УХВАЛА
м. Київ

16.12.2021Справа № 906/684/21

За первісним позовом Державного підприємства "Зарічанське лісове господарство" (с. Зарічани Житомирського району Житомирської області)
До: 1. Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомир (м. Житомир)
2. Військової частини НОМЕР_1 (смт. Вакуленчук Чуднівського району Житомирської області)
3. Макарівської квартино-експлуатаційної частини району (смт. Городок Радомишльського району Житомирської області)
4. Міністерства оборони України (м. Київ)
5. Державного підприємства "Шепетівський військовий лісгосп" (м. Шепетівка Хмельницької обл.)
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів:
1. Новоград-Волинська квартирно-експлуатаційна частина району (м. Новоград-Волинський Житомирської області)
2. 643 Управління начальника робіт (місто Житомир)
3. Військова частина НОМЕР_2 (с. Тетерівка Житомирського району Житомирської області)
про визнання прав володіння, користування та розпорядження лісовими насадженнями та усунення перешкод у здійсненні даних прав

За зустрічним позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомир (м. Житомир)
до Державного підприємства "Зарічанське лісове господарство" (с. Зарічани Житомирського району Житомирської області)
про заборону ведення лісового господарства та використання лісового фонду на земельних ділянках

Суддя Ващенко Т.М.

Без виклику представників учасників судового процесу.

ВСТАНОВИВ:

На розгляді у Господарському суді міста Києва перебуває справа № 906/684/21 за первісним позовом Державного підприємства "Зарічанське лісове господарство" до: 1. Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомир, Військової частини НОМЕР_1 , 3. Макарівської квартино-експлуатаційної частини району, 4. Міністерства оборони України, 5. Державного підприємства "Шепетівський військовий лісгосп", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: 1. Новоград-Волинська квартирно-експлуатаційна частина району, 2. 643 Управління начальника робіт, 3. Військова частина НОМЕР_2 , про визнання прав володіння, користування та розпорядження лісовими насадженнями та усунення перешкод у здійсненні даних прав, та за зустрічним позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомир до Державного підприємства "Зарічанське лісове господарство" про заборону ведення лісового господарства та використання лісового фонду на земельних ділянках.
14.12.21. від Міністерства оборони України надійшла заява про забезпечення позову (в межах зустрічної позовної заяви Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомир до Державного підприємства "Зарічанське лісове господарство" про заборону ведення лісового господарства та використання лісового фонду на земельних ділянках).
Відповідно до прохальної частини вказаної заяви Міністерство оборони України просить суд заборонити рубку лісів на землях оборони до вирішення справи по суті.
15.12.21. від заявника надійшла заява про уточнення прохальної частини зазначеної заяви про вжиття заходів забезпечення позову.
Відповідно до вказаної заяви заявник просить суд:
1. Поновити строк Міністерству оборони України на подання клопотання про забезпечення позову.
2. Вжити заходів по забезпеченню позову у вигляді заборони вчиняти будь які дії щодо вирубки лісових насаджень Державному підприємству "Зарічанське лісове господарство" на землях оборони (за переліком, наведеним заявником в означеній заяві).
Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Суд звертає увагу заявника на те, що ним не пропущено строк для подання заяви про забезпечення позову, оскільки положеннями Господарського процесуального кодексу України встановлено право позивача звернутися із відповідною заявою на будь-якій стадії розгляду справи.
При дослідженні матеріалів поданої заяви про забезпечення позову суд дійшов висновку про необхідність її повернення заявнику з огляду на наступне.
Частиною 5 ст. 139 ГПК України встановлено, що до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору в установлених порядку і розмірі.
Згідно з пп. 3 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду заяви про вжиття заходів забезпечення позову сплачується судовий збір у розмірі 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (що станом на момент подання цієї заяви становить 1 135,00 грн).
Проте Міністерством оборони України до поданої заяви про забезпечення позову не було додано до документів, що підтверджують сплату судового збору за подання цієї заяви у встановлених порядку і розмірі.
У той же час заявник у тексті даної заяви просить суд відстрочити сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову, посилаючись на те, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили, і його фінансування здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України.
Водночас приписи Бюджетного кодексу України та Положення про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 12.11.10. № 590, встановлюють тривалу процедуру отримання коштів, і на момент подання даної заяви Департаментом фінансів Міністерства оборони України судовий збір за подання даного клопотання не сплачено з об`єктивних та незалежних від нього причин, а саме, у зв`язку з відсутністю бюджетних коштів.
За доводами заявника, його майновий стан перешкоджає сплатити судовий збір у встановленому законом порядку і розмірі та надати до суду докази такої сплати.
Згідно з ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Частиною 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" унормовано, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
За змістом положень ст. 8 Закону України "Про судовий збір" питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується на розсуд суду в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони дійсно перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі.
Особа, яка заявляє відповідне клопотання про відстрочення сплати судового збору повинна навести доводи того, що її майновий стан об`єктивно перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі, а також надати докази, які б свідчили про вжиття ним всіх необхідних заходів для своєчасної сплати судового збору.
Із системного аналізу змісту норм зазначеної статті слідує, що положення пунктів 1 та 2 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи юридичної особи), а положення п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову в яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Аналогічна правова позиція з даного питання висловлена Великою Палатою Верховного Суду від 14.01.21. у справі № 0940/2276/18.
Судом встановлено, що Міністерство оборони України є юридичною особою, а тому питання щодо відстрочення сплати ним судового збору має вирішуватися відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 8 8 Закону України "Про судовий збір".
У той же час, предметом спору в даній справі не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
За таких обставин, суд позбавлений можливості задовольнити відповідне клопотання Міністерства оборони України та відстрочити йому сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову.
Частиною 7 ст. 140 ГПК України передбачено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 139 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.
Враховуючи те, що заява Міністерства оборони України про забезпечення позову подана без дотримання вимог ст. 139 ГПК України, остання підлягає поверненню заявнику.
Керуючись статтями 136, 137, 139, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Міністерства оборони України про відстрочення сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову відмовити.
Заяву Міністерства оборони України про забезпечення позову повернути заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 254-257 ГПК України.

Дата підписання: 16.12.21.

Суддя Т.М. Ващенко