ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2021 Справа № 917/1125/21

м.Полтава

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", провулок Нестерівський, 3-5, м.Київ, 04053 в особі Нафтогазвидобувного управління "Полтаванафтогаз", вул.Монастирська,12, м.Полтава, 36000

до Гоголівської селищної ради, вул. Горєва, 19, смт.Гоголеве, Великобагачанського району, Полтавської області,38300

про стягнення 3 901 265,82грн.

Суддя Кльопов І.Г.

Секретар Назаренко Я.А.

Представники сторін згідно протоколу судового засідання.

Обставини справи: Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" в особі Нафтогазвидобувного управління "Полтаванафтогаз" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Гоголівської селищної ради про стягнення 3 901 265,82грн. матеріальної шкоди у розмірі різниці між економічно обгрунтованими Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" тарифами на виробництво, транспортування і постачання теплової енергії та затвердженими Гоголівською селищною радою тарифами. Так, за період з 24.12.2018 по 01.03.2021 (по наданню послуг з теплопостачання) та за період з 01.10.2020 по 01.03.2021 (по наданню послуг з підігріву води для населення).

В обгрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач затверджував тарифи на постачання теплової енергії та підігріву води в розмірах, нижчих від собівартості. Довготривале порушення відповідачем майнових прав позивача завдало позивачу матеріальної шкоди у розмірі різниці між економічно обгрунтованими позивачем тарифами на виробництво, транспортування і постачання теплової енергії за затвердженими відповідачем тарифами.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 19.07.2021 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі; справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 19.08.2021

15.09.2021 за вхід. №10331 від відповідача надійшов відзив на позов. Відповідач проти позову заперечує. Так, відповідач зазначає, що необхідною умовою для притягнення органу місцевого самоврядування до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди є факти неправомірних дій бездіяльності органу місцевого самоврядування, виникнення шкоди та причинний зв"язок між неправомірними діями, бездіяльністю органу місцевого самоврядування і заподіянню ним шкоди. Підтверджуючи розмір заявлених до стягнення коштів позивач посилається лише на власну калькуляцію. Відтак, позивачем не доведено обгрунтованість тарифів.

Також не доведена позивачем і протиправність (незаконність) поведінки Гоголівської селищної ради або її бездіяльність та причинний зв"язок такої поведінки або бездіяльності із заподіяною шкодою. Позивач не зазначає в який строк Гоголівська селищна рада повинна була прийняти відповідне рішення, який порядок нею порушено тощо.

23.09.2021 за вхід. №10628 від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача. Позивач зазначає, що доводи, наведені Гоголівською селищною радою у відзиві від 13.09.2021 є безпідставними, не підтвердженими фактами та доказами та просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 26.10.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.11.2021.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 25.11.2021 суд відклав розгляд справи на 16.12.2021.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив наступні обставини:

Відповідно до п.п. 2.2.20 Статуту ПАТ «Укрнафта» одним із основних предметів діяльності Товариства є здійснення підприємницької діяльності з виробництва, постачання і передачі теплової та електроенергії.

Нафтогазовидобувне управління «Полтаванафтогаз» Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» здійснює виробництво, транспортування та постачання теплової енергії на підставі ліцензій, виданих Полтавською обласною державною адміністрацією.

НГВУ «Полтаванафтогаз» включено до переліку суб`єктів природної монополії, що здійснює транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами на території Полтавської області.

Включення ПАТ «Укрнафта» в особі НГВУ «Полтаванафтогаз» до вищевказаного переліку свідчить про те, що Позивач є суб`єктом природної монополії у сфері транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами на території Полтавської області.

Нафтогазовидобувне управління «Полтаванафтогаз» Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (надалі - НГВУ «Полтаванафтогаз» ПАТ «Укрнафта») здійснює виробництво, транспортування та постачання теплової енергії споживачам відповідно до затверджених в установленому порядку тарифів води» (надалі - Порядок формування тарифів), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року №869, для встановлення одноставкових тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання ліцензіат подає уповноваженому органові у друкованому та електронному вигляді заяву і розрахунки тарифів на планований період за встановленими такими органами формами з відповідними розрахунками, підтвердними матеріалами і документами, що використовувалися під час їх проведення.

Відповідно до п. 4 Порядку формування тарифів: тарифи на надання послуг з централізованого опалення - вартість надання одиниці послуги з централізованого опалення відповідної якості, розрахована на основі економічно обґрунтованих планованих витрат з урахуванням планованого прибутку; тарифи на надання послуг з централізованого постачання гарячої води - вартість надання одиниці послуги з централізованого постачання гарячої води визначеної кількості та відповідної якості, розрахована на основі економічно обгрунтованих планованих витрат з урахуванням планованого прибутку.

В серпні 2016 року ПАТ «Укрнафта» в особі НГВУ «Полтаванафтогаз» (надалі - Позивач) на підставі вищевказаної норми звернулося до Гоголівської селищної ради Великобагачанського району листом №11/01-634 від 09.08.2016, в якому повідомило про понесення значних збитків в зв`язку з підвищенням цін на енергоносії та просило внести до порядку денного питання погодження економічно обгрунтованих тарифів, а саме:

Тарифи на теплопостачання та підігрів води:

Опалення 1 кв. м. в опалювальний період: 1. Населення - 19,27 грн з ПДВ., Сторонні організації - 33,90 грн з ПДВ.

Теплова енергія, 1 Гкал.: 1. Сторонні організації - 828,00 грн з ПДВ.

Підігрів води 1 куб. м.: 1. Населення - 40,32 грн з ПДВ.

Підігрів води на одного чоловіка в місяць - 123,38 грн з ПДВ.

Також в даному листі Позивач повідомив орган місцевого самоврядування про те, що в найближчих населених пунктах, де надаються аналогічні послуги, тарифи на обігрів 1 м.кв. опалювальної площі вищі в 5-6 разів, а тарифи на виробництво 1 Гкал. теплової енергії вищі більші, ніж у 7 разів.

Розглянувши звернення Позивача, Гоголівська селищна рада рішенням від 22.09.2016 позачергової чотирнадцятої сесії сьомого скликання затвердила лише тарифи для сторонніх організацій в наступних розмірах:

- Опалення 1 кв. м. в опалювальний період, з ПДВ - 33,90 грн.

- Теплова енергія, 1 Гкал, з ПДВ - 500,00 грн.

Оскільки Відповідач всупереч п. 104 Порядку формування тарифів, не затвердив тарифи на теплопостачання та підігрів води для населення, то Позивач повторно листом №11/03-808 від 05.10.2016 звернувся до Відповідача з проханням щодо підвищення тарифів.

Розглянувши звернення Позивача, Гоголівська селищна рада рішенням від 31.10.2016 позачергової п`ятнадцятої сесії сьомого скликання затвердила комунальні тарифи для населення в наступних розмірах:

- Опалення (в опалювальний період) 1 кв. м., з ПДВ 11,36 грн.

- Підігрів води, 1 куб. м., з ПДВ 18,64 грн.

- Підігрів води на одного чоловіка в місяць, з ПДВ 59,48 грн.

В 2017 році рішенням від 15.08.2017 позачергової двадцять другої сесії сьомого скликання Гоголівської селищної ради було затверджено тариф на опалення 1 кв. м. в опалювальний період для населення в розмірі 19,27 грн з ПДВ.

В 2018 році ПАТ «Укрнафта» в особі НГВУ «Полтаванафтогаз» втретє звернулося листом № 01/01/11/06/02/13/03-24 від 14.09.2018 до Гоголівської селищної ради Великобагачанського району, в якому просило розглянути та затвердити на сесії тарифи на постачання теплової енергії та підігрів води в наступних розмірах:

1. Тариф на 1 мІ для населення - 27,00 грн з ПДВ.

2. Тариф на 1 мІ для сторонніх організацій - 31,86 грн з ПДВ.

3.Розрахунок вартості 1 Гкал. - 1 113,65 грн з ПДВ.

4. Тариф на підігрів 1 мі води - 54,23 грн з ПДВ.

5. Тариф на підігрів води на 1-го чоловіка - 165,94 грн з ПДВ.

За результатами розгляду вказаного листа Гоголівська селищна рада рішенням тридцять першої сесії сьомого скликання Гоголівської селищної ради від 11.10.2018, всупереч п. 104 Порядку формування тарифів, вирішила відкласти розгляд та затвердження тарифів на постачання теплової енергії та підігріву води, запропонованих НГВУ «Полтаванафтогаз», до наступного засідання сесії Гоголівської селищної ради у зв`язку з коротким терміном на вивчення даного питання

Позивач зазначає, що з огляду на те, що він не має права припиняти надання послуг з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії і постачання гарячої води, він змушений надавати вищевказані послуги згідно з останніми затвердженими (хоч і збитковими) тарифами.

В 2019 році ПАТ «Укрнафта» в особі НГВУ «Полтаванафтогаз» вчетверте звернулось до Гоголівської селищної ради Великобагачанського району листом № 01/01/11/06/02/16/03-19 від 04.11.2019, в якому повідомило Відповідача про те, що на житловий будинок за адресою вул. Горєва, 15 в смт. Гоголеве, встановлено вузол обліку тепла та відповідно просило розглянути та затвердити на сесії тарифи на постачання теплової енергії та підігрів води в наступних розмірах:

1. Тариф на 1 мІ для населення - 27,00 грн з ПДВ.

2. Тариф на 1 мІ для сторонніх організацій - 31,86 грн з ПДВ.

3. Розрахунок вартості 1 Гкал. - 1 113,65 грн з ПДВ для сторонніх організацій.

4. Розрахунок вартості 1 Гкал. - 1 026,49 грн з ПДВ для населення.

5. Тариф на підігрів 1 мі води - 54,23 грн з ПДВ.

6. Тариф на підігрів води на 1-го чоловіка - 165,94 грн з ПДВ.

Вказаний лист Відповідач залишив без відповіді.

В 2020 році Позивач звернувся до Відповідача листом № 01/01/11/06/02/16/03-222 від 21.08.2020, в якому повторно повідомив Відповідача про те, що на житловий будинок за адресою вул. Горєва, 15 в смт. Гоголеве встановлено вузол обліку тепла та відповідно вп`яте просив розглянути та затвердити на сесії тарифи на постачання теплової енергії та підігрів води в тих же розмірах, що і в попередньому році. Також нашою стороною зазначалося про те, що за 9 місяців 2019 року наше підприємство понесло величезні збитки у зв`язку з незатвердженням економічно обґрунтованих тарифів.

Вказаний лист Відповідач всупереч абз. 1 п. 11 (3) та п. 99 (4) «Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 1 червня 2011 року №869 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 3 квітня 2019 року № 291) (надалі - Порядок формування тарифів в новій редакції),також залишив без відповіді.

В 2020 році Позивач листом вшосте № 01/01/11/06/02/16/03-350 від 10.12.2020 звернувся до Відповідача, в якому просив затвердити економічно обґрунтовані тарифи.

За результатами розгляду вказаного листа Гоголівська селищна рада рішенням шостої позачергової сесії восьмого скликання Гоголівської селищної ради від 29.01.2021 вкотре всупереч п. 99 «Порядку формування тарифів в новій редакції вирішила залишити тарифи на постачання теплової енергії та підігріву води на території Гоголівської селищної ради без змін до закінчення карантину

Зважаючи на безпідставність прийнятого органом місцевого самоврядування рішення, Позивач всьоме листом № 01/01/11/06/02/16/03-05 від 08.02.2021 звернувся до Відповідача, в якому в черговий раз просив затвердити економічно обґрунтовані тарифи. Також листом № 01/01/11/06/02/16/03-06 від 08.02.2021 Позивач наголосив Відповідачеві на тому, що тариф 500 грн. за 1 Гкал з ПДВ не покриває навіть собівартості виготовлення 1 Гкал теплової енергії, яка становить 1050 грн. без ПДВ.

Відповідач же вкотре затвердив тарифи на постачання теплової енергії та підігріву води в розмірах, нижчих від собівартості (копія рішення сьомої позачергової сесії восьмого скликання Гоголівської селищної ради від 19.02.2021, яке набрало чинності 15.04.2021 та Зведена інформація щодо встановлення тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії за 2016-2021 роки - додаються).

Відповідач жодного разу не надавав заперечень щодо необґрунтованості поданих Позивачем розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, а також не пояснював причин незатвердження тарифів в розмірах, розрахованих Позивачем.

Зважаючи на довготривале порушення Відповідачем майнових прав Позивача в межах загального строку позовної давності, визначеного ч. 1 ст. 256 Цивільного кодексу України, вважає обґрунтованими вимоги щодо стягнення завданої Позивачеві матеріальної шкоди у розмірі різниці між економічно обґрунтованими Позивачем тарифами на виробництво, транспортування і постачання теплової енергії та затвердженими Відповідачем тарифами. Так, позивачем нараховано завдану та невідшкодовану матеріальну шкоду за період з 24.10.2018 по 01.03.2021 (по наданню послуг з теплопостачання) та за період з 01.10.2020 по 01.03.2021 (по наданню послуг з підігріву води для населення) у розмірі 3 901 265,82 грн.

Проаналізувавши обставини справи та надаючи їм правову оцінку, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 Господарського кодексу України державні регульовані ціни запроваджуються Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку.

Повноваження щодо встановлення тарифів на комунальні послуги розподілено між Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до законів України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» та «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» НКРЕКП встановлює тарифи на теплову енергію та комунальні послуги тим суб`єктам природних монополій та суб`єктам господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких вона здійснює.

Для решти суб`єктів господарювання, які не підпадають під сферу регулювання НКРЕКП, тарифи на теплову енергію та комунальні послуги встановлюються органами місцевого самоврядування.

Так, згідно із статтею 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, послуги з постачання гарячої води, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), транспортні та інші послуги).

Таким чином, рішення про встановлення тарифів на комунальні послуги може прийматися лише уповноваженими органами.

Статтею 19 Конституції України передбачається, що органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені конституцією та законами України.

Згідно із статтею 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення» державні регульовані ціни повинні бути економічно обґрунтованими (забезпечувати відповідність ціни на товар витратам на його виробництво, продаж (реалізацію) та прибуток від його продажу (реалізації).

Оскільки Позивач є суб`єктом природної монополії у сфері транспортування теплової енергії місцевими тепловими мережами на території смт. Гоголеве Миргородського району Полтавської області, то на нього поширюється дія законодавства, яке регулює діяльність суб`єктів природних монополій.

Статтею 9 Закону України «Про ціни і ціноутворення» встановлено, що державні фіксовані ціни і тарифи встановлюються на ресурси, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, на товари і послуги, що мають вирішальне соціальне значення, а також на продукцію, товари і послуги, виробництво яких зосереджено на підприємствах, що займають монопольне становище на ринку.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про природні монополії» одним із основних принципів регулювання діяльності суб`єктів природних монополій є принцип самоокупності суб`єктів природних монополій. При регулюванні цін (тарифів) на товари суб`єктів природних монополій органами, які регулюють діяльність суб`єктів природних монополій, мають враховуватися: витрати, які згідно із законами про оподаткування відносяться на валові витрати виробництва та обігу; податки і збори (обов`язкові платежі) до бюджетів та державних цільових фондів; вартість основних виробничих фондів, амортизаційні відрахування, потреби в інвестиціях, необхідних для відтворення основних виробничих фондів; очікуваний прибуток від можливої реалізації товарів за різними цінами (тарифами); віддаленість різних груп споживачів від місця виробництва товарів; відповідність якості товарів, що виробляються (реалізуються), потребам споживачів; державні дотації та інші форми державної підтримки.

Вказані норми закону реалізуються через закріплений у ч. 2 ст. 10 Закону України «Про ціни і ціноутворення» та ст. 15 Закону України «Про теплопостачання» принцип зміни державних фіксованих та регульованих цін і тарифів у зв`язку із зміною умов виробництва і реалізації продукції, змін цін на енергоносії та інших витрат.

Частиною третьою статті 20 Закону України «Про теплопостачання», який визначає основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання, встановлено, що тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством.

Відповідно до п. п. 2 п. а ч. 1 ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад віднесені повноваження щодо встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на теплову енергію (у тому числі її виробництво, транспортування та постачання), тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, на інші комунальні послуги (крім тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, тарифів на комунальні послуги, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), побутові, транспортні та інші послуги.

