СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року м.Харків Справа №905/1183/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Ільїн О.В.,

за участю секретаря судового засідання Ярош В.В.,

за участю представників:

позивача (в режимі відеоконференції) Зорін О.В., ордер серія АА №1159456 від 24.11.2021 року, свідоцтво №4973 від 29.05.2012 року;

відповідача не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м.Краматорськ, Донецька область, (вх.№3191Д/1-40) на рішення Господарського суду Донецької області від 23.09.2021 року у справі №905/1183/21,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промторггруп Україна», м.Київ,

до Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м.Краматорськ, Донецька область,

про стягнення 1480757,65 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Промторггруп Україна» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» про стягнення заборгованості в сумі 1480757,65 грн., з яких: 1207855,76 грн. основний борг, 54403,15 грн. 3% річних, 138200,88 грн. інфляційні втрати та 80297,86 грн. пеня.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору №42/693 від 07.11.2018 року на надання транспортно-експедиційних послуг, зокрема в частині оплати наданих послуг в повному обсязі, що також стало підставою для нарахування штрафних санкцій.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 23.09.2021 року у справі №922/1183/21 (повний текст складено та підписано 23.09.2021 року, суддя Демідова П.В.) позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Промторггруп Україна» грошові кошті у розмірі 1480734,87 грн., з яких: 1207855,76 грн. основна сума боргу, 54403,15 грн. 3% річних, 138200,88 грн. інфляційних втрат, 80275,08 грн. пеня, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 22211,06 грн.

В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

Відповідач з вказаними рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 23.09.2021 року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що Господарським судом Донецької області не було всебічно та в повній мірі досліджено усі докази по справі, а саме не взято до уваги доводи апелянта про те, що оскільки в заявках на перевезення між сторонами було змінено порядок і терміни оплати, а подальшого узгодження термінів і порядку оплати між сторонами не проводилось, то відповідно між сторонами не було досягнуто усіх істотних умов поставки за відповідними заявками, а отже апелянт звільнений від відповідальності у зв`язку з наявністю прострочення позивача в якості кредитора.

Апелянт вказує, що судом залишено поза увагою факт порушення позивачем вимог ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позивачем не вказано чи виставлялися взагалі рахунки на оплату послуг на адресу апелянта для оплати наданих послуг.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.11.2021 року відкрито апеляційне провадження за скаргою відповідача; встановлено строк на протязі якого позивач має право подати відзив на апеляційну скаргу, а також встановлено строк на протязі якого учасники справи мають право подати до суду клопотання, заяви, документи та докази в обґрунтування своєї позиції по справі; справу призначено до розгляду в судове засідання і роз`яснено шляхи реалізації такого права.

29.11.2021 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№13796), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

30.11.2021 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Лота» надійшла заява (вх.№13865), в якій просило суд замінити позивача у справі з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промторггруп Україна» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Лота».

Так, 26.11.2021 року між ТОВ «Промторггруп Україна» та ТОВ «Лота» укладено договір про відступлення права вимоги №26-11 згідно умов якого первісний кредитор передає новому кредитору за плату право вимоги за договором на надання транспортно-експедиційних послуг №42/693 від 07.08.2021 року, право вимоги за яким було отримано первісним кредитором на підставі рішення Господарського суду Донецької області від 23.09.2021 року у справі №905/1183/21. Згідно пункту 1.2. договору новий кредитор отримує право вимагати від Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» (боржник) зобов`язання зі сплати заборгованості за договором на надання транспортно-експедиційних послуг №42/693 від 07.08.2021 року та рішенням, яка становить 1480734,87 грн., що складається з основної суми боргу за надані послуги у розмірі 1207855,76 грн., 3% річних у розмірі 54403,15 грн., інфляційних втрат у розмірі 138200,88 грн., пені у розмірі 80275,08 грн., а також витрат по сплаті судового збору в сумі 22211,06 грн.

Отже, як зазначає ТОВ «Лота», починаючи з 26.11.2021 року (з моменту підписання договору) саме йому належить право вимоги до ТОВ «Енергомашспецсталь» щодо сплати суми заборгованості, яка визначена у рішенні, у сумі 1480734,87 грн., що в силу приписів ст.512 Цивільного кодексу України та ст.52 Господарського процесуального кодексу України є підставою для здійснення заміни сторони у справі правонаступником.

До початку судового засідання 06.12.2021 року від відповідача надійшли заперечення на клопотання про заміну сторони (вх.№14084), в яких вказує, що договір відступлення права вимоги №26-11 від 26.11.2021 року суперечить чинному законодавству України, а саме ч.1 ст. 516 Цивільного кодексу України, оскільки передання права вимоги вчинено без погодження з боржником, що прямо передбачено договором на надання транспортно-експедиційних послуг. У якості додатку до заперечень надано копію позовної заяви про визнання договору про відступлення права вимоги №26-11 від 26.11.2021 року недійсним. При цьому відповідач просить суд зупинити провадження у справі №905/1183/21 до розгляду позовної заяви щодо визнання договору відступлення права вимоги недійсним.

Щодо клопотання про зупинення провадження, то колегія суддів відмовляє в його задоволенні з підстав необґрунтованості, оскільки, по-перше, заявником не доведено наявності саме судової справи за якої законодавцем надається суду право вчиняти дії по зупиненню провадження. По-друге, наявність спору щодо правонаступництва (переходу права вимоги) наразі не впливає на суть спірних правовідносин у даній справі.

За положеннями ч. 1 ст. 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України підставами для заміни кредитора у зобов`язанні, є: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Питання заміни сторони у судовому процесі її правонаступником вирішується виключно судом у порядку, передбаченому ст. 52 Господарського процесуального кодексу України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане з переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.

Колегія суддів звертає увагу, що процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене ст. 52 ГПК України, це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Питання процесуального правонаступництва у всіх випадках вирішується судом, який при вирішенні цього питання повинен дослідити по суті обставини правонаступництва та не може обмежитися встановленням формальних умов застосування відповідного припису.

Дослідивши обставини правонаступництва, зокрема зміст договору №42/693 від 07.11.2018 року, зміст договору №26-11 від 26.11.2021 року, колегією суддів встановлено, що правонаступництво у розрізі матеріального права є спірним, у зв`язку з чим проведення процесуального правонаступництва як похідного від матеріального є передчасним. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні відповідного клопотання ТОВ «Лота» про що було оголошено у судовому засіданні 06.12.2021 року та оголошено перерву у розгляді справи до 13.12.2021 року у зв`язку з технічними проблемами, які завадили продовженню роботи відеоконференцзв`язку.

07.12.2021 року на електронну пошту суду від позивача надійшло клопотання (вх.№14229) про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме додаткової угоди №1 про визнання договору про відступлення права вимоги №26-11 від 26.11.2021 року неукладеним.

Судове засіданні 13.12.2021 року продовжено та представник позивача оголосив, що проти позиції апелянта заперечує в повному обсязі з підстав викладених у відзиві.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлений належним чином шляхом направлення телефонограми.

Відповідно до ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, а також положення ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників стягувача та боржника, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язок.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 Господарського кодексу України).

Згідно ч.7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 07.11.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Промторггруп Україна» (експедитор, позивач у справі) та Публічним акціонерним товариством «Енергомашспецсталь» (клієнт, відповідач у справі) укладено договір №42/693 про надання транспортно-експедиційних послуг, відповідно до п.1.1 якого, даний договір регулює взаємовідносини сторін з організації та забезпечення експедитором, від свого імені або від імені клієнта, але в будь-якому випадку за винагороду, за рахунок, за дорученням та в інтересах клієнта, комплексу робіт та послуг з метою доставки імпортних, експортних, транзитних безпечних та, які не потребують особливих умов зберігання вантажів клієнта (далі іменованих вантажі), і вантажів клієнта в 20-ти, 40-ка та понад 40-футових контейнерів стандартів ISO (далі іменованих контейнери з вантажами) від місця, вказаного клієнтом до місця призначення, різними видами транспорту, за визначеним маршрутом, включаючи організацію та забезпечення залежно від маршруту.

Згідно з п.1.3 договору асортимент, кількість/об`єм вантажів, маршрут перевезення, способи транспортування і види транспорту, перевалки, додаткові затрати експедитора, зберігання, їх особливі умови, як потребують більш докладної регламентації, умови фрахтування (букінгу), необхідність стафірування/розстафірування, а також спосіб доставки вантажів в місце призначення узгоджується сторонами в заявках на перевезення, які є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 1.4 договору передбачено, що клієнт своєчасно та в повному обсязі здійснює оплату експедитору вартість робіт та послуг, виконаних в межах цього договору, тобто здійснює виплату експедитору винагороди та відшкодовує понесені в інтересах клієнта витрати (за умови попереднього узгодження сторонами їх розміру в письмовій формі).

Розділом 2 договору визначено обов`язки клієнта, зокрема: до початку процесу відвантаження/відправлення партії вантажу узгоджує з експедитором питання та надає експедитору заявку на перевезення, узгоджену сторонами, яка містить умови транспортування, перевалки, зберігання вантажу, порядок визначення ваги вантажу, вимоги щодо маркування і тари при прийманні/здачі на/з склад(у), необхідність та умови стафірування/розстафірування вантажу, порядок відвантаження вантажу з пункту перевалки (порту/аеропорту), а також реквізити по оформленню відвантажувальних документів (п.2.2).

Розділом 3 договору визначено обов`язки експедитора, зокрема: складає акт по факту виконаних основних/додаткових робіт та послуг, підтверджуючих обсяг виконаних робіт та послуг, який надається клієнту на затвердження (п.3.13); надає рахунки за перевезення з наданням ТТН та/або СМR та або коносамента після виконання перевезення; надає акт виконаних робіт безпосередньо в момент виконання господарської операції, але не пізніше, ніж через 2 дні після її закінчення. Акт виконаних робіт повинен містити обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документу, дата та місце складення, зміст та обсяг господарської операції, одиниця вимірювання господарської операції (в натурі та/або вартісному виражені), посада та прізвище осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, які дають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь в здійснені господарської операції (п.3.14).

Відповідно до п.5.1 договору вартість послуг експедитора за цим договором складається із вартості послуг виконання окремих доручень клієнта. Вартість виконання кожного доручення клієнта узгоджується сторонами договору та зазначається в заявці на перевезення про узгодження послуг за дорученням. Доручення та заявка на перевезення про узгодження послуг до нього є невід`ємними частинами договору.

Вартість послуг експедитора включає в себе винагороду експедитора та вартість витрат, які підлягають відшкодуванню експедитору на оплату послуг залучених третіх осіб (п.5.2 договору). Під винагородою експедитора розуміється різниця між вартістю послуг, узгодженою сторонами в заявці на перевезення про узгодження послуг, та сумою витрат на оплату послуг залучених третіх осіб. Винагорода розраховується експедитором самостійно (п.5.3 договору). Валютою договору встановлена гривня (п.5.5). Клієнт виплачує винагороду експедитору та відшкодовує витрати, понесені останнім під час виконання доручення клієнта, відповідно до виставлених рахунків в порядку узгодженому сторонами в п.5.7 цього договору. Сторони можуть домовитись про іншим порядок розрахунків в заявці на перевезення про узгодження послуг (п.5.6).

Згідно з порядком розрахунків, визначеного п.5.7 договору, платежі за виконані послуги відповідно до умов цього договору здійснюються шляхом банківського переказу коштів на рахунок експедитора за узгоджену кількість перевезень. Оплата за перевезення здійснюється після підписання акту виконаних послуг, надання оригіналу накладної (CMR) з відміткою отримувача про приймання вантажу, коносаменту. Строк оплати 15 (п`ятнадцять) банківських днів від дати отримання вказаних документів від експедитора (п.5.7.1). У випадку зміни порівняно з заявленим клієнтом в дорученні характеристик вантажу: ваги, вартості, габаритних розмірів, складу, та/або пунктів відправлення, доставки, перезавантаження експедитор має право узгодити з клієнтом збільшення вартості послуг (п.5.7.2).

Пунктом 5.8 договору визначено порядок здавання наданих послуг та виконаних доручень, а саме: здавання наданих послуг по кожному дорученню здійснюється експедитором за актом приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт). При цьому в день затвердження акту доручення вважається виконаним, а відповідні послуги надані в повному обсязі. Клієнт затверджує акт приймання передачі наданих послуг (виконаних робіт) або надає свої заперечення в письмовій формі не пізніше 10 робочих днів з дати отримання акту (п.5.8.1). Днем поставки вантажу вважається дата проставлення відповідного штампу в транспортному документі про надходження вантажу в пункт призначення, зазначений в дорученні, або дата підписання відповідного акту приймання-передачі вантажу (п.5.8.2).

Загальна сума договору складає 2500000,00 грн. без ПДВ (два мільйони п`ятсот тисяч грн., 00 коп.), крім того ПДВ 20% 500000,00 грн. (п`ятсот тисяч грн., 00 коп.), загалом 3000000,00 грн. (три мільйона грн., 00 коп.) (п.5.10 договору).

Експедитор та клієнт несуть один перед одним майнову відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх обов`язків за договором згідно з чинним законодавством України та правилами і звичаями, які діють на транспорті (п.6.1 договору).

Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 07.11.2020 року включно (п.8.1 договору).

Так, договір підписано представниками сторін та скріплено печатками.

Всі зміни, доповнення, протоколи, додатки до даного договору є його невід`ємною частиною та мають юридичну силу у випадку, якщо вони викладені в письмовій формі та підписані уповноваженими представниками сторін (п.10.1). Даний договір є дійсним лише в тому випадку, якщо договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печаткою (п.10.2).

Додатковою угодою 1 від 12.02.2019 року до договору №42/693 від 07.11.2018 року сторони погодили внести зміни до розділу 11 «Юридичні адреси, банківські реквізити сторін», якою внесли зміни в реквізити експедитора.

Додатковою угодою 2 від 08.05.2019 року до договору №42/693 від 07.11.2018 року сторони погодили викласти пункт 5.10 договору у наступній редакції: «Загальна сума договору складає 10000000,00 грн. без ПДВ (десять мільйонів грн., 00 коп.), крім того ПДВ 20% 2000000,00 грн. (два мільйони грн., 00 коп.), загалом 12000000,00 грн. (дванадцять мільйонів грн., 00 коп.)».

Додатковою угодою 3 від 08.10.2019 року до договору №42/693 від 07.11.2018 року сторони внесли зміни до розділу 11 «Юридичні адреси, банківські реквізити сторін», якою внесли зміни в реквізити клієнта та експедитора.

На виконання умов вказаного договору позивач надав обумовлені договором послуги на загальну суму 5591222,32 грн., а відповідач прийняв їх без зауважень, що підтверджується актами приймання передачі виконаних робіт (т.1, а.с. 35-79, 85, 89, 93, 97, 101).

Відповідачем перераховано позивачу оплату за надані послуги в загальному розмірі 4383366,56 грн., що підтверджується виписками АТ «Укрсиббанк» щодо рахунку ТОВ «Промторггруп Україна» за період 02.11.2018 року 07.11.2019 року в сумі 3508366,56 грн. та за період 07.11.2019 року 16.07.2020 року в сумі 875000,00 грн.

16.02.2021 року ТОВ «Промторггруп Україна» направило на адресу ПАТ «Енергомашспецсталь» претензію, в якій вимагало протягом 7 (семи) календарних днів з дня отримання претензії виплатити заборгованість за договором про надання транспортно-експедиційних послуг №42/693 від 07.11.2018 року у розмірі 1207855,80 грн. та повідомити про вжиті заходи в цей же строк, а також зазначило, що у разі невиконання заявлених у претензії вимог останнім будуть вчинені всі передбачені чинним законодавством дії для захисту порушених прав та інтересів, зокрема буде подано позов до суду, що призведе до збільшення боргу на суму штрафних санкцій та понесених збитків.

Відповідь на вказану претензію відповідачем не надано.

Невиконання відповідачем договору в частині оплати наданих послуг стало підставою для звернення до суду з позовом у даній справі.

За своєю правовою природою договір про надання транспортно-експедиційних послуг №42/693 від 07.11.2018 року є договором транспортного експедирування, за яким відповідно до ст.929 Цивільного кодексу України, одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Згідно зі ст.931 Цивільного кодексу України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 ст.612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Фактично відповідачем прийняті та неоплачені послуги на загальну суму 1207855,76 грн., тобто останнім не виконано, передбаченого договором та нормам чинного законодавством обов`язку щодо оплати належним чином виконаних послуг.

Несплата вказаної суми відповідачем обґрунтована тим, що сторони не узгодили терміни та порядок оплати в подальшому, так як передоплата, передбачена заявками на надання транспортно-експедиторських послуг здійснена не була.

Згідно заявок №2110-2019-1 від 21.10.2019, №1808-2019-2 від 18.08.2019, №№1808-2019 від 18.08.2019, №1808-2019-1 від 18.08.2019, №0511-2019-1 від 05.11.2019 та №0511-2019 від 05.11.2019 в графі вартість фрахту, умови оплати, визначено: 382099,88 грн. оплата до вивантаження, 222318,80 грн. 100% передоплата протягом 3-5 днів після надання інструкції на відправлення, 222318,80 грн. 100% передоплата протягом 3-5 днів після надання інструкції на відправлення, 222318,80 грн. 100% передоплата протягом 3-5 днів після надання інструкції на відправлення, 85616,66 грн. оплата до вивантаження, 85616,66 грн. оплата до вивантаження.

Відповідно до п.5.6 договору клієнт виплачує винагороду експедитору та відшкодовує витрати, понесені останнім під час виконання доручення клієнта, відповідно до виставлених рахунків в порядку узгодженому сторонами в п.5.7 цього договору. Сторони можуть домовитись про інший порядок розрахунків в заявці на перевезення про узгодження послуг.

Пунктом 5.7.1 договору передбачено, що платежі за виконані послуги відповідно до умов цього договору здійснюються шляхом банківського переказу коштів на рахунок експедитора за узгоджену кількість перевезень. Оплата за перевезення здійснюється після підписання акту виконаних послуг, надання оригіналу накладної (CMR) з відміткою отримувача про приймання вантажу, коносаменту. Строк оплати 15 (п`ятнадцять) банківських днів від дати отримання вказаних документів від експедитора.

Аналізуючи зміст вказаних умов договору, можна стверджувати, що п.5.6 договору передбачає право сторін домовитись про інший порядок розрахунків в заявці, проте, як вбачається зі спірних заявок виконавець погодив перелік робіт та послуг, передбачених у відповідних заявках але не умови оплати, у зв`язку з чим розрахунок має здійснюватись відповідно до п.5.7 договору, а саме після підписання акту виконаних послуг, відповідач протягом 15 банківських днів повинен був здійснити оплату наданих позивачем послуг.

Відсутність в заявці погодження умови її оплати, не спростовує дію умов договору щодо оплати в рамках якого укладались заявки.

Суд зауважує, що рахунок на оплату, за своєю правовою природою, не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити надані послуги.

До того ж, сторонами самостійно визначено, що зобов`язання відповідача щодо сплати наданих послуг виникає після підписання актів прийому-передачі виконаних робіт та не пов`язано з виставленням рахунків-фактури.

Колегія суддів Східного апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати за надані послуги, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 1207855,00 грн. Таким чином, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, що вимога про стягнення суми боргу за надані послуги за договором №42/693 від 07.11.2018 року у розмірі 1207855,00 грн. є обґрунтованою, матеріалами справи підтвердженою та такою, що підлягає задоволенню, а вказана сума стягненню з відповідача на користь позивача.

Як вже зазначалося, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.ст. 611, 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримання ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов`язання.

На підставі вищевказаної норми Закону за прострочення виконання зобов`язання позивачем розраховано за окремим актом приймання-передачі та заявлено до стягнення з відповідача на свою користь 3% річних всього в розмірі 54403,15 грн. та інфляційні втрати всього у розмірі 138200,88 грн.

Здійснивши перевірку заявленого позивачем розрахунку за кожний актом окремо інфляційних втрат, судом встановлено, що їх розмір складає 138577,91 грн. Тобто, розмір заявлених до стягнення позивачем інфляційних втрат є меншим дійсного розміру.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, враховуючи приписи ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, дійшов правомірного висновку щодо неможливості виходу за межі позовних вимог і стягнення з відповідача на користь позивача саме 138200,88 грн. інфляційних втрат (у розмірі заявленому позивачем).

Суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, перевіривши розрахунок позивача 3% річних згідно п. 1.9. та п. 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» вважає, що наданий позивачем розрахунок є обґрунтованим, а отже до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 55403,15 грн. 3% річних.

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Крім того, частина 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлює, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлює, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, а згідно із статтею 3 зазначеного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У пункті 6.1.1 договору сторони погодили, що у випадку прострочення платежів, узгоджених цим договором, додатковими угодами до договору, за винятком передоплати, сторона, яка прострочила сплачує іншій стороні пеню в розмірі 0,1% від суми, яка підлягає оплаті, за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, на підставі виставленого рахунку протягом 5 (п`яти) банківських днів с моменту його отримання.

Позивачем здійснено розрахунок пені за кожним актом окремо та заявлено до пеню в загальному розмірі 80297,86 грн. за період з 17.12.2020 року по 17.06.2021 року.

Суд першої інстанції, перевіривши розрахунок позивача заявленої до стягнення пені, з урахуванням норм чинного законодавства України, встановив, що розрахунок позивача є арифметично невірним та належним розміром пені є 80275,08 грн., тобто розмір пені є меншим ніж заявлено позивачем до стягнення.

При цьому, місцевим господарським судом досліджено та надано оцінку доводам відповідача щодо застосування строків позовної давності в частині стягнення пені і встановлено, що з огляду на приписи ч.7 Розділу IХ Прикінцевих положень Господарського кодексу України, позивачем не пропущено строк звернення з позовом про стягнення пені у даній справі та відсутні підстави для застосування наслідків її спливу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, а також враховує, що апеляційна скарга не містить будь-яких доводів та заперечень щодо висновків про відсутність підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення Господарського суду Донецької області від 23.09.2021 року у справі №905/1183/21 без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 74, 76-79, 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 23.09.2021 року у справі №905/1183/21 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2021 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя О.В. Ільїн