ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2021 року Справа № 923/1138/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Литвинової В.В. за участю секретаря судового засідання Литвиненко Т. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Заступника керівника Херсонської окружної прокуратури Херсонської області в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України

до: відповідача-1 - Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі

відповідача - 2 - фізичної особи-підприємця Лівшиць Дмитра Геннадійовича

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державний професійно-технічний навчальний заклад "Херсонський професійний ліцей зв"язку та поліграфії"

про визнання недійсним договору та зобов"язання звільнити та повернути державне нерухоме майно

за участю прокурора Коваленко Т. О.

представників:

від позивача - не прибув;

від відповідача-1 - Кулініч В. О.;

від відповідача-2 - Івченко О. О.;

від третьої особи - Лучко Н.І.;

20.08.2021 р. до суду надійшла позовна заява заступника керівника Херсонської окружної прокуратури Херсонської області в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України до відповідача-1 - Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, відповідача- 2 - фізичної особи-підприємця Лівшиць Дмитра Геннадійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державний професійно-технічний навчальний заклад "Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії", в якому прокурор просить суд:

- визнати недійсним договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 17.01.2020 № 1608-20-065, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі та фізичною особою-підприємцем Лівшиць Дмитром Геннадійовичем,

- зобов`язати фізичну особу-підприємця Лівшиць Дмитра Геннадійовича звільнити та повернути Міністерству освіти і науки України державне нерухоме майно-вбудовані приміщення загальною площею 269,4 кв. м в будівлі їдальні за адресою: м.Херсон вул. Баку 8, що перебуває на балансі Державного професійно-технічного навчального закладу "Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії" вартістю 471139 грн. шляхом підписання акту приймання-передачі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.08.2021, справу розподілено судді Литвиновій В.В.

Ухвалою від 25.08.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків 10 днів з моменту отримання ухвали.

31.08.2021 р. у встановлений строк, прокурор надав докази усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 01.09.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою від 01.12.2021 р. суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 09.12.2021 р.

Прокурор наполягає на задоволенні позовних вимог. Правовими підставами позову зазначив ст.ст.1, 10, 22, 79, 80 Закону України "Про освіту", ст.49 Закон України "Про професійно-технічну освіту", ст.4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст.5 Закону України "Про приватизацію державного майна", ст.ст.6, 203, 215, 216, 228 Цивільного та ст.ст.20, 208 Господарського кодексів України, а в якості обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги, зазначено про укладання між відповідачами у справі оспорюваного прокурором договору від 17.01.2020 №1608-20-065 оренди державного окремого індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності, - вбудованих приміщень загальною площею 269,4 кв.м. в будівлі їдальні з метою виготовлення виробів з бетону, тобто, з метою використання цього майна не за освітнім призначенням, що заборонено законом, у зв`язку з чим спірний договір підлягає визнанню недійсним, а майно поверненню.

Наявність підстав для здійснення прокурором представництва в суді та, відповідно, захисту законних інтересів держави за цим позовом, обґрунтовано нормами ст.23 Закону України "Про прокуратуру" та пов`язується з обізнаністю уповноважених державних органів - суб`єктів управління даним об`єктом державної власності, а саме, Міністерства освіти і науки України та Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, про укладання вказаного договору оренди в порушення законодавства України про освіту (оскільки перший погоджував укладання цього договору, а інший - є стороною цього договору) та, поряд з цим, з невжиттям вказаними державними органами, після звернення до них прокуратури щодо протиправності укладання вказаного договору оренди, заходів щодо захисту інтересів Держави, як власника даного майна, які полягають у користуванні сторонніми організаціями майном державного навчального закладу у відповідності до вимог законодавства України про освіту.

Позивач Міністерство освіти і науки України письмового пояснення не надав, в судове засідання не прибув, причини неявки не повідомив, належним чином повідомлений про час та дату судового засідання, що підтверджується матеріалами справи (ухвалу суду про відкриття провадження отримав 06.09.2021 р. т.1 а.с.147).

22.09.2021 від відповідача-1 надійшов відзив на позов, у якому відповідач позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

При укладанні спірного договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності, сторонами було дотримано вимоги Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 №2269-ХП.

При укладанні договору оренди були отримані всі необхідні дозволи та погодження, як від власника нерухомого майна - Міністерства освіти та науки України, так і від балансоутримувача - Державного професійно-технічного навчального закладу «Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії».

При наданні в оренду майна власником було зобов`язано керівників ураховувати напрямок діяльності орендаря з тим, щоб не завадити умовам безпечної роботи закладу та не надавати третім особам право користування об`єктом оренди та інші права (повністю чи в певній частині), у тому числі на правах суборенди.

Місцезнаходженням професійного ліцею є м. Херсон, вул. Іллі Кулика, 147. Саме за цією адресою здійснюється навчально-виробничий процес.

Орендоване майно знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Баку, 8.

Враховуючи, що зазначене майно взагалі не використовується в навчально-виробничому процесі його стан почав суттєво погіршуватись, що в подальшому взагалі унеможливило б надійну експлуатацію цих будівель та інженерних мереж.

Саме тому, одним із ефективних шляхів використання державного майна є надання його в оренду, оскільки це забезпечує збереження й поліпшення об`єктів, які не використовуються балансоутримувачами за призначенням в силу різних причин та служить джерелом постійного надходження коштів до державного бюджету.

Діяльність Відповідача 2 не порушує умови безпечної роботи навчального закладу, потреба у використанні спірного майна в навчально-виробничому процесі тимчасово відсутня, використання орендованого майна не обмежує доступу учасників навчального процесу до приміщень, які використовуються в учбовому процесі.

На думку Відповідача-1, є розумним надання в оренду приміщення, яке в силу обставин (в тому числі з врахуванням технічного стану) не може використовуватись для діяльності, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу. І є не справедливим визнання недійсним договору з орендарем, який вчасно та в повному обсязі сплачує орендну плату, витрати на утримання об`єкта оренди, підтримує в належному стані орендоване майно, здійснює підприємницьку діяльність та сплачує податки до місцевого та державного бюджетів.

Договір оренди не порушує права позивача, відповідачів, третьої особи, інших осіб та держави. При вчинені правочину сторонами було дотримано усіх загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідач-2 у відзиві також позовні вимоги не визнає, у відзиві зазначив наступне.

Відповідач 2 звернувся до Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі з заявою про укладення договору оренди державного майна - вбудованих приміщень загальною площею 269,4 кв.м. в будівлі їдальні що перебуває на балансі Державного професійно-технічного навчального закладу «Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії».

Враховуючи, що органом управління вказаного майна є Міністерство освіти та науки України, орендодавець, з метою розгляду та надання висновків щодо передачі в оренду вищевказаного державного майна, звернулось до цього міністерства з відповідним листом від 03.09.2019 № 07-03-00/2922.

Міністерство освіти та науки України листом від 11.10.2019 № 1/11-8994 надало дозвіл Регіональному відділенню на оренду майна.

Листом від 29.08.2019 № 01-21/46/08-01 балансоутримувач майна повідомив Регіональне відділення про те, що не заперечує щодо передачі в оренду зазначеного майна в зв`язку з його невикористанням.

Враховуючи відсутність підстав для відмови орендодавцем в укладенні договору оренди, наказом від 14.01.2020 № 11 Регіональне відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі прийняло рішення про передачу нерухомого майна Фізичній особі-підприємцю Лівшицю Д.Г.

При укладанні спірного договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності, сторонами було дотримано вимоги Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 №2269-ХП, а також були отримані всі необхідні дозволи та погодження, як від власника нерухомого майна - Міністерства освіти та науки України, так і від балансоутримувача - Державного професійно-технічного навчального закладу «Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії».

При наданні в оренду майна власником було зобов`язано керівників ураховувати напрямок діяльності орендаря з тим, щоб не завадити умовам безпечної роботи закладу та не надавати третім особам право користування об`єктом оренди та інші права (повністю чи в певній частині), у тому числі на правах суборенди.

Місцезнаходженням професійного ліцею є м. Херсон, вул. Іллі Кулика, 147. Саме за цією адресою здійснюється навчально-виробничий процес.

Орендоване майно знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Баку, 8.

Враховуючи, що зазначене майно взагалі не використовується в навчально-виробничому процесі його стан почав суттєво погіршуватись, що в подальшому взагалі унеможливило б надійну експлуатацію цих будівель та інженерних мереж.

Саме тому, одним із ефективних шляхів використання державного майна є надання його в оренду, оскільки це забезпечує збереження й поліпшення об`єктів, які не використовуються балансоутримувачами за призначенням в силу різних причин та служить джерелом постійного надходження коштів до державного бюджету.

Діяльність Відповідача 2 не порушує умови безпечної роботи навчального закладу, потреба у використанні спірного майна в навчально-виробничому процесі тимчасово відсутня, використання орендованого майна не обмежує доступу учасників навчального процесу до приміщень, які використовуються в учбовому процесі.

Є доцільним надання в оренду приміщення, яке в силу обставин (в тому числі з врахуванням технічного стану) не може використовуватись для діяльності, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу.

Договір оренди не порушує права позивача, відповідачів, третьої особи, інших осіб та держави. При вчинені правочину сторонами було дотримано усіх загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Від третьої особи письмового відзиву не надходило. В судовому засіданні з розгляду справи по суті директор ліцею проти позову заперечувала, зазначала, що орендоване відповідачем-2 майно не використовується для навчання студентів, а кошти, отримані від оренди майна, скеровуються на харчування студентів та утримання гуртожитку.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши представників, які прибули в судове засідання, суд

в с т а н о в и в:

17.01.2020 між Регіональним відділенням Фонду державного майна в Херсонській області, АРК Крим та м. Севастополі (відповідач-1) та Фізичною особою - підприємцем Лівшиць Дмитром Геннадійовичем (відповідач-2) укладено договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №1608-20-065 (далі - Договір), згідно із яким у строкове платне користування передано державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно - вбудовані приміщення загальною площею 269,4 кв.м. в будівлі їдальні за адресою: м. Херсон, вул. Баку, 8 (далі - майно), що перебуває на балансі Державного професійно - технічного навчального закладу «Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії» (далі - ліцей).

Згідно свідоцтва про право власності серія №САС 312647 від 30.06.2009 будівлі та споруди Державного професійно-технічного навчального закладу «Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії» за адресою: м. Херсон, вул. Баку, 8, перебувають у власності держави в особі Міністерства освіти і науки України. Вказане також підтверджується інформаційною довідкою №266419110 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 01.

Відповідно до п.п. 1.2. Договору майно передається в оренду з метою виготовлення виробів із бетону.

Орендар вступає в строкове платне користування Майном у термін, указаний в Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання Майна. Передача майна в оренду здійснюється за вартістю, визначеною у звіті про незалежну оцінку, складену за Методикою оцінки (п.п. 2.1., 2.3. Договору).

Відповідно до п.п. 10.1. Договору визначено, що договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 17.01.2020 до 17.12.2022 включно.

Вартість вбудованих приміщень згідно висновку про незалежну оцінку від 29.11.2019 становить 471 139 грн.

Актом приймання-передавання державного майна від 17.01.2020, який є додатком Договору, вбудовані приміщення в будівлі їдальні загальною площею 269,4 кв.м. за адресою: м. Херсон, вул. Баку, 8, що перебувають на балансі Державного професійно-технічного навчального закладу «Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії» передано в строкове платне користування Фізичній особі - підприємцю Лівшиць Дмитру Геннадійовичу.

