ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"09" грудня 2021 р. Справа № 911/2404/21

За позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз", 01021, місто Київ, Кловський узвіз, 9/1

до Комунального підприємства "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради, 08150, Київська область, Києво-Святошинський район, місто Боярка, вулиця Незалежності, 9

про стягнення 4 359 657,47 грн, що є вартістю безпідставно набутого майна

суддя Н.Г. Шевчук

секретар судового засідання М.Г. Байдрелова

за участю представників сторін:

від позивача: Трегубова А.В. (довіреність № 1-2593 від 29.12.2020);

від відповідача: Коваль Н.С. (наказ № 163-К від 01.10.2018).

суть спору:

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до господарського суду з позовом до Комунального підприємства "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради про стягнення 4 359 657,47 грн, що є вартістю безпідставно набутого майна природного газу в обсязі 335,992 тис. куб. метрів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у березні 2018 року відповідач безпідставно, без оформлення будь-яких договірних відносин з позивачем, здійснив відбір природного газу загальним об`ємом 335,992 тис. куб. м, а тому позивач просить відшкодувати вартість такого майна на підставі частини другої статті 1213 Цивільного кодексу України.

Як зазначав позивач, для відбору природного газу з газотранспортної системи, оператором якої є АТ "Укртрансгаз", через газорозподільну систему, оператором якої є ПАТ "Київоблгаз", відповідач повинен був мати постачальника відповідних обсягів природного газу, а за його відсутності відповідач не мав підстав здійснювати відбір природного газу та повинен був самостійно припинити власне газоспоживання, як це передбачено абзацом 2 пункту 3 глави 5 розділу VI Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2493, та пунктом 10 розділу 2 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2496.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.08.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Відповідач у відзиві на позовну заяву № 405 від 07.09.2021 заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та зазначає, що твердження позивача є хибними і не відповідають дійсності, оскільки відповідач мав діючі договори на постачання природного газу у спірний період з ПАТ "НАК "Нафтогаз України". Також відповідачем заявлено про сплив строку позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані документи (копії - в матеріалах справи та оригінали - в судовому засіданні), з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

31 січня 2017 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (у тексті договору - продавець) та Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (у тексті договору - покупець) було укладено договір про закупівлю природного газу №-ВТВ (договір-1), відповідно до пункту 1.1 якого продавець зобов`язується передати у власність покупця у січні-квітні 2017 року газ природний, скраплений або в газоподібному стані (природний газ (природний газ для забезпечення виробничо-технологічних потреб та власних потреб, природний газ для забезпечення балансування) (далі - газ), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

В подальшому 26.09.2017 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" було укладено договір про закупівлю природного газу №-ВТВ (договір-2).

Згідно із пунктом 1.1 Договору-2, продавець зобов`язується передати у власність покупцеві протягом жовтня 2017 року - квітня 2018 року газове паливо (природний газ для забезпечення виробничо-технологічних потреб та власних потреб, природний газ для забезпечення балансування) (далі - газ), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Пунктом 2.1 Договору-2 продавець передає покупцеві протягом жовтня 2017 року - квітня 2018 року газ в загальному обсязі 210 000 тис. куб. м газу, у числі по місяцях: жовтень 2017 15 000 тис. куб. м, листопад 2017 35 000 тис. куб. м, грудень 2017 - 45 000 тис. куб. м, січень 2018 - 50 000 тис. куб. м, лютий 2018 - 40 000 тис. куб. м, березень 2018 - 20 000 тис. куб. м та квітень 2018 - 5 000 тис. куб. м.

Згідно із пунктом 3.2 Договору-2 приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці передачі, оформлюється актом приймання-передачі газу в порядку, встановленому п. 3.3 Договору.

Не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем передачі газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акту приймання-передачі газу, у якому зазначаються обсяги газу, ціна газу та вартість переданих обсягів газу. Продавець не пізніше 12-го числа місяця, наступного за місяцем передачі газу, зобов`язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником продавця та скріплений його печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (пункт 3.3 Договору-2).

