ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року

м. Київ

Справа № 916/2870/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Колос І.Б. (головуючий), Бенедисюка І.М., Булгакової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Малихіної О.В.,

представників учасників справи:

позивача - громадської спілки «Коаліція аудіовізуальних і музичних прав» - Неволіна А.Ю., адвокат (довіреність від 20.09.2020),

відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Моноліт» - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Моноліт»

на рішення господарського суду Одеської області від 17.05.2021 (суддя Малярчук І.А.)

та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 (головуючий суддя: Лавриненко Л.В., судді: Аленін О.Ю., Мишкіна М.А.)

у справі № 916/2870/20

за позовом громадської спілки «Коаліція аудіовізуальних і музичних прав» (далі - Спілка, позивач)

до товариства з обмеженою відповідальністю «Моноліт» (далі - Товариство, відповідач)

про укладення договору щодо надання дозволу на кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і суміжних прав.

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

Спілка звернулася до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства про визнання укладеним з 10.04.2020 договору № 06-31/08/20 про надання дозволу на кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і суміжних прав, крім прав організацій мовлення на програми організацій мовлення на умовах та у редакції, викладеній у позовній заяві.

Позов обґрунтовано тим, що Спілка є єдиною в Україні акредитованою організацією колективного управління у сфері обов`язкового колективного управління - кабельна ретрансляція об`єктів авторського права та/або суміжних прав, крім прав організацій мовлення щодо їхніх власних програм (передач) мовлення. Згідно з вимогами частини третьої статті 20 Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» (далі - Закон № 2415-VIII) користувачі, у тому числі і відповідач, зобов`язані укласти з організацією колективного управління договір про використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав. Спілка 31.08.2020 надіслала на адресу відповідача проект договору, однак останній, не надав відповіді на неї.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням господарського суду Одеської області від 17.05.2021 зі справи № 916/2870/20 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Визнано укладеним з 10.04.2020 Спілкою і Товариством договір № 06-31/08/20 про надання дозволу на кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і суміжних прав, крім прав організацій мовлення на програми організацій мовлення в редакції позивача. Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2 102 грн.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що Спілка, яка є єдиною в Україні акредитованою організацією в сфері обов`язкового колективного управління - кабельна ретрансляція об`єктів авторського і (або) суміжних прав (крім прав організацій мовлення щодо їхніх власних програм (передач) мовлення) (згідно з чинним на час вирішення спору наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України № 14 від 10.09.2019) є належним позивачем у даній справі; в межах програм (телерадіопрограм), які ретранслюються відповідачем, використовуються об`єкти авторського права і (або) суміжних прав; проаналізувавши зміст запропонованого проекту договору, суд не вбачав в ньому умов, які б суперечили законодавству; дійшов до висновку про наявність підстав вважати укладеним такий договір на запропонованих позивачем умовах, зокрема, щодо застосування умов цього правочину до правовідносин, що виникли між сторонами з 10.04.2020, оскільки відповідач на протязі усього часу (що передував зверненню до суду з відповідним позовом) продовжував безоплатно, за відсутності договору з акредитованою організацією обов`язкового колективного управління, використовувати об`єкти авторського та суміжних прав шляхом кабельної ретрансляції.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 апеляційну скаргу Товариства на рішення господарського суду Одеської області від 17.05.2021 зі справи № 916/2870/20 задоволено частково; рішення господарського суду Одеської області від 17.05.2021 зі справи № 916/2870/20 змінено; пункт 2 резолютивної частини рішення господарського суду Одеської області від 17.05.2021 у справі № 916/2870/20 викладено в такій редакції: «З 04.10.2021 року вважати укладеним між громадською спілкою «Коаліція аудіовізуальних і музичних прав» і товариством з обмеженою відповідальністю «Моноліт» договір про надання дозволу на кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і суміжних прав, крім прав організацій мовлення на програми організацій мовлення.». Пункт 5.1 договору № 06-31/08/20 викладено у такій редакції: «Договір є укладеним з 04.10.2021». Абзац перший підпункт 3.1.2 пункту 3.1 договору № 06-31/08/20 викладено у такій редакції: «в день укладення цього договору довідково надати Спілці інформацію щодо найменувань програм організацій мовлення, які ретранслюються провайдером, станом на 04.10.2021 року.». Виключено з пункту 1 Додатку № 3 до договору № 06-31/08/20 умови про застосування щомісячних тарифів за одного абонента провайдера у період з 10.04.2020 по 31.12.2020 р. у розмірі 0,40 грн. за одного абонента, у період з 01.01.2021 по 04.10.2021 р. у розмірі 0,90 грн. за одного абонента. В іншій частині рішення господарського суду Одеської області від 17.05.2021 у справі № 916/2870/20 залишено без змін.

Змінюючи рішення місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції зазначив, що вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про наявність підстав вважати укладеним такий договір на запропонованих позивачем умовах, зокрема, щодо застосування умов цього правочину до правовідносин, що виникли між сторонами з 10.04.2020, оскільки відповідач протягом усього часу (що передував зверненню до суду з відповідним позовом) продовжував безоплатно, за відсутності договору з акредитованою організацією обов`язкового колективного управління, використовувати об`єкти авторського та суміжних прав шляхом кабельної ретрансляції. При цьому суд апеляційної інстанції вказав, що звертаючись із позовом, Спілка не доводить жодними доказами та не обґрунтовує існування правовідносин між нею та Товариством з 10.04.2020, тобто, з дати затвердження тарифів; лише 31.08.2020 Спілкою направлено пропозицію укласти договір. Апеляційний господарський суд, з посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 30.09.2021 у справі № 906/1205/20, зазначив, що договірні правовідносини між сторонами виникають лише з дати набрання законної сили рішенням суду, тому є безпідставними визначені в проекті договору умови про набрання договором чинності з моменту підписання його сторонами та застосування умов договору до правовідносин, що виникли між сторонами з 10 квітня 2020 року та в частині узгодження щомісячних тарифів за одного абонента провайдера у період з 10.04.2020 по 04.10.2021.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі Товариство просить рішення суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

2. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В обґрунтування доводів касаційної скарги Товариство визначає підстави касаційного оскарження судових рішень передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та посилається на те, що судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосовано норми права, а саме приписи статті 187 Господарського кодексу України та статті 631 Цивільного кодексу України без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 30.09.2021 у справі № 906/1205/20. Крім того, вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах в аспекті щодо об`єму терміну «кабельна ретрансляція» і визначення меж сфери застосування кабельної ретрансляції. Поряд з цим також посилається на порушення приписів статей 180, 187 Господарського кодексу України, статей 631, 1003 Цивільного кодексу України, статті 1 Закону України «Про авторське право та суміжні права», статті 42 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», статей 12, 20, 24 Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав», статей 74, 76, 236, 237, 286-291, 308, 311 ГПК України, Європейську конвенцію про транскордонне телебачення, Закон України «Про ратифікацію Європейської конвенції про транскордонне телебачення» від 17.12.2008 № 687-VI, рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 02.04.2008 № 652.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу Спілка просить Суд задовольнити частково касаційну скаргу Товариства, постанову апеляційного господарського суду в частині зміни рішення суду першої інстанції скасувати. В решті вимог касаційної скарги відмовити. Крім того, Спілка у відзиві повідомляє Суд, що очікує понести витрати на професійну правову допомогу орієнтований розмір яких становить 20 000 грн., докази на підтвердження яких буде надано в порядку, визначеному частиною восьмою статті 129 ГПК України.

Згідно з ухвалою Суду від 09.12.2021 розгляд касаційної скарги відкладався на 21.12.2021.

3.СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх судових інстанцій встановлено, що Спілка є акредитованою організацією у сфері обов`язкового колективного управління - кабельна ретрансляція об`єктів авторського права і/або суміжних прав, крім прав організацій мовлення щодо їхніх власних програм (передач) мовлення, що підтверджується наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 10.09.2019 № 14, строком на три роки.

Товариство є юридичною особою, яка відповідно до ліцензій Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 10.10.2019 НР №00816-п, НР №00815-п, НР №00814-п та від 11.01.2017 НР № 00532-п, від 10.03.2015 НР № 00008-п, НР № 00009-п здійснює на території України кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і суміжних прав.

Рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 26.02.2015 № 268 видано Товариству ліцензію провайдера програмної послуги строком на 10 років.

Наведена ліцензія містить наступну інформацію:

- кількість каналів (ресурс) багатоканальної телемережі з використанням аналогової технології, яка використовується для ретрансляції зазначеної у додатку до рішення 48 програм - 47 каналів;

- загальна кількість програм - 48, з них вітчизняних - 41.

Рішенням Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 24.11.2017 № 2496 видано Товариству ліцензію провайдера програмної послуги строком на 10 років.

Наведена ліцензія містить наступну інформацію:

- кількість каналів (ресурс) багатоканальної телемережі з використанням аналогової технології, яка використовується для ретрансляції зазначеної у додатку до рішення 51 програми - 50 каналів;

- загальна кількість програм - 51, з них вітчизняних - 45.

12.09.2019 Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення прийнято рішення № 1363, № 1364, 1365 про надання Товариству ліцензії провайдера програмної послуги строком на 10 років.

Ліцензія № 1363 містить наступну інформацію:

- загальна кількість програм програмної послуги - 54, із них вітчизняних програм - 47;

- загальна концепція (принципи, підстави) добору програм для ретрансляції (пропозиції абонентам): мінімальна частка програм вітчизняного виробництва в загальній кількості програм, що ретранслюються в мережі - 87%;

Ліцензія № 1364 містить наступну інформацію:

- загальна кількість програм програмної послуги - 50, із них вітчизняних програм - 45;

- загальна концепція (принципи, підстави) добору програм для ретрансляції (пропозиції абонентам): мінімальна частка програм вітчизняного виробництва в загальній кількості програм, що ретранслюються в мережі - 90%;

Ліцензія № 1365 містить наступну інформацію:

загальна кількість програм програмної послуги - 42, із них вітчизняних програм - 40, мінімальна частка програм вітчизняного виробництва в загальній кількості програм, що ретранслюються в мережі - 95%.

В період з 10.03.2020 по 10.04.2020 Спілкою разом з представниками провайдерів програмної послуги, а також їх об`єднаннями були проведені переговори щодо встановлення остаточних розмірів тарифів за кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, крім прав організацій мовлення щодо їхніх власних програм (передач) мовлення.

В ході переговорів сторони дійшли згоди щодо остаточних тарифів винагороди, що зафіксовано в протоколі остаточних розмірів тарифів за кабельну ретрансляцію об`єктів авторського і (або) суміжних прав, крім прав організацій мовлення щодо їхніх власних програм (передач) мовлення, розміщеному на офіційному веб-сайті Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України у розділі «Ставки (тарифи) винагороди за використання об`єктів авторського права і суміжних прав» (https://www.me.gov.ua).

Водночас на перемовах вирішено, що зобов`язання з нарахування винагороди на користь Спілки виникають з 10.04.2020 відповідно до укладеного договору.

Оголошення про остаточні тарифи оприлюднено 05.05.2020 Спілкою на офіційному веб-сайті Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України.

31.08.2020 Спілка надіслала на адресу Товариства лист з пропозицією укласти договір № 06-31/08/20 про надання дозволу на кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і суміжних прав, крім прав організацій мовлення на програми організацій мовлення та два примірники проекту зазначеного договору, скріплених печаткою позивача та підписаних його генеральним директором. Вказаний лист було надіслано відповідачу поштою, що підтверджується накладною Укрпошти від 01.09.2020 № 335 та описом вкладення у цінний лист від 01.09.2020.

Водночас відповідачем зазначена пропозиція була проігнорована, що зумовило звернення Спілки до господарського суду з позовом про визнання укладеним договору № 06-31/08/20 про надання дозволу на кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і суміжних прав, крім прав організацій мовлення на програми організацій мовлення.

4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Джерела права та оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

Причиною спору у справі стало питання про наявність чи відсутність підстав для укладення договору про надання дозволу на кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і суміжних прав, крім прав організацій мовлення на програми організацій мовлення в редакції позивача.

Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України скаржник стверджує, що судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосовано норми права, а саме приписи статті 187 Господарського кодексу України та статті 631 Цивільного кодексу України без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 30.09.2021 у справі № 906/1205/20.

При цьому скаржник вказує, що суд апеляційної інстанції не в повному обсязі врахував позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 30.09.2021 у справі № 906/1205/20. Вважає, що апеляційним судом не враховано зазначеного висновку стосовно пункту 5.2 договору, а саме щодо строку дії договору, який має бути визначений з урахуванням строку акредитації позивача, тобто в межах повноважень Спілки визначений Законом та має бути встановлений до 10.09.2022 року, оскільки вчинення будь-яких дій пов`язаних з управлінням у сфері використання об`єктів авторського права і суміжних прав, шляхом кабельної ретрансляції, поза межами строку акредитації Спілки неможливе.

Стосовно наведеного Верховний Суд зазначає таке.

Так, у проекті договору, запропонованому позивачем та затвердженому рішенням суду апеляційної інстанції, зокрема, у розділі 5 «Строк дії та зміни умов Договору» Спілкою викладено пункт 5.2 договору у такій редакції: «Сторони домовились, що строк дії цього договору встановлюється до 31.12.2025 року за умови, що Спілка буде мати статус акредитованої організації колективного управління для сфери використання об`єктів авторського права і суміжних прав шляхом кабельної ретрансляції у встановленому законодавством порядку».

Відповідно до частини першої статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Строк дії договору про використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав Законом або будь-яким іншим законом не визначений.

З урахуванням положень частини першої статті 13 Цивільного кодексу України, згідно з якою цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що строк дії договору має бути визначений з урахуванням строку акредитації позивача, тобто в межах існуючих на момент укладення договору повноважень Спілки, визначених Законом, та має бути встановлений до 10.09.2022, оскільки вчинення будь-яких дій, пов`язаних з управлінням у сфері використання об`єктів авторського права і суміжних прав шляхом кабельної ретрансляції, поза межами строку акредитації Спілки неможливе, а згідно з даними Реєстру організацій колективного управління та встановленими судом апеляційної інстанції обставинами, акредитація надана Спілці 10.09.2019 строком на 3 роки. Таким чином, договір не може бути чинним з дати припинення у позивача статусу акредитованої організації.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 30.09.2021 у справі № 906/1205/20, від 18.11.2021 у справі № 922/3649/20.

Таким чином, постанова суду апеляційної інстанції не у повній мірі враховує правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 30.09.2021 №906/1205/20, у контексті доводів даної касаційної скарги, які стали предметом дослідження і оцінки Верховного Суду у цій справі, тому доводи скаржника в цій частині знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим постанову апеляційного суду слід змінити.

Крім того, Товариство, посилаючись на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах в аспекті щодо об`єму терміну «кабельна ретрансляція» і визначення меж сфери застосування кабельної ретрансляції.

Стосовно наведеного Верховний Суд зазначає таке.

Закон України «Про телебачення та радіомовлення» відповідно до Конституції України та Закону України «Про інформацію» регулює відносини, що виникають у сфері телевізійного та радіомовлення на території України, визначає правові, економічні, соціальні, організаційні умови їх функціонування, спрямовані на реалізацію свободи слова, прав громадян на отримання повної, достовірної та оперативної інформації, на відкрите і вільне обговорення суспільних питань. Так само і Європейська конвенція про транскордонне телебачення встановлює правила вільного і безперешкодного транслювання телевізійних програм через відповідні країни, тобто регулює основоположні принципи свободи слова та інформації, а також незалежності виробників телевізійної продукції, однак не визначають питання правомірності використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав.

Верховний Суд з урахуванням того, що під час розгляду даної справи, судами попередніх судових інстанцій встановлено, що відповідач здійснює кабельну ретрансляцію іноземного медійного інтелектуального продукту, про що свідчать докази наявні в матеріалах даної справи та які оцінені судами, враховуючи наявність у відповідача відповідної ліцензії Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення та наявність акредитації у позивача в сфері обов`язкового колективного управління - кабельна ретрансляція об`єктів авторського права і/або суміжних прав, крім організацій мовлення щодо їх власних програм (передач) мовлення погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про обов`язковість укладення договору про надання дозволу на кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і суміжних прав, крім прав організацій мовлення на програми організацій мовлення.

Стосовно інших доводів скаржника Суд зазначає наступне.

Так, скаржник у касаційній скарзі вказує на те, що суди попередніх судових інстанцій не надали оцінку (проігнорували) недоведеності позивачем факту отримання Товариством оферти та встановлення факту здійснення кабельної ретрансляції об`єктів авторського права і суміжних прав Товариством.

Верховний Суд не приймає вказані аргументи скаржника, оскільки з огляду на визначені статтею 300 ГПК України межі перегляду справи судом касаційної інстанції, надання оцінки та встановлення фактів виходить за межі повноважень Верховного Суду.

При цьому, Верховний Суд в контексті аргументів касаційної скарги щодо незгоди відповідача із оскаржуваними рішеннями у зв`язку з недоведеністю позивачем факту отримання скаржником оферти, а також встановленням факту здійснення кабельної ретрансляції на підставі відповідної ліцензії звертає увагу на те, що 19.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким були внесені зміни до ГПК України, зокрема змінено назву статті 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів», викладено її у новій редакції, та фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у пункті 7.44 постанови від 16.02.2021 у справі № 927/645/19.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Верховний Суд також відхиляє аргументи скаржника щодо власного тлумачення ним «фіксованої суми» тарифів, яке не обґрунтоване ним посиланням на відповідні норми законодавства, а також щодо невідповідності вимогам Закону ціни у запропонованому позивачем договорі, з огляду на те, що в своїх аргументах ним не враховано вимог до визначення тарифів, зокрема змісту абзацу першого частини другої статті 20 Закону № 2415-VIII, яким передбачено, що тарифи, які пропонуються для застосування у договорах з користувачами, мають бути об`єктивними та обґрунтованими, з урахуванням економічної вигоди використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав у господарській діяльності, характеру та обсягів використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, виду діяльності, фінансово-економічних показників ринку, на якому здійснюється використання зазначених об`єктів; абзацу восьмого частини другої статті 20 Закону № 2415-VIII, яким встановлено, що протягом 30 календарних днів з дня оприлюднення проектів попередніх тарифів Установа здійснює реєстрацію учасників переговорів про встановлення тарифів зі сторони користувачів, а саме профільних асоціацій і об`єднань користувачів за відповідною категорією, а також користувачів які виявили бажання брати участь у переговорах з організацією колективного управління; абзацу тринадцятого статті 20 Закону № 2415-VIII, яким передбачено, що тарифи, узгоджені на переговорах про встановлення тарифів, є обов`язковими для всіх користувачів за відповідною категорією.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, що виходить за межі повноважень касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 311 ГПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 311 ГПК України).

З мотивів, викладених у цій постанові, суд касаційної інстанції вважає за необхідне змінити постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 щодо задоволення позовних вимог Спілки щодо викладення договору № 06-31/08/20 про надання дозволу на кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і суміжних прав, крім прав організацій мовлення на програми організацій мовлення, на запропонованих умовах: «З 04.10.2021 року вважати укладеним між громадською спілкою «Коаліція аудіовізуальних і музичних прав» (ідентифікаційний код 43080257) і товариством з обмеженою відповідальністю «Моноліт» (ідентифікаційний код 32625210) договір про надання дозволу на кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і суміжних прав, крім прав організацій мовлення на програми організацій мовлення.». Пункт 5.1 договору № 06-31/08/20 викласти у такій редакції: «Договір є укладеним з 04.10.2021». Абзац перший підпункт 3.1.2 пункту 3.1 договору № 06-31/08/20 викласти у такій редакції: «в день укладення цього договору довідково надати Спілці інформацію щодо найменувань програм організацій мовлення, які ретранслюються провайдером, станом на 04.10.2021 року.». Виключити з пункту 1 Додатку № 3 до договору № 06-31/08/20 умови про застосування щомісячних тарифів за одного абонента провайдера у період з 10.04.2020 по 31.12.2020 р. у розмірі 0,40 грн. за одного абонента, у період з 01.01.2021 по 04.10.2021 р. у розмірі 0,90 грн. за одного абонента, виклавши її резолютивну частину у такій редакції:

«Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Моноліт» задовольнити частково. Рішення господарського суду Одеської області від 17.05.2021 у справі № 916/2870/20 змінити. Пункт 2 резолютивної частини рішення господарського суду Одеської області від 17.05.2021 у справі № 916/2870/20 викласти у такій редакції: «З 04.10.2021 року вважати укладеним між громадською спілкою «Коаліція аудіовізуальних і музичних прав» (ідентифікаційний код 43080257) і товариством з обмеженою відповідальністю «Моноліт» (ідентифікаційний код 32625210) договір про надання дозволу на кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і суміжних прав, крім прав організацій мовлення на програми організацій мовлення.». Пункт 5.1 договору № 06-31/08/20 викласти у такій редакції: «Договір є укладеним з 04.10.2021». Пункт 5.2 договору № 06-31/08/20 викласти у такій редакції: «Сторони домовились, що строк дії цього договору встановлюється з дати його укладення і до 10 вересня 2022 року включно». Абзац перший підпункт 3.1.2 пункту 3.1 договору № 06-31/08/20 викладено у такій редакції: «в день укладення цього договору довідково надати Спілці інформацію щодо найменувань програм організацій мовлення, які ретранслюються провайдером, станом на 04.10.2021 року.». Виключити з пункту 1 Додатку № 3 до договору № 06-31/08/20 умови про застосування щомісячних тарифів за одного абонента провайдера у період з 10.04.2020 по 31.12.2020 р. у розмірі 0,40 грн. за одного абонента, у період з 01.01.2021 по 03.10.2021 р. у розмірі 0,90 грн. за одного абонента, у період з 11.09.2022 по 31.12.2022 р. у розмірі 1,50 грн. за одного абонента, у період з 01.01.2023 по 31.12.2023 р. у розмірі 2,00 грн. за одного абонента, у період з 01.01.2024 по 31.12.2024 р. у розмірі 2,50 грн за одного абонента, з 01.01.2025 по 31.12.2025 р. у розмірі 3,00 грн за одного абонента. В іншій частині рішення господарського суду Одеської області від 17.05.2021 у справі № 916/2870/20 залишено без змін.».

Судові витрати

З огляду на те, що предметом спору є вимога немайнового характеру, а судом касаційної інстанції змінено судове рішення не у частині, що стосується необхідності укладення договору між позивачем та відповідачем, ураховуючи вимоги статей 129, 130 ГПК України та Закону України «Про судовий збір», судові витрати, понесені Товариством у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, Верховний Суд покладає на скаржника.

Щодо клопотання Спілки про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, викладеного у відзиві на касаційну скаргу, то суд касаційної інстанції зазначає, що в останньому наведено орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу, які сторона очікує понести у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, та зазначено, що докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу будуть подані, відповідно до частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на викладене вказане клопотання буде розглянуто у строки і спосіб, передбачені ГПК України. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого ГПК України строку ця заява залишається без розгляду.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 311, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Моноліт» задовольнити частково.

2. Змінити постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 у справі № 916/2870/20 виклавши її резолютивну частину у такій редакції: «Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Моноліт» задовольнити частково. Рішення господарського суду Одеської області від 17.05.2021 у справі № 916/2870/20 змінити. Пункт 2 резолютивної частини рішення господарського суду Одеської області від 17.05.2021 у справі № 916/2870/20 викласти у такій редакції: «З 04.10.2021 року вважати укладеним між громадською спілкою «Коаліція аудіовізуальних і музичних прав» (ідентифікаційний код 43080257) і товариством з обмеженою відповідальністю «Моноліт» (ідентифікаційний код 32625210) договір про надання дозволу на кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і суміжних прав, крім прав організацій мовлення на програми організацій мовлення.». Пункт 5.1 договору № 06-31/08/20 викласти у такій редакції: «Договір є укладеним з 04.10.2021». Пункт 5.2 договору № 06-31/08/20 викласти у такій редакції: «Сторони домовились, що строк дії цього договору встановлюється з дати його укладення і до 10 вересня 2022 року включно». Абзац перший підпункт 3.1.2 пункту 3.1 договору № 06-31/08/20 викладено у такій редакції: «в день укладення цього договору довідково надати Спілці інформацію щодо найменувань програм організацій мовлення, які ретранслюються провайдером, станом на 04.10.2021 року.». Виключити з пункту 1 Додатку № 3 до договору № 06-31/08/20 умови про застосування щомісячних тарифів за одного абонента провайдера у період з 10.04.2020 по 31.12.2020 р. у розмірі 0,40 грн. за одного абонента, у період з 01.01.2021 по 03.10.2021 р. у розмірі 0,90 грн. за одного абонента, у період з 11.09.2022 по 31.12.2022 р. у розмірі 1,50 грн. за одного абонента, у період з 01.01.2023 по 31.12.2023 р. у розмірі 2,00 грн. за одного абонента, у період з 01.01.2024 по 31.12.2024 р. у розмірі 2,50 грн за одного абонента, з 01.01.2025 по 31.12.2025 р. у розмірі 3,00 грн за одного абонента. В іншій частині рішення господарського суду Одеської області від 17.05.2021 у справі № 916/2870/20 залишено без змін.».

3. В іншій частині постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 у справі № 916/2870/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Колос

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Булгакова