівництва об`єкту на ділянці та реалізації на ринку продукції Сторони-2 (нерухомого майна, побудованого на ділянці) для досягнення господарських цілей у відповідності до статутних завдань та економічних інтересів кожної із сторін цього договору.

Відповідно до п. 6.2.1 договору позивач має право отримати нерухоме майно у складі об`єкта в обсязі та у порядку, що визначені цим договором.

Так, пунктом 7.1 договору (у редакції, що визначена в додатку № 1) передбачено, що після завершення будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію, за умови виконання своїх зобов`язань, передбачених розділом 5 цього договору, позивач отримує у власність (для оформлення у власність) квартири або інші приміщення в об`єкті, загальна площа яких дорівнює 5 % від загальної площі всіх квартир та 3 % від нежитлових приміщень комерційного призначення в об`єкті.

При цьому, п. 7.2 договору передбачено, що протягом 10 днів з дати завершення проектної документації (стадія проект) на будівництво об`єкта (відповідної окремої черги будівництва об`єкта) позивач та відповідач укладають додаткову угоду до цього договору, згідно з умовами якої за позивачем та відповідачем закріплюються нежитлові приміщення, квартири, машиномісця (у разі наявності останніх) і т.п. у складі об`єкта (відповідної окремої черги будівництва об`єкта) з врахуванням викладеного в п. 8.1. цього договору та проектної документації (складається перелік нерухомого майна, що отримуватиметься позивачем після введення об`єкта (відповідної окремої черги будівництва об`єкта) в експлуатацію).

Відповідно до п. 7.3 договору, протягом 5 робочих днів з дати введення об`єкту (його черги будівництва) в експлуатацію позивач та відповідач укладають додаткову угоду до цього договору, згідно з умовами якої до переліку, складеного згідно п. 7.2 цього договору, вносяться зміни, пов`язані з проведенням технічної інвентаризації площ по об`єкту, присвоєнням квартирам, нежитловим приміщенням і т.п. у складі об`єкта номерів, з відповідним перерахунком фактичних (а не проектних) площ.

При цьому, пунктом 7.4 договору, нерухомість у складі об`єкта передається відповідачем та отримується позивачем згідно акту прийому-передачі, який є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 14.5 договору, до завершення будівництва власником об`єкта, у тому числі як об`єкта незавершеного будівництва, є відповідач. Після завершення будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію позивач набуває право власності на квартири, нежитлові приміщення та машиномісця (в разі наявності останніх) та ін. в об`єкті згідно умов п. 7.1 цього договору та в порядку, визначеному чинним законодавством України.

Згідно з п. 14.7 договору, відповідач після завершення будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію набуває у власність все інше нерухоме майно в об`єкті, окрім майна, передбаченого п. 7.1 цього договору.

Пунктом 14.8 Договору (у редакції, що визначена в додатку № 1) передбачено, що у зв`язку з укладенням цього договору позивач має право на отримання (після завершення будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію) у власність (для оформлення у власність) квартир або інших приміщень в об`єкті, загальна площа яких дорівнює 5 % від загальної площі всіх квартир та 3 % від нежитлових приміщень комерційного призначення в об`єкті.

Таким чином, аналіз вищенаведених умов договору встановлює чіткий порядок отримання позивачем вказаного майна, зокрема, позивач отримує у власність (для оформлення у власність) квартири або інші приміщення в об`єкті, загальна площа яких дорівнює 5 % від загальної площі всіх квартир та 3 % від нежитлових приміщень комерційного призначення в об`єкті, за умови виконання своїх зобов`язань, передбачених розділом 5 цього договору та за наслідками укладання додаткової угоди.

Пунктом 5.3 договору встановлено, що під час виконання завдання на пошук потенційних покупців продукції відповідача позивач вчиняє наступні дії:

- розміщує інформацію про продукцію відповідача в базах даних агентств нерухомості, засобах масової інформації та мереж Інтернет;

- вивчає попит на нерухоме майно та здійснює пошук потенційних покупців продукції відповідача;

- збирає, аналізує та систематизує інформацію про потенційних покупців відповідача;

- надає відповідачу інформацію про потенційних покупців продукції відповідача;

- організовує огляд продукції відповідача потенційними покупцями та організовує проведення переговорів між потенційними покупцями та відповідачем;

- супроводжує покупців під час оформлення договорів про набуття права власності на продукцію відповідача.

Відповідно до п. 5.4 договору, передача позивачем відповідачу інформації про потенційних покупців відповідача може оформлятися актом прийому-передачі, що є невід`ємною частиною цього договору.

Однак, позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження виконання своїх зобов`язань, передбачених розділом 5 договору про співробітництво від 20.08.2021. Протилежного суду не доведено.

Посилання позивача на лист № 211/18 від 05.10.2018 р. з проханням відповідача сформувати та надати позивачу завдання щодо реалізації продукції на виконання вимог договору б/н про співробітництво від 20.08.2012, не можуть бути прийняті судом в якості доказу виконання позивачем розділу 5 договору.

Крім того, договором встановлений чіткий порядок отримання позивачем вказаного майна, зокрема, шляхом укладення додаткових угод, якими закріплюються за позивачем певні приміщення із визначенням їх площі, та в подальшому передачі цих приміщень за актом приймання-передачі.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.10.2017 був виданий акт готовності об`єкта до експлуатації «Будівництво житлового комплексу за адресою: Київська обл., м. Вишгород, пров. Прожекторний; І черга будівництва, нове будівництво, клас наслідків (відповідальності) ССЗ, Київська обл., м. Вишгород, пров. Прожекторний; код об`єкта 1122.1 (копія акта наявна в матеріалах справи).

06.10.2017 Державною архітектурно-будівельною інспекцією України видано сертифікат серія ІУ №64, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта (черги, окремого пропускного комплексу): Будівництво житлового комплексу за адресою: Київська обл., м. Вишгород, пров. Прожекторний, І черга будівництва та його готовність до експлуатації (копія наявна в матеріалах справи).

Рішенням Виконавчого комітету Вишгородської міської ради № 358 від 16.11.2017 «Про присвоєння поштової адреси» присвоєно об`єкту будівництва «Будівництво житлового комплексу за адресою: Київська обл., м. Вишгород, провулок Прожекторний. І черга будівництва» Сертифікат, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта (черги, окремого пускового комплексу) від 06.07.2017 серія ІУ № 64, який розташований на земельній ділянці (кадастровий номер :01:257:0003), суборендар земельної ділянки ТОВ «Вишгородміськреконструкція-1», наступну поштову адресу: Київська обл., Вишгородський р-н, м. Вишгород, вул. Набережна, буд. 8-Д (копія вказаного рішення наявна в матеріалах справи).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що об`єкт будівництва І черги, вартість приміщень у якому позивачем заявлено до стягнення, у якості завданих збитків, здано в експлуатацію до закінчення строку дії договору.

Одночасно, пунктом 14.9 договору передбачено, що за клопотанням позивача та за згодою сторін може бути укладено додаткову угоду до цього договору, згідно з умовами якого відповідач передасть позивачу замість нерухомості, передбаченої п. 7.1 цього договору, грошові кошти, сума яких буде визначена сторонами у вищевказаній додатковій угоді.

Крім того, п. 7.2 договору передбачено, що протягом 10 днів з дати завершення проектної документації (стадія проект) на будівництво об`єкта (відповідної окремої черги будівництва об`єкта) позивач та відповідач укладають додаткову угоду до цього договору, згідно з умовами якої за позивачем та відповідачем закріплюються нежитлові приміщення, квартири, машиномісця (у разі наявності останніх) і т.п. у складі об`єкта (відповідної окремої черги будівництва об`єкта) з врахуванням викладеного в п. 8.1. цього договору та проектної документації (складається перелік нерухомого майна, що отримуватиметься позивачем після введення об`єкта (відповідної окремої черги будівництва об`єкта) в експлуатацію).

Відповідно до п. 7.3 договору, протягом 5 робочих днів з дати введення об`єкту (його черги будівництва) в експлуатацію позивач та відповідач укладають додаткову угоду до цього договору, згідно з умовами якої до переліку, складеного згідно п. 7.2 цього договору, вносяться зміни, пов`язані з проведенням технічної інвентаризації площ по об`єкту, присвоєнням квартирам, нежитловим приміщенням і т.п. у складі об`єкта номерів, з відповідним перерахунком фактичних (а не проектних) площ.

Як було встановлено судом раніше та вбачається з матеріалів справи, 26.12.2019 позивач листом № 5664/19 від 26.12.2019 звертався до відповідача з проектом додаткової угоди до договору про визначення площі нерухомого майна, яке підлягає передачі відповідачем позивачу за актом приймання-передачі, зокрема, щодо І черги будівництва квартири загальною площею 214,15 кв. м..

17.01.2020 відповідач, розглянувши вищезазначений лист позивача вих. № 5664/19 від 26.12.2019, повідомив останнього листом вих. № 17/01/20-1 від 17.01.2020 про відмову у внесенні змін до договору щодо продовження його дії та відмовив позивачу в укладенні Додаткової угоди про закріплення за позивачем нерухомого майна у зв`язку з невиконанням останнім своїх договірних зобов`язань.

Також, судом встановлено, що у провадженні Господарського суду Київської області перебувала справа № 911/531/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрожилбуд» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вишгородміськреконструкція-1» про визнання укладеною додаткової угоди до договору про співробітництво від 20.08.2012, що передбачена п. 7.2 такого договору, у запропонованій позивачем редакції та зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Вишгородміськреконструкція-1» надати Товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпрожилбуд» доповнення до додаткової угоди про співробітництво від 20.08.2018 з переліком об`єктів нерухомості і зазначенням їх адрес.

Рішенням Господарського суду Київської області у справі № 911/531/19 відмовлено повністю у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрожилбуд».

Зі змісту рішення Господарського суду Київської області від 27.05.2020 у справі № 911/531/19 вбачається, що позивач просив визнати укладеною додаткову угоду до договору про співробітництво від 20.08.2012, що передбачена п. 7.2 такого договору, та доповнення до додаткової угоди, якими за ним закріплювалися квартири та нежитлові приміщення в об`єкті будівництва, що підлягали передачі відповідачем позивачу після завершення будівництва, зокрема, в І черзі будівництва квартири загальною площею 214,15 кв. м.. У рішенні Господарського суду Київської області від 27.05.2020 у справі № 911/531/19, що Постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2021 залишено без змін, зокрема встановлено, за Додатковою угодою, у тій редакції, що пропонує позивач, у відповідача вже виникає зобов`язання передати відповідні об`єкти після настання певної події завершення будівництва, що фактично суперечить як п. 7.2 договору, так і іншим пунктам договору, які визначають необхідність у подальшому укладення додаткової угоди щодо внесення змін до переліку та отримання у власність відповідного майна виключно за умови виконання своїх зобов`язань, передбачених розділом 5 договору, стороною 1 (п. п. 7.3, 7.4, 7.1).

Таким чином, враховуючи рішення Господарського суду Київської області у справі № 911/531/19 від 27.05.2020 р., що залишене без змін Постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2021, суд дійшов висновку про те, що додаткова угода, запропонована в редакції позивача не укладена.

У даній справі позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача збитки в сумі 155 386,00 грн., що спричинені неналежним виконанням відповідачем умов договору про співробітництво від 20.08.2012, в частині неналежного виконання обов`язків щодо передачі 7 кв. м. житлових приміщень у 1-й черзі Об`єкта будівництва (житловій будівлі № 8Д по вул. Набережній у м. Вишгороді.

На момент звернення до суду з позовом ТОВ «Дніпрожилбуд» до ТОВ «Вишгородміськреконструкція-1» про стягнення збитків сумі 155 386,00 грн., правовою підставою для звернення до суду є умови договору б/н від 20.08.2012, додаткова угода від 28.12.2012 до договору про співробітництво б/н від 20.08.2012 та додаток № 1 до договору від 20.08.2012 р..

Судом встановлено, що позивач жодного разу не звертався до відповідача у порядку, визначеному договором (п. п. 7.2, 7.3, 7.4, 12.6, 14.9), щодо закріплення за ним, отримання ним у власність та передачі йому 7 кв. м. житлових приміщень в І черзі будівництва або сплати йому грошових коштів замість житлових приміщень, про які йдеться у даному позові та вартість яких (часткова вартість) заявлена у даній справі до стягнення у вигляді збитків. Протилежного суду не доведено, доказів звернення матеріали справи не містять.

Щодо твердження позивача, що протиправна поведінка відповідача виявилася, зокрема, у реалізації відповідачем всіх квартир в І-й черзі об`єкта будівництва, тобто незбереження частини квартир, які після завершення будівництва комплексу відповідно до умов п. 14.8 договору мала бути передана позивачу, а також у небажанні продовжувати договір про спільну діяльність, суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення відповідачем умов договору, що призвели до неможливості отримання позивачем по завершенню будівництва 7 кв. м. квартир І черги об`єкта будівництва. Одночасно, безпосереднього обов`язку відповідача передати позивачу певні приміщення І черги об`єкта будівництва укладений між сторонами договір не містить, а умовами договору про співробітництво від 20.08.2012 передбачено спільну діяльність сторін для досягнення позитивного результату.