Згідно з актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2018 ПАТ "НАК "Нафтогаз України" передав, а АТ "Укртрансгаз" прийняв природний газ для забезпечення виробничо-технологічних потреб, власних потреб у обсязі 25000,000 тис. куб. м.

Таким чином, позивачем для забезпечення власної господарської діяльності були придбані у власність вказані обсяги природного газу (майно), власником якого відповідно є позивач.

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" обґрунтовані тим, що у березні 2018 року відповідач безпідставно, без оформлення будь-яких договірних відносин з позивачем, здійснив відбір природного газу загальним об`ємом 335,992 тис. куб. м.

Як зазначав позивач, для відбору природного газу з газотранспортної системи, оператором якої є АТ "Укртрансгаз", через газорозподільну систему, оператором якої є ПАТ "Київоблгаз", відповідач повинен був мати постачальника відповідних обсягів природного газу, а за його відсутності відповідач не мав підстав здійснювати відбір природного газу та повинен був самостійно припинити власне газоспоживання, як це передбачено абзацом 2 пункту 3 глави 5 розділу VI Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2493, та пунктом 10 розділу 2 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2496.

На підтвердження вказаних обставин позивач, як на докази, посилається і додав до позовної заяви копії наступних документів: звіти про поділ фактичного обсягу природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ "Київоблгаз" за січень 2017 року, за лютий 2017 року, за березень 2017 року, березень 2018 року; зведений реєстр ПАТ "Київоблгаз" фактичного обсягу розподілу природного газу по категоріях споживачів за лютий 2017 року; алокацію (звіт) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ "Київоблгаз" за березень 2017 року.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначає, що між ним (споживач) та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) були укладені договори постачання природного газу. Зокрема, стосовно спірного періоду було укладено договір постачання природного газу № 2125/1718-ТЕ-41 від 18.09.2017, договір № 2126/1718-БО-41 від 18.09.2017 та договір № 2127/1718-ТЕ-41 від 18.09.2017.

Зважаючи на вищевикладене, відповідач зазначав, що наявність укладених, діючих договорів на постачання природного газу з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у спірний період спростовують твердження позивача про безпідставність відбору газу з газотранспортної системи.

Позивач в свою чергу заперечував твердження відповідача, зазначаючи, що наявність укладених між відповідачем та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" договорів не свідчить про здійснення поставки газу відповідачу, доказом чого може бути лише підписаний сторонами акт приймання-передачі газу, який засвідчує факт проведення господарської операції, який, однак, відповідачем до відзиву не надано. При цьому позивач послався на практику Верховного Суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов таких висновків.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами Глави 83 Цивільного кодексу України.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов:

а) набуття або збереження майна;

б) набуття або збереження за рахунок іншої особи;

в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають:

1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого;

4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

У відповідності до змісту статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Так, обставини споживання природного газу у вказаних позивачем об`ємах у березні 2018 року відповідачем не заперечується, а тому в розрізі спірних правовіднсин та підстав заявленого позову необхідно встановити наявність або відсутність підстав для такого споживання.

Правові засади функціонування ринку природного газу врегульовано приписами Закону України "Про ринок природного газу" від 09.04.2015 № 329-VIII.

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин), вказаний Закон містить такі терміни:

- газотранспортна система - технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об`єктами і спорудами, пов`язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу (пункт 7);

- оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників) (пункт 17);

- оператор газосховища - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із зберігання (закачування, відбору) природного газу з використанням одного або декількох газосховищ на користь третіх осіб (замовників) (пункт 18);

- оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників) (пункт 19);

- ринок природного газу - сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), послуг установки LNG (пункт 33);

- суб`єкт ринку природного газу - оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач (пункт 39).

Відповідно до абзацу 1 частини статті статті 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Приписами статті 22 Закону України "Про ринок природного газу" встановлено, що права та обов`язки оператора газотранспортної системи визначаються цим Законом, кодексом газотранспортної системи, іншими нормативно-правовими актами, а також договором транспортування природного газу.

