РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2021Справа № 910/16734/21
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БРЕНДСТАРТЕР"

до Державної інноваційної фінансово-кредитної установи

про стягнення 115 000,00 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "БРЕНДСТАРТЕР" до Державної інноваційної фінансово-кредитної установи про стягнення 115 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором надання послуг № 09/04 від 09.07.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 відкрито провадження у справі №910/16734/21, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

27.10.2021 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

22.11.2021 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

13.12.2021 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі № 910/16734/21 була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення уповноваженим представникам позивача та відповідача.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

09.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Брендстартер" (виконавець) та Державною інноваційною фінансово-кредитною установою (замовник) укладено Договір надання послуг № 09-04 (надалі також - Договір), відповідно до п. 1.1. якого в рамках проведення другого етапу конкурсу в відбору проектів, пов`язаних із створенням та/або використанням винаходів, корисних моделей, промислових зразків, ноу-хау та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності, для державного стимулювання (надалі - конкурс) виконавець зобов`язується надати послуги пов`язані з впровадженням проекту "Енергоефективне дерев`яне вікно з теплогенеруючим склопакетом" (код за ДК 021:2015-98110000-7, "Послуги підприємницьких, професійних та спеціалізованих організацій") (далі - послуги), а замовник зобов`язується прийняти ці послуги та своєчасно здійснити їх оплату в порядку, строк та на умовах, визначених цим Договором.

Зміст та деталізація послуг, що надаються, наведено специфікації, що є невід`ємною частиною цього Договору. (п. 1.2 Договору).

Послуги надаються в рамках експериментального проекту з організації діяльності фонду державного стимулювання створення і використання винаходів (корисних моделей) та промислових зразків, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.06.2018 року №500, Положення щодо конкурсного відбору проектів для державного стимулювання створення і використання винаходів (корисних моделей) та промислових зразків, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 12.12.2018 №1879. (п. 1.3 Договору).

У п. 3.1 Договору сторони погодили, що послуги надаються в два етапи:

1 етап - проведення лабораторних тестувань; аналіз захисту інтелектуальної власності.

2 етап - консалтингові послуги. Розроблення бізнес моделі; патентні дослідження та супровід.

За результатами першого етапу виконавець надає в електронному та паперовому вигляді звіт щодо виконання першого етапу. Строк надання послуг по першому етапу: 45 календарних днів з моменту підписання Договору та надання вихідних даних і матеріалів по даному проекту (п. 3.1.1 Договору).

За результатами другого етапу виконавець надає в електронному та паперовому вигляді звіт щодо виконання другого етапу. Строк надання послуг по другому етапу: 45 календарних днів після завершення першого етапу, прийняття послуг по першому етапу та одержання повідомлення про необхідність надання другого етапу (п. 3.1.3 Договору).

Після завершення кожного етапу надання послуг, виконавець надає замовнику у двох екземплярах підписаний зі своєї сторони акт наданих послуг з підтверджуючими документами (у разі потреби): копії первинних документів, завірені в установленому порядку: договорів, рахунків, актів приймання-передачі виконаних робіт, видаткових/прибуткових накладних). Підтверджуючі документи повинні містити вичерпну інформацію щодо об`ємів, ціни та загальної вартості виконаних послуг (п. 3.2 Договору).

Замовник протягом 10 робочих днів після отримання акту зобов`язаний повернути виконавцю підписаний зі своєї сторони екземпляр акту або мотивовану відмову від прийняття послуг. В разі мотивованої відмови замовника сторонами складається двосторонній акт з переліком необхідних доопрацювань та термінів їх виконання (п. 3.3. Договору).

За приписами пунктів 4.1- 4.4. Договору, загальна ціна цього Договору становить 199 999,00 грн без ПДВ. Вартість послуг по першому етапу складає 130 000,00 грн без ПДВ. Вартість послуг по другому етапу складає 69 999,00 грн без ПДВ. Розрахунки за надані послуги проводяться протягом 5 банківських днів після надання послуг по кожному етапу на підставі підписаного сторонами акту.

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2019, але у будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань сторонами за цим договором (п. 10.1. договору).

Додатковим договором №1 від 28.12.2019 до Договору сторони вирішили пункти 4.1- 4.3 Договору викласти в наступній редакції: «Загальна ціна цього Договору становить 165 999,00 грн без ПДВ. Вартість послуг по першому етапу складає 115 000,00 грн без ПДВ. Вартість послуг по другому етапу складає 50 999,00 грн без ПДВ.».

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що позивач в повній мірі виконав свої зобов`язання щодо першого етапу за Договором, за який відповідач не розрахувався, у зав`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 115 000,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору та Специфікації (додаток № 1) до Договору позивачем було надано відповідачу такі звіти в паперовому вигляді та на електронних носіях:

- аналітичний звіт з зазначенням рівня оцінки технологічного розвитку (TRL) проекту "Енергоефективне дерев`яне вікно з теплогенеруючим склопакетом";

- опис дорожньої карти наступних етапів розвитку проекту "Енергоефективне дерев`яне вікно з теплогенеруючим склопакетом";

- аналіз патентної чистоти для проекту "Енергоефективне дерев`яне вікно з теплогенеруючим склопакетом";

- звіт щодо виконання першого етапу послуг з провадження проекту "Енергоефективне дерев`яне вікно з теплогенеруючим склопакетом";

- аналітичний звіт з описом об`єкту інтелектуальної власності, детальним аналізом стану захисту інтелектуальної власності проекту.

Листом №14-34/20 від 14.01.2020 відповідач повідомив позивача про необхідність доопрацювання звіту, про що сторони підписали Акт №1 необхідних доопрацювань за Договором від 14.01.2020.

Листом №14-208/20 від 19.02.2020 відповідач повідомив позивача про необхідність доопрацювання звіту, про що сторони підписали Акт №2 необхідних доопрацювань за Договором від 19.02.2020.

Листом №14-272/20 від 12.03.2020 відповідач повідомив позивача про необхідність надання акту наданих послуг у двох екземплярах відповідно до п. 3.2 Договору.

Листом №09-379/20 від 27.04.2020 відповідач повідомив позивача, що з метою незалежної оцінки та неупередженої оцінки звіту, отриманого в рамках виконання Договору, замовником прийнято рішення направити його на незалежну експертизу до Державної наукової установи Українського інституту науково-технічної експертизи та інформації.

Листом №14-905/20 від 27.10.2020 відповідач направив позивачу копію Загального висновку науково-технічної експертизи виконання договору надання послуг №09-047 від 09.07.2019 за першим етапом впровадження проекту "Енергоефективне дерев`яне вікно з теплогенеруючим склопакетом" від 16.10.2020, складеного Державною науковою установою "Український інститут науково-технічної експертизи та інформації", копія якого міститься в матеріалах справи.

Позивач листом №16/12-2 від 16.12.2020 направив відповідачу доопрацьований звіт про виконання першого етапу послуг, що пов`язані із впровадженням проекту Енергоефективне дерев`яне вікно з теплогенеруючим склопакетом", в якому виправлені недоліки, зазначені у вказаному вище загальному висновку науково-технічної експертизи, а також підписаний позивачем акт наданих послуг на суму 115 000,00 грн у звязку з завершенням першого етапу.

Зазначені документи позивачем було направлено відповідачу засобами поштового зв`язку, що підтверджується описом вкладення у цінний лист, фіскальним чеком та накладною від 16.12.2020 та від 08.09.2021.

Однак, в порушення п. 3.3. Договору, відповідачем не повернуто позивачу підписаного акту наданих послуг на суму 115 000,00 грн, а також не надано обґрунтованої відповіді щодо відмови у підписані акту наданих послуг.

Отже, оскільки відповідачем не надано жодних зауважень чи викладеної у письмовому вигляді відмови від підписання акту наданих послуг на суму 115 000,00 грн, суд дійшов висновку, що послуги, згідно з указаним актом, є належним чином наданими виконавцем та строк їх оплати, згідно з п. 4.4 Договору, є таким, що настав.

Проте, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати відповідачем грошових коштів позивачу в розмірі 115 000,00 грн.

Отже, суд доходить висновку, що позовні вимоги щодо стягнення боргу в розмірі 115 000,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, суд відхиляє як необґрунтовані заперечення відповідача, викладені у відзиві, стосовно відсутності коштів на рахунку для розрахунку за надані послуги по Договору через неотримання їх від Мінекономрозвитку, оскільки наявність бюджетного фінансування не є умовою розрахунку за надані послуги та не може бути підставою для невиконання покладених на відповідача Договором зобов`язань.

Суд звертає увагу, що для господарсько-правових відносин характерна юридична рівність сторін, тобто бюджетна установа як отримувач і розпорядник бюджетних коштів не має будь-яких привілеїв чи пільг в межах виконання зобов`язань, взятих на себе за договором. Окрім цього, за змістом частини другої статті 617 ЦК, частини другої статті 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД", "Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

За наведених обставин, враховуючи відсутність належних спростувань від відповідача, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Разом з цим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У частинах першій, другій статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частинами третьою-п`ятою статті 126 зазначеного Кодексу, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Як уже зазначалося, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

На підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката позивачем надано доручення на надання професійної правничої допомоги від 06.10.2021, договір про надання професійної правничої допомоги від 28.10.2020, ордер серії АЕ №1084825 від 13.01.2021, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1777 від 17.12.2007, акт приймання-передачі послуг професійної правничої допомоги від 18.11.2021, детальний опис робіт (наданих послуг), рахунок-фактуру №СФ-0000047 від 12.10.2021, платіжне доручення №348 від 18.10.2021 про сплату за послуги у розмірі 16 000,00 грн.

Заперечуючи проти заявлених позивачем витрат на послуги адвоката у розмірі 16 000,00 грн, відповідач зазначив, що об`єм послуг, зазначений у описі робіт (наданих послуг) не є співмірним зі складністю справи.

Так, відповідно до опису робіт (наданих послуг) від 18.11.2021, Адвокатським бюро «Касьян та Партнери» в особі адвоката Касьяна О.В., надано такі послуги професійної правничої допомоги та здійснено витрати на надання таких послуг у справі № 910/16734/21:

1) підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості за договором про надання послуг до Державної інноваційної фінансово-кредитної установи (справа № 910/16734/21), що включало вивчення матеріалів, наданих Клієнтом, нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини, практики розгляду аналогічних спорів Верховним Судом, складання тексту позовної заяви на б (шести) аркушах, формування пакету позовної зави з додатками, витрачено часу - 6,7 годин;

2) підготовка відповіді на відзив на позовну заяву у справі № 910/16734/21, що включало вивчення та аналіз відзиву, доданих до нього письмових доказів, на які посилається відповідач, складання тексту відповіді на 3-х аркушах, підготовка для направлення на адресу відповідача та суду засобами поштового зв`язку, витрачено часу - 4 години.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи заперечення відповідача, суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката, не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, є неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), не відповідає критерію розумності і необхідності, а тому суд дійшов висновку про присудження на користь позивача його витрат на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної інноваційної фінансово-кредитної установи (вул. Б. Хмельницького, буд. 65-Б, м. Київ, 01054, ідентифікаційний код 00041467) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БРЕНДСТАРТЕР" (вул. Сергія Нігояна, буд. 68, м. Дніпро, 49064, ідентифікаційний код 37276524) борг у розмірі 115 000,00 грн, судовий збір у розмірі 2270,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 20.12.2021

Суддя Т. Ю. Трофименко