Крім того, доводи позивача щодо протиправності поведінки відповідача та його вини в частині завершення будівництва об`єкта у строки та/або продовження строку дії вказаного договору визнаються судом необґрунтованими, оскільки договір не містить а ні чітко визначених строків завершення будівництва в цілому або чергової його частини, а ні безпосереднього обов`язку відповідача продовжити дію договору.

Посилання ж позивача на невиконання відповідачем умов договору щодо надання позивачу завдань на реалізацію продукції залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні, оскільки не є предметом розгляду у даній справі. Таким чином, зазначені обставини не є свідченням протиправності поведінки відповідача та доведеності його вини.

Одночасно, пунктом 7.1 договору (у редакції, що визначена в додатку № 1) передбачено, що після завершення будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію, за умови виконання своїх зобов`язань, передбачених розділом 5 цього договору, позивач отримує у власність (для оформлення у власність) квартири або інші приміщення в об`єкті, загальна площа яких дорівнює 5 % від загальної площі всіх квартир та 3 % від нежитлових приміщень комерційного призначення в об`єкті.

З матеріалів вбачається, що 05.04.2021 позивач листом № 414Д звернувся до відповідача з вимогою, якою, керуючись п. 12.6 договору, зокрема, вимагав відшкодувати йому збитки в розмірі вартості 5% квартир в першій черзі об`єкта будівництва, а саме 4 800 428,49 грн. (4 325,10/100*5*22 198,00=4 800 428,49 грн.) та в розмірі вартості 3% нежитлових приміщень в першій черзі об`єкта будівництва, а саме 331 781,68 грн. (380,10/100*3*29 096,00=331 781,68 грн.), у зв`язку з недотриманням відповідачем строків будівництва та продажем площ житлових та нежитлових приміщень, що призвело до неможливості позивачем отримання нерухомості.

Суд розглядає справу в межах позовних вимог, заявлених позивачем у справі. У даному випадку заявлено про стягнення сум збитків у розмірі 155 386,00 грн.. що спричинені неналежним виконанням відповідачем умов договору про співробітництво від 20.08.2012 року в частині неналежного виконання обов`язків щодо передачі 7 кв. м. житлових приміщень у І черзі об`єкта будівництва. Доказів звернення до відповідача з будь-якою заявою, листом щодо відшкодування йому збитків у розмірі 155 386,00 грн. до суду не надано. Лист позивача № 414Д від 05.04.2021 р. щодо відшкодування йому, зокрема, збитків у розмірі вартості 5% квартир в першій черзі об`єкта будівництва в сумі 4 800 428,49 грн. та в розмірі вартості 3% нежитлових приміщень в першій черзі об`єкта будівництва, а саме 331 781,68 грн., не може бути прийнята судом в якості звернення до відповідача з заявою про відшкодування збитків у розмірі 155 386,00 грн..

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Нормами ст. 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами статті 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то:

- протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи;

- шкідливий результат такої поведінки (збитки);

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками;

- вина правопорушника.

Кредитор, вимагаючи відшкодування збитків, має довести три перші умови відповідальності, зокрема факт порушення боржником зобов`язання, розмір збитків, причинний зв`язок. Вина боржника у порушенні презюмується та не підлягає доведенню кредитором.

Статтею 623 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Положення ч. 2 ст. 623 Цивільного кодексу України кореспондує положенням ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, якщо кредитор пред`являє вимогу про відшкодування реальної шкоди та/або упущеної вигоди, він має надати докази наявності таких збитків (платіжні або інші документи, що підтверджують витрати, документи, що підтверджують наявність упущеної вигоди тощо).

Частиною 3 ст. 226 Господарського кодексу України передбачено, що сторона господарського зобов`язання позбавляється права на відшкодування збитків у разі якщо вона була своєчасно попереджена другою стороною про можливе невиконання нею зобов`язання і могла запобігти виникненню збитків своїми діями, але не зробила цього, крім випадків, якщо законом або договором не передбачено інше.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Також у вирішенні спорів про відшкодування збитків необхідно виходити з того, що збитки підлягають відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка їх завдала, та завданими збитками.