З метою виконання функцій, передбачених частиною першою статті 20 цього Закону, оператор газотранспортної системи зобов`язаний, зокрема, здійснювати балансування та функції оперативно-диспетчерського управління газотранспортною системою в економний, прозорий та недискримінаційний спосіб; вживати інших заходів, необхідних для безпечної та стабільної роботи газотранспортної системи, що передбачені цим Законом або не суперечать законодавству.

Кодекс газорозподільних систем, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2494, визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин).

Пунктами 2-4 глави 5 розділу VI Кодексу газорозподільних систем передбачено, що фактичний розподіл природного газу, належного споживачу (його постачальнику), здійснюється Оператором ГРМ в загальному потоці природного газу від точок його надходження в ГРМ до пунктів призначення споживача.

По об`єктах споживачів, що не є побутовими, споживання підтвердженого обсягу природного газу протягом місяця здійснюється, виходячи з добового підтвердженого обсягу природного газу. При цьому місячний обсяг їх споживання не повинен перевищувати місячний підтверджений обсяг природного газу.

Якщо за підсумками місяця фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу споживачем (побутовими споживачами), буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу, його (їх) постачальник має врегулювати об`єми небалансу (дефіцит) природного газу відповідно до вимог Кодексу ГТС.

Кодекс газотранспортної системи, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2493, є регламентом функціонування газотранспортної системи України та визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України. Дія цього Кодексу поширюється на всіх суб`єктів ринку природного газу України: операторів суміжних систем, газовидобувні підприємства, замовників, споживачів та постачальників природного газу незалежно від підпорядкування та форми власності (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин).

Пунктом 5 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи надано визначення термінам, що використовуються в цьому Кодексі, зокрема:

- алокація - віднесення оператором газотранспортної системи обсягу природного газу в точках входу/виходу до/з газотранспортної системи по замовниках послуг транспортування (у тому числі в розрізі їх контрагентів (споживачів)) з метою визначення за певний період обсягів небалансу таких замовників;

- балансування системи - це діяльність, яка здійснюється оператором газотранспортної системи в рамках надання послуг транспортування, що полягає у врівноваженні попиту та пропозиції природного газу у газотранспортній системі, що охоплює фізичне балансування та комерційне балансування;

- комерційне балансування - це діяльність оператора газотранспортної системи, що полягає у визначенні та врегулюванні небалансу, який виникає з різниці між обсягами природного газу, що надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, відібраного через точку виходу, у розрізі замовників послуг транспортування, що здійснюється на основі даних, отриманих в процедурі алокації;

- небаланс - різниця між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу, та відібраними замовником послуг транспортування з газотранспортної системи на точці виходу, що визначається за процедурою алокації;

- несанкціонований відбір природного газу - відбір природного газу: за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період; без укладення відповідного договору з постачальником; шляхом самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку; шляхом самовільного відновлення споживання природного газу.

Пунктом 8 Глави 3 Розділу ХІІ Кодексу газотранспортної системи визначено, що алокація фактичних обсягів споживача можлива тільки на постачальника, зазначеного у відповідній підтвердженій номінації/реномінації, крім випадків, передбачених нижче. У разі несанкціонованого відбору газу споживачем весь відповідний обсяг вноситься в алокацію на відповідного оператора газорозподільної системи, а по прямому споживачу - на оператора газотранспортної системи.

З огляду вказаних вище законодавчих норм слідує, що небаланс внаслідок несанкціонованого відбору природного газу споживачем врегульовується за рахунок віднесення оператором ГТС, у спірних правовідносинах - позивачем, вартості такого газу у складі послуги балансування на оператора ГРМ та сплатою останнім цієї послуги. Надалі, в якості вартості небалансу (з підвищеним коефіцієнтом), ці обсяги сплачуються споживачем оператору ГРМ.

Тобто, оператор ГТС, який здійснює фізичне балансування ГТС, має при виникненні різниці в поданих та відібраних обсягах газу здійснювати захист свого права у спосіб комерційного балансування, а саме надання послуг балансування на відповідний обсяг газу та стягнення їх вартості, тоді як Кодексом газотранспортної системи не передбачено визначення непрямого споживача, об`єкти якого підключені до газорозподільної мережі, відповідальним перед оператором ГТС за виникнення небалансу в газотранспортній системі, а також можливості стягнення оператором ГТС вартості природного газу або послуг балансування з такого споживача.

З доданого до позовної заяви звіту про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу ПАТ "Київоблгаз" за спірний період слідує, що алокації обсягів природного газу, зокрема у березні 2018 року 335,992 тис. куб. м, які за доводами позивача було безпідставно відібрано відповідачем, оператором ГРМ - ПАТ "Київоблгаз" віднесено до постачальника - ПАТ "НАК "Нафтогаз України".

Тобто, зі змісту спірних правовідносин та відповідно наданих позивачем документів слідує, що Комунальне підприємство "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради не є прямим споживачем Акціонерного товариства "Укртрансгаз", об`єкти якого приєднані безпосередньо до газотранспортної системи, та отримує природний газ на точці виходу з газорозподільної мережі після його транспортування позивачем магістральними газопроводами до газорозподільних станцій та подальшого транспортування (розподілу) газорозподільною мережею в межах іншої послуги, яка надається оператором ГРМ.

Між тим, відомості звіту про поділ фактичного обсягу природного газу за березень 2018 року не свідчать про здійснення відбору газу безпосередньо Комунальним підприємством "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради.

Разом з тим, між Комунальним підприємством "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" було укладено договори постачання природного газу № 2125/1718-ТЕ-41 від 18.09.2017, № 2126/1718-БО-41 від 18.09.2017 та № 2127/1718-ТЕ-41 від 18.09.2017.

Відповідно до умов цих договорів постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цих договорів.

Природний газ, що постачається за договорами, використовується споживачем: виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню за договором від 18.09.2017 № 2125/1718-ТЕ-41; виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями за договором від 18.09.2017 № 2126/1718-БО-41; виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями за договором від 18.09.2017 № 2127/1718-ТЕ-41.

При цьому, обсяги газу, які планується поставити за цими договорами (плановий обсяг), повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, зазначених у пункті 1.2 договору (пункти 2.2 Договорів постачання природного газу).

Пунктом 2.1 Договору № 2125/1718-ТЕ-41 від 18.09.2017 визначено, що постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2018 (включно) природний газ обсягом до 1715,316 тис. куб.м.

Пунктом 2.1 Договору № 2126/1718-БО-41 від 18.09.2017 визначено, що постачальник передає споживачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 251,593 тис. куб.м.

Пунктом 2.1 Договору № 2127/1718-ТЕ-41 від 18.09.2017 визначено, що постачальник передає споживачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 39,976 тис. куб.м.

Відповідно до розділу 3 вказаних Договорів, постачальник передає споживачеві природний газ у його загальному потоці у разі передачі: - природного газу власного видобутку - у пунктах приймання-передачі природного газу від газодобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи; - імпортованого природного газу - у пунктах приймання-передачi природного газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та в пунктах приймання передачі природного газу з підземних сховищ до газотранспортної системи.

Постачання природного газу за цим договором здійснюється виключно за умови дотримання споживачем вимог пункту 12 Положення.

У разі невиконання споживачем вимог пункту 12 Положення постачальник не підтверджує планові обсяги газу (номінацію) для споживача, при цьому передача природного газу не здійснюється.

Постачальник застосовує процедуру подання номінацій та реномiнацiй вiдповiдно до Кодексу газотранспортної системи. Номінація надається в обсязі необхідному споживачу за цим договором за умови виконання споживачем вимог пункту 12 Положення.

Постачальник протягом трьох днів з моменту підтвердження оператором газотранспортної системи номінацiп повідомляє споживачу про розмір поданої номінації (крім випадків, коли номінація не надається) шляхом надсилання вiдповiдного повідомлення на електронну адресу, зазначену споживачем у розділі 13 цього договору.

Споживання підтвердженого обсягу природного газу протягом розрахункового періоду здійснюється, як правило, рівномірно, виходячи з добової норми. Споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання.