Зазначені повноваження є власними (самоврядними) повноваженнями виконавчого органу, який створюється для здійснення виконавчих функцій та повноважень місцевого самоврядування.

Таким чином, виходячи з положень п. п. 2 п. а ч. 1 ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування» та ч. 3 ст. 20 Закону України «Про теплопостачання», повноваження Гоголівської селищної ради (надалі Відповідач) в галузі тарифної політики пов`язані із встановленням або погодженням у порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на оплату теплової енергії, побутових, комунальних, транспортних та інших послуг.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування усіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, враховувати повну собівартість теплової енергії та забезпечувати рівень рентабельності не нижче граничного рівня рентабельності, встановленого Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення здійснюється підприємствами, діяльність яких регулюється на місцевому рівні, згідно з вимогами «Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води» (надалі Порядок), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 3 квітня 2019 року № 291) «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги».

Відповідно до п. п. 1 та 2 Порядку цей Порядок визначає механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами (далі - транспортування) та постачання, надання послуг з постачання теплової енергії і постачання гарячої води. Цей Порядок застосовується під час установлення органами місцевого самоврядування (далі - уповноважені органи) тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій, а також для суб`єктів господарювання на суміжних ринках, зазначених у пункті 1 цього Порядку, та поширюється на таких суб`єктів під час розрахунку зазначених тарифів.

Згідно п. 11. Порядку з метою забезпечення відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, та відповідно наданням послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, перегляд тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води та їх структури здійснюється уповноваженим органом кожного року (до початку опалювального періоду) за заявою ліцензіата (суб`єкта господарювання).

Відповідно до п. 99. Порядку розгляд розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, поданих ліцензіатом, здійснюється уповноваженим органом протягом одного календарного місяця з дня отримання відповідної заяви у порядку, встановленому Мінрегіоном.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення» державні регульовані ціни повинні бути економічно обґрунтованими (забезпечувати відповідність ціни на товар витратам на його виробництво, продаж (реалізацію) та прибуток від його продажу (реалізації).

Статтею 15 цього ж Закону передбачено гарантії, що надаються суб`єктам господарювання під час державного регулювання цін. Так відповідно до ч. ч. 1 та 2 вказаної статті Закону Кабінет Міністрів України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які встановили державні регульовані ціни на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, зобов`язані відшкодувати суб`єктам господарювання різницю між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів. Установлення Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування державних регульованих цін на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, без визначення джерел для відшкодування різниці між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів не допускається і може бути оскаржено в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про природні монополії» збитки, завдані в результаті дій чи бездіяльності органів, які регулюють діяльність суб`єктів природних монополій, підлягають відшкодуванню у порядку, передбаченому цивільним законодавством України.

Згідно з приписами ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За період існування спірних правовідносин між Позивачем і Відповідачем основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулювалися двома нормативно-правовими актами: Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV (чинним до 01.05.2019) та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (чинним з 01.05.2019 і дотепер).

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV (надалі Закон від 24.06.2004) виконавець має право на відшкодування втрат у разі затвердження відповідним органом місцевого самоврядування цін/тарифів нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 22 цього ж Закону виробник має право на відшкодування втрат у разі затвердження відповідним органом місцевого самоврядування цін/тарифів нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Згідно ч. 4 ст. 31 Закону від 24.06.2004 у разі встановлення органом місцевого самоврядування тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, орган, який їх затвердив, зобов`язаний відшкодувати з відповідного місцевого бюджету виконавцям/виробникам різницю між встановленим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг.

Стосовно інших доводів учасників справи, суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із п.1 ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно із ч.2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Судові витрати відповідно до вимог ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 129, 232-233,237-238 ГПК України, суд,

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233,237-238 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Сягнути з Гоголівської селищної ради (вул. Горєва, 19, смт.Гоголеве, Великобагачанського району, Полтавської області, 38300, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", провулок Нестерівський, 3-5, м.Київ, 04053, в особі Нафтогазвидобувного управління "Полтаванафтогаз", вул.Монастирська,12, м.Полтава, 36000, ) 3 901 265,82грн. заборгованості та 58518,99грн. судового збору.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.256 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено: 20.12.2021

Суддя Кльопов І.Г.