Таким чином, позивач повинен довести факт завдання йому збитків, розмір зазначених збитків, докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та завданими збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється по за межами конкретного випадку, і, відповідно, поза межами юридично значимого зв`язку.

Враховуючи норми ч. 4 ст. 623 Цивільного кодексу України на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання.

Крім того, кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але і підтвердити їх документально. При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби зобов`язання було виконано боржником належним чином.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Щодо посилання позивача, що протиправна поведінка відповідача проявилася, зокрема, у недотриманні відповідачем умов договору в частині його обов`язків щодо надання позивачу завдань по реалізації продукції (п. 6.3.6 договору) та в частині планування будівництва житлового комплексу із урахуванням строку дії договору про співробітництво від 20.08.2012 року (п. 9.1 договору), тобто відповідачем не забезпечено будівництво житлового комплексу в період дії договору, як на те розраховували сторони під час його укладання, суд зазначає наступне.

Пунктом 12.6 договору передбачено, що у випадку, якщо внаслідок дій (бездіяльності) відповідача позивач не матиме можливості реалізувати права, передбачені цим договором, у тому числі якщо внаслідок будь-яких дій (бездіяльності) відповідача позивач не матиме (позбавиться) можливості отримати у власність нерухоме майно (квартири, нежитлові приміщення і т.п.) у складі об`єкта, у тому числі внаслідок недотримання (порушення) відповідачем своїх гарантій (заяв), наведених у розділі 2 цього договору (чи внаслідок недостовірності зазначених заяв та гарантій), позивач має право в односторонньому порядку відмовитися від цього договору та/або вимагати від відповідача відшкодування всіх заподіяних цим збитків в повному обсязі, у тому числі неодержані доходи, а відповідач зобов`язується задовольнити зазначену вимогу.

Суд звертає увагу, що умовами договору про співробітництво від 20.08.2012 передбачена спільна діяльність сторін для досягнення позитивного результату.

Відповідно до п. 5.1 договору, послуги із реалізації продукції відповідача надаються позивачем на підставі окремих завдань, які можуть оформлюватися сторонами у вигляді додатків до цього договору.

Згідно з п. 5.2 договору, в завданні сторони обумовлюють вид завдання, характеристики і ціну продукції відповідача.

Пунктом 6.3.6 договору передбачено, що відповідач зобов`язався надати позивачу завдання по реалізації своєї продукції у відповідності до пунктів 5.1, 5.2 цього договору.

Аналіз вищенаведених умов договору свідчить про те, що договором конкретно не визначено в якій формі та яким чином відповідач має надати позивачу завдання по реалізації продукції.

Щодо твердження позивача, що протиправна поведінка відповідача виявилася, зокрема, у реалізації відповідачем всіх квартир в І-й черзі об`єкта будівництва, тобто незбереження частини квартир, які після завершення будівництва комплексу відповідно до умов п. 14.8 договору мала бути передана позивачу, а також у небажанні продовжувати договір про спільну діяльність, суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення відповідачем умов договору, що призвели до неможливості отримання позивачем по завершенню будівництва 7 кв. м. квартир І черги об`єкта будівництва. Одночасно, безпосереднього обов`язку відповідача передати позивачу певні приміщення І черги об`єкта будівництва укладений між сторонами договір не містить, а умовами договору про співробітництво від 20.08.2012 передбачено спільну діяльність сторін для досягнення позитивного результату.

Відповідно до п. 9.1 договору строки будівництва об`єкта, в тому числі строки виконання будівельно-монтажних робіт, визначаються (плануються) відповідачем на власний розсуд із врахуванням строку цього договору.

Крім того, доводи позивача щодо протиправності поведінки відповідача та його вини в частині завершення будівництва об`єкта у строки та/або продовження строку дії вказаного договору визнаються судом необґрунтованими, оскільки договір не містить а ні чітко визначених строків завершення будівництва в цілому або чергової його частини, а ні безпосереднього обов`язку відповідача продовжити дію договору.

Щодо тверджень позивача, що причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та збитками позивача, а також вина відповідача очевидні, оскільки належне виконання відповідачем умов договору виключало б ймовірність виникнення збитків у позивача, суд зазначає наступне.

Пунктом 6.1.7 договору передбачено, що позивач зобов`язався негайно повідомляти відповідача про всі обставини, які перешкоджають або ставлять під сумнів досягнення мети цього договору.

Проте, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами здійснення ним заходів для можливого уникнення порушення умов договору, вжиття своєчасних заходів щодо усунення допущених порушень при виконанні договору про співробітництво від 20.08.2012 (негайного повідомлення відповідача про обставини, які перешкоджають належному виконанню договору) та отримання очікуваного позитивного результату за договором.

Разом з тим, невиконання відповідачем пунктів 5.1, 6.3.6 договору не може бути єдиною підставою для покладення на нього збитків у вигляді вартості 7 кв. м. житлових приміщень в І черзі будівництва, так як позивачем не доведено вжиття ним своєчасних заходів щодо усунення допущених порушень при виконанні договору про співробітництво від 20.08.2012 і вчинення ним, визначених договором, дій для отримання у власність 7 кв. м. житлових приміщень в І черзі будівництва або грошових коштів за ці приміщення.

Крім того, позивачем не доведено належними та допустимими доказами неможливості отримання ним у 7 кв. м. житлових приміщень в І черзі будівництва або сплати за них грошових коштів у порядку, встановленому договором. Оскільки, як вже було встановлено судом вище, він жодного разу не звертався до відповідача щодо передачі саме 7 кв. м. житлових приміщень в І черзі будівництва або сплати за них грошових коштів.

Таким чином, позивачем не доведено, що тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною підставою і достатньою причиною, які позбавили його можливості отримати по завершенню 1 черги будівництва 7 кв. м. житлових приміщень в 1-й черзі об`єкта будівництва або сплати за них грошових коштів.

За таких обставин, вищенаведеним у сукупності спростовуються обставини понесення позивачем збитків у сумі 155 386,00 грн., що спричинені неналежним виконанням відповідачем умов договору про співробітництво б/н від 20.10.2012 в частині неналежного виконання обов`язків щодо передачі 7 кв. м. житлових приміщень у першій черзі об`єкта будівництва (житлові будівлі № 8Д по вул. Набережній у м. Вишгороді).

Щодо посилання позивача у позові, що розмір нанесених збитків визначено в розмірі ринкової вартості 7 кв. м. житлової площі у І черзі об`єкта будівництва, розрахованій відповідно до звіту про оцінку майна від 28.07.2021, суд зазначає таке.

Суд зауважує, що посилання позивача у позові щодо вимоги про стягнення з відповідача збитків в сумі 155 386,00 грн., що обчислені у відповідності до звіту про оцінку майна від 28.07.2021 та ґрунтуються на розрахунку можливого прибутку у разі продажу приміщень на ринку нерухомості, мають характер припущення та побудовані на можливих очікуваннях позивача, тому не може братися судом як обґрунтований розрахунок завданих збитків, які позивач просить суд стягнути з відповідача.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, за наслідками розгляду справи, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальність «Дніпрожилбуд» про стягнення з відповідача збитків в сумі 155 386,00 грн., що спричиненні неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю «Вишгородміськреконструкція-1» умов договору про співробітництво б/н від 20.08.2012 в частині неналежного виконання обов`язків щодо передачі 7 кв. м. житлових приміщень у 1-й черзі об`єкта будівництва (житловій будівлі № 8Д по вул. Набережній у м. Вишгороді) за наведених у позові доводів та обґрунтувань задоволенню не підлягають, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України суд зазначає наступне.

За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.

Європейський суд з прав людини зазначив, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечення юридичної визначеності і остаточності, захист потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігання несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.96 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Отже, перебіг позовної давності обчислюється з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Частинами 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини порушення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Тобто суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (подібний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі N 904/3405/19, від 22.05.2018 у справі N 369/6892/15-ц, від 31.10.2018 у справі N 367/6105/16-ц, від 14.11.2018 у справі N 183/1617/16, від 28.11.2018 у справі N 504/2864/13-ц, від 05.12.2018 у справах N 522/2202/15-ц, N 522/2201/15-ц та N 522/2110/15-ц, від 07.08.2019 у справі N 2004/1979/12, від 18.12.2019 у справі N 522/1029/18, від 16.06.2020 у справі N 372/266/15-ц, від 07.07.2020 у справі N 712/8916/17-ц).

Таким чином, приймаючи висновки суду про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог, в суду відсутні правові підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності, відтак суд відхиляє клопотання відповідача про застосування строку позовної давності.

Слід зазначити, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

Всі інші клопотання, заяви, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

З огляду на відмову в задоволенні позовних вимог, з урахуванням ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за залишаються за позивачем.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 256 та п. п. 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 23.12.2021.

Суддя Л.В. Сокуренко