Прокурор у позові стверджує, що даний Договір укладено з порушенням ч. 4 ст. 80 Закону України «Про освіту» щодо передачі в оренду нерухомості, яка перебуває на балансі освітніх закладів. На думку прокурора, порушення інтересів держави в даному випадку полягає в тому, що приміщення закладу освіти, що є державним майном, використовується у порушення вимог законодавства, оскільки при укладенні договору не дотримано встановленого законодавством обмеження щодо заборони використання майна закладу освіти не за освітнім призначенням. Вищевикладене стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши прокурора та представників сторін, які прибули в судове засідання, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Приписи статті 627 ЦК України встановлюють, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

При цьому для визнання оспорюваного договору недійсним позивач має довести за допомогою належних засобів доказування, що договір суперечить вимогам чинного законодавства щодо його форми, змісту, правоздатності і волевиявленню сторін, на момент укладення договору свідомо існує об`єктивна неможливість настання правового результату, а також те, що внаслідок його укладення порушені права позивача.

Частинами 1,2 статті 16 Цивільного кодексу України гарантовано право кожній особі звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Така ж правова позиція дотримана у постанові Верховного Суду від 13.05.2020 у справі №761/15883/15.

Відповідно до частини 3 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (частина 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України).

Загальні вимоги щодо недійсності правочину визначено статтею 215 Цивільного кодексу України Кодексу. Так, у відповідності до цієї правової норми підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частини 1-5 статті 203 Цивільного кодексу України).

Вирішуючи спір про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами в розумінні статей 76-77 Господарського процесуального кодексу України.

Організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, їх структурних підрозділів та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності урегульовано Законом України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з статтею 5 вказаного Закону Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва є орендодавцями щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам.

Частинами 1, 2 статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України, відповідному орендодавцеві, зазначеному у статті 5 цього Закону. У разі надходження до орендодавця заяви про оренду цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), орендодавець за умови відсутності заборони на передачу майна в оренду у п`ятиденний строк після дати реєстрації заяви надсилає копії матеріалів органу, уповноваженому управляти відповідним майном.

Орган, уповноважений управляти державним майном, розглядає подані йому матеріали і протягом п`ятнадцяти днів після їх надходження надсилає орендодавцеві висновки про умови договору оренди або про відмову в укладенні договору оренди (частина 3 статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Державну політику у сфері вищої освіти визначає Верховна Рада України, а реалізують Кабінет Міністрів України та центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки (Закон України "Про вищу освіту").

Відповідно до Положення про Міністерство освіти і науки України , затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 16.10.2014 Міністерство освіти і науки України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної діяльності, інноваційної діяльності в зазначених сферах, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Відповідно до статуту Державного професійно-технічного навчального закладу «Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії», затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 16.03.2017 №403, професійний ліцей є підпорядкованим Міністерству освіти і науки України державним професійно-технічним навчальним закладом другого атестаційного рівня, що забезпечує реалізацію права громадян на здобуття професійно-технічної та повної загальної середньої освіти. Професійний ліцей здійснює підготовку робітників високого рівня кваліфікації, як правило, з числа випускників загальноосвітніх навчальних закладів на основі базової чи повної загальної середньої освіти, а також професійно-технічне навчання, перепідготовку та підвищення кваліфікації працюючих робітників і незайнятого населення.

Відповідно до п.п. 6.1. розділу 6 Статуту визначено, що управління професійним ліцеєм здійснюється Міністерством освіти і науки України та структурним підрозділом з питань професійно-технічної освіти, створеним Херсонською обласною державною адміністрацією відповідно до повноважень визначених законодавством України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.п. 7.8. розділу 7 Статуту визначено, що для забезпечення підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації робітничих кадрів ліцей використовує навчально-матеріальну базу та земельні ділянки відповідно до паспортів, технічної документації, актів на право постійного користування тощо.

Підпунктом 7.9. розділу 7 Статуту визначено, що об`єкти права власності: навчально-виробничі, побутові, культурно-освітні, оздоровчі, спортивні будівлі та споруди, житло, комунікації, обладнання, засоби навчання, транспортні засоби та інше майно професійного ліцею є державною власністю, що закріплене Міністерством освіти і науки України за професійним ліцеєм і перебуває в оперативному управлінні професійного ліцею.

Порядок передачі державного майна в оренду встановлений положеннями Закону України «Про оренду державного та комунального майна», чинного на момент укладення договору.

Матеріалами справи підтверджується, що 12.11.2019 до Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі звернувся ФОП Лівшиць Дмитро Геннадійович із заявою про укладення договору оренди державного майна - вбудованих приміщень загальною площею 269, 4 кв.м в будівлі їдальні, що перебуває на балансі Державного професійно-технічного навчального закладу «Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії» (надалі - Об`єкт).

Регіональне відділення, у відповідності до вимог Закону, листом від 03.09.2019 № 07-03-00/2922 направило передбачені законодавством документи до органу управління, Міністерства освіти і науки України, з метою розгляду та надання висновків щодо передачі в оренду вищевказаного державного майна

Балансоутримувач, в свою чергу, листом від 29.08.2019 № 01-21/46/08-01 повідомив Регіональне відділення про те, що не заперечує щодо передачі в оренду зазначеного майна в зв`язку з його невикористанням.

Міністерство освіти та науки, листом від 11.10.2019№ 1/11-8994 надало дозвіл Регіональному відділенню на оренду вищеназваного Об`єкта.

Наказом від 14.01.2020 № 11 Регіональне відділення прийняло рішення про передачу нерухомого майна в оренду ФОП Лівшицю Д.Г.

Частиною 5 статті 9 Закону визначено перелік випадків, у яких орендодавець відмовляє в укладенні договору оренди, а саме:

прийнято рішення про приватизацію або передприватизаційну підготовку цих об`єктів;

об`єкт включено до переліку підприємств, що потребують залучення іноземних інвестицій, згідно з рішенням Кабінету Міністрів України чи органів місцевого самоврядування;

орган Антимонопольного комітету України не дає згоди, виходячи з підстав, наведених в абзацах другому - четвертому частини другої цієї статті;

державний партнер (концесієдавець) не дає згоди на укладення договору оренди стосовно об`єкта, щодо якого прийнято рішення про доцільність здійснення державно-приватного партнерства, у тому числі концесії;

орендодавець, зазначений в абзацах другому і третьому статті 5 цього Закону, прийняв рішення про укладення договору оренди нерухомого майна з бюджетною установою;

є інші підстави, передбачені законом.

Враховуючи вищенаведене, суд погоджується з думкою відповідача-1, що на момент проведення роботи з укладення договору оренди у Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі не було жодної з наведених підстав для відмови в укладенні Договору оренди; діючим законодавством не передбачено обов`язку здійснення Регіональним відділенням правового аналізу низки нормативних актів з інших питань, що не регулюють питання передачі в оренду державного майна, у разі подання відповідно до вимог цього Закону повного пакету документів для початку та проведення процедури передачі в оренду державного майна.

З огляду на викладене, судом встановлено, що сторони у цій справі дотрималися визначеної законом процедури, необхідної для укладення договору оренди державного майна.

Згідно з частиною 1 статті 80 Закону України "Про освіту" (в редакції чинній із 19.01.2019, тобто на час укладення оспорюваного договору) до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належать: нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо; майнові права, включаючи майнові права інтелектуальної власності на об`єкти права інтелектуальної власності, зокрема інформаційні системи, об`єкти авторського права та/або суміжних прав; інші активи, передбачені законодавством. Майно закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених законодавством.

Разом із тим, відповідно до частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту" (у відповідній редакції) об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню не за освітнім призначенням, крім надання в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, з урахуванням визначення органом управління можливості користування державним нерухомим майном відповідно до законодавства.

Тобто, наведені положення законодавства передбачають можливість надання в оренду майна державних і комунальних закладів освіти з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу (такий висновок зроблено в Постанові Верховного Суду 23.11.2021 р. справа №909/1374/19).

За змістом пунктів 2, 5 статті 8 Переліку платних послуг, які можуть надаватися державними навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796, до інших послуг, які можуть надаватися такими закладами, відноситься надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у закладі (установі) освіти; виробництво та реалізація продукції громадського харчування, організація її споживання.

Відповідно до п.7.4. Статуту ліцею (т.1 а.с.102) додатковими джерелами фінансування є доходи від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

Згідно пояснень директора ліцею в судовому засіданні 09.12.2021 р. під час розгляду справи по суті - грошові кошти, отримані від оренди майна, є додатковими джерелами фінансування і скеровуються на харчування дітей-сиріт, які навчаються в навчальному закладі та утримання гуртожитку.

Вищевикладене дає підстави дійти висновку, що отримання додаткових джерел фінансування має на меті обслуговування учасників освітнього процесу та спрямоване на покращення умов для проживання та навчання студентів, що відповідає положенням частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту" (у відповідній редакції), тому правових підстав вважати, що оспорюваний договір оренди укладено з порушенням вимог закону, що є обов`язковою умовою для визнання його недійсним у розумінні положень статей 203, 215 Цивільного кодексу України, у наведеному випадку немає.

При цьому судом відхиляються посилання прокурора на приписи статті 81 Закону України "Про освіту" (т.1 а.с.13), оскільки вказана правова норма регламентує правові засади державно-приватного партнерства у сфері освіти і науки, в той час, як в даному випадку в наявності орендні відносини майна, урегульовані статтею 80 Закону України "Про освіту".

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема у справах: "Меллахер та інші проти Австрії" від 19.12.1998 та "Пайн Велі Девелопмент Лтд" та інші проти Ірландії" від 23.10.1991 визначив, що під поняттям "майно" розуміється не лише майно, яке належить особі на праві власності згідно із законодавством країни, в якій виник спір, а також під даним поняттям можуть бути прибутки, що випливають з власності, кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, "активи", які можуть виникнути, "правомірні очікування"/"законні сподівання" особи.

При цьому, у рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Пайн Велі Девелопмент Лтд" та інші проти Ірландії" від 23.10.1991 Європейський суд з прав людини зазначив, що ст.1 Першого протоколу Конвенції можна застосувати до захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. "Правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей.

З наведеного слідує висновок, що по-перше, особа, якій власник надав дозвіл на право користування нерухомим майном, набуває право власності на майно у вигляді правомірних очікувань щодо набуття у майбутньому права володіння майном (право оренди) ще до укладення відповідного договору оренди, по-друге, після укладення відповідного договору оренди у особи виникає право мирно володіти майном, яким є майнові права (право оренди) протягом певного строку. При цьому, право власності на майно у вигляді як правомірних очікувань, так і майнового права (права оренди), є об`єктом правового захисту згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та національного законодавства України.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач 2 дотримався вимог законодавства, які регламентують його поведінку, необхідну для отримання у користування нерухомого майна, тобто, може вважатись таким, що набув права "правомірного очікування".

Враховуючи встановлену ст..204 ЦК України презумпцію правомірності спірного договору як підставу у розумінні ст..ст. 11, 509 цього Кодексу для виникнення у Відповідача-2 права на правомірне використання у своїй господарській діяльності об`єкту оренди, а також тривалість таких правовідносин з володіння та користування, суд вважає за можливе кваліфікувати опосередковані наявністю спірного договору права орендаря на майно як такі, що охоплюються гарантіями захисту, встановленими ст..1 Першого протоколу ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 р.

На думку суду, характер заявлених вимог (очікуваний правовий результат від їх можливого задоволення) в такому випадку слідує розглядати як втручання держави (чиї інтереси захищає прокурор) в «право мирного володіння» відповідача-2 шляхом позбавлення такого права (припинення оренди та зобов`язання повернути орендоване приміщення) (п.46 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жовнер проти України»), що обумовлює необхідність оцінки судом належних для правомірності та обґрунтованості втручання наступних умов:

-Наявність суспільного інтересу (легітимної мети), який забезпечується припиненням орендних правовідносин;

-Здійснення такого втручання (позбавлення) на підставі закону (охоплює матеріально-правову складову підстав позову в контексті положень ст..ст.203, 215 ЦК України);

-Дотримання балансу (пропорційного співвідношення) між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту «права мирного володіння», враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини (п.п.55, 56 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Україна-Тюмень проти України»), яка в силу ч.4 ст.11 ГПК України є джерелом права та застосовується судом.

Місцезнаходженням професійного ліцею є м. Херсон, вул. Іллі Кулика, 147. Саме за цією адресою здійснюється навчально-виробничий процес. Орендоване майно знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Баку, 8. Особливості розміщення орендованого майна та його використання відповідачем-2 не впливає та не перешкоджає учасникам навчально-виховного процесу. Орендоване майно є лише складовою частиною ліцею, а не самим об`єктом освіти, не погіршує соціально-побутових умов учнів, сприяє додатковому фінансуванню відповідного об`єкта освіти.

Прокурором не спростовані наявні в матеріалах справи докази того, що орендоване

відповідачем 2 приміщення ніколи не використовувалось для цілей, пов`язаних з навчальним процесом.

В матеріалах справи відсутні докази існування потреби Державного професійно-технічного навчального закладу «Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії» у задіяні орендованого приміщення в учбовому процесі, як і будь-яких доказів обмеження в доступі до освіти в цьому ліцеї в силу факту наявності таких орендних правовідносин відносно вбудованих приміщень загальною площею 269,4 кв.м. в будівлі їдальні за адресою: м. Херсон, вул. Баку, 8 та його придатності взагалі до використання у навчальному процесі в контексті діючих санітарних норм. Прокурором ці аспекти взагалі не згадувались в межах цієї справи, тому підстави представництва суд не може вважати обґрунтованими.

Беручи до уваги, що наслідком орендних правовідносин є надходження грошових коштів як в державний бюджет, так і в якості додаткового фінансування ліцею як балансоутримувача, аргументація прокуратури щодо захисту інтересів держави шляхом припинення орендних правовідносин, а отже і таких фінансових надходжень, при відсутності будь-яких планів та необхідності використання такого приміщення ліцею для власних навчальних цілей, не тільки не підтверджена належним чином, але й прямо суперечить інтересам держави, які знаходяться в компетенції позивача та відповідача-1.

Враховуючи недоведеність порушення державного інтересу та підстав для такого втручання в «право мирного володіння» за законом, суд доходить висновку про відсутність необхідності оцінювати дотримання балансу (пропорційного співвідношення) між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту «права мирного володіння».

З огляду на викладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 17.01.2020 № 1608-20-065, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі та фізичною особою-підприємцем Лівшиць Дмитром Геннадійовичем.

Оскільки вимога про зобов`язання фізичної особи-підприємця Лівшиць Дмитра Геннадійовича звільнити та повернути Міністерству освіти і науки України державне нерухоме майно - вбудовані приміщення загальною площею 269,4 кв. м в будівлі їдальні за адресою: м.Херсон вул. Баку 8, що перебуває на балансі Державного професійно-технічного навчального закладу "Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії" вартістю 471139 грн. шляхом підписання акту приймання-передачі є похідною, суд також відмовляє в її задоволенні.

Як зазначає Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.02.2009 у справі "Олюджіч проти Хорватії" навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення. Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення Європейського суду з прав людини від 03.07.2014 у справі "Мала проти України", від 07.10.2010 у справі "Богатова проти України"). Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи (рішення Європейського суду з прав людини від 03.07.2014 у справі "Мала проти України"). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення Європейського суду з прав людини від 27.09.2001 у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД та Месроп Мовсесян проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване та обґрунтоване судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється, зокрема на цивільний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

На підставі вищевикладених норм права, керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 16.12.2021р.

Суддя В.В.Литвинова