У разі коли оператор газотранспортної системи за підсумками розрахункового періоду встановлює негативний небаланс за об`єктами споживача, споживач зобов`язаний у порядку, визначеному цим договором, оплатити постачальнику витрати на врегулювання такого небалансу, зокрема вартість наданої оператором газотранспортної системи послуги з балансування. При цьому споживач погоджується на оплату в безумовному порядку вартості наданої постачальникові оператором газотранспортної системи послуги з балансування.

Кількість природного газу, яка передається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу споживача відповідно до вимог, установлених Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494, Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2493 (пункти 4.1 Договорів).

Договір № 2125/1718-ТЕ-41 від 18.09.2017, Договір № 2126/1718-БО-41 від 18.09.2017, Договір № 2127/1718-ТЕ-41 набирають чинності з дати їх підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діють в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 до 31.03.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного виконання.

За змістом статей 11, 509, 627 Цивільного кодексу України та статті 179 Господарського кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Укладені між Комунальним підприємством "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" договора за своїм змістом є договорами поставки та є належною правовою підставою для виникнення у сторін взаємних прав та обов`язків, обумовлених цими договорами.

Відповідно до частини першої статті 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Приписами статті 714 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки енергоносіїв приєднаними мережами застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

З врахуванням наведеного суд дійшов висновків, що споживання відповідачем у березні 2018 року природного газу для виробництва теплової енергії відбулося не безпідставно, а на підставі укладених між відповідачем та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" договорів постачання природного газу в межах передбачених цими Договорами обсягів постачання та з дотриманням вимог чинного законодавства.

Посилання позивача на відсутність підписаних актів прийому-передачі природного газу на виконання укладених договорів за спірний період, як на обставину несанкціонованого відбору газу, є довільним тлумаченням Кодексу газотранспортної системи, оскільки положенням пункту 5 Глави 1 Розділу І цього Кодексу надано визначення поняття несанкціонованого відбору природного газу, яке не ґрунтується на наявності чи відсутності у споживача актів приймання передачі природного газу.

Крім того, суд зазначає, що відсутність актів приймання-передачі природного газу за наявності договорів на його поставку не може свідчити про невиконання позивачем обов`язку поставки цього газу за спірний період, оскільки видача номінацій теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені між ними, і поставка природного газу виробникам теплової енергії та теплопостачальним підприємствам є обов`язком АТ НАК "Нафтогаз України", а не його правом.

Враховуючи доведеність правомірного споживання природного газу Комунальним підприємством "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради у березні 2018 року саме на підставі договорів постачання природного газу № 2125/1718-ТЕ-41 від 18.09.2017, № 2126/1718-БО-41 від 18.09.2017 та № 2127/1718-ТЕ-41 від 18.09.2017, укладених з ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", відсутність у матеріалах справи доказів вжиття позивачем заходів, щодо обмеження або припинення газопостачання з підстав несанкціонованого відбору природного газу, то позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення 4 359 657,47 грн вартості безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 335,992 тис. куб. м, є такими, що не ґрунтується на нормах законодавства України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Таким чином, за результатами повного та всебічного дослідження поданих доказів, які стосуються предмету доказування та аналізу аргументів сторін, з урахуванням поданих на їх підтвердження документів, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Щодо заявленої вимоги відповідача про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення безпідставно набутих коштів, суд зазначає наступне.

Стаття 256 Цивільного кодексу України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями частини третьої статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач, заперечуючи проти позову, також просить суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача.

Згідно із частиною четвертою статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з тим, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи недоведеність позивачем наявності обставин безпідставного набуття відповідачем природного газу загальним об`ємом 335,992 тис. куб. метрів та стягнення у зв`язку з цим з нього 4 359 657,47 грн вартості безпідставно набутого майна, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування позовної давності до вимог позивача.

Зважаючи на викладене. підстави для задоволення позову відсутні.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що 30.03.2020 Верховна Рада України прийняла Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (Закон 540-ІХ), яким продовжені юридичні строки, зокрема, загальна та спеціальна позовна давність, строки нарахування штрафних санкції на строк дії карантину (пунктт 12-14 Розділу 5 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статями 129, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

У позові відмовити повністю.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Повне рішення складено та підписано: 16.12.2021