РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.12.2021Справа № 910/16701/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Демидова В.О., за участю секретаря судового засідання Анастасової К.В.

розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "МЕРИДІАН" (01015, місто Київ, вулиця Лаврська, будинок 20 ЛІТ А, КАБ. 136) до Акціонерного товариства "ПЕРШИЙ КИЇВСЬКИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД" (03057, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 49/2) стягнення 2635202,10 грн,

Представники сторін:

від позивача: Трохимчук О.І.;

від відповідача: Наливайко С.П.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

13.10.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Меридіан» (далі-позивач) до Акціонерного товариства «Перший київський машинобудівний завод» (далі-відповідач) про стягнення 2790858,75 грн з яких інфляційні втрати у розмірі 1948174,11 грн та 3 % річних у сумі 842684,42 грн., та передана 13.10.2021 судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі договорів факторингу:

- № Ф-010/29-04/15 від 29.04.2015; № Ф-007/10-03/15 від 10.03.2015; № Ф-009/02-04/15 від 03.04.2015; № Ф-013/29-04/15 від 29.04.2015; № Ф-006/02-03/15 від 02.03.2015; № Ф-012/29-04/15 від 29.04.2015; № Ф-011/29-04/15 від 29.04.2015; № Ф-014/02-12/15 від 02.12.2015 набув право вимоги до відповідача щодо виконання останнім своїх зобов`язань.

Ухвалою суду від 18.10.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "МЕРИДІАН" - залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

Позивачем у строк встановлений ухвалою суду від 18.10.2021, подано уточнену позовну заяву з додатками, якою останнім було усунено недоліки позовної заяви та відповідно до якої було заявлено нову суму позову у розмірі 2 635 202,10 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2021 відкрито провадження у справі № 910/16701/21, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 09.12.2021.

У судове засідання 09.12.2021 представники сторін прибули та надали спільну заяву про згоду розпочати розгляд справи по суті в день закінчення підготовчого засідання.

Судом поставлено на обговорення питання щодо можливості закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті в цей же день, сторони не заперечували.

Суд на місці без виходу до нарадчої кімнати задовольнив заяву сторін про початок розгляду справи по суті у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання та постановив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні 09.12.2021 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 09.12.2021 заперечував стосовно позовних вимог, просив у позові відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, а також враховуючи, що відповідачем не подано відзиву на позов, будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень проти заявлених позовних вимог не надано.

В судовому засіданні 09.12.2021 оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Ухвалою суду від 20.12.2021 виправлено допущену описку у вступній та резолютивній частині рішення суду від 09.12.2021 у справі № 910/16701/21.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Відповідно до Рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2012 р. у справі № 36/507-31/69-66/73-2012 за позовом прокурора в інтересах держави в особі Київської міської державної адміністрації (надалі - «КМДА»), Комунального підприємства «Київський метрополітен» (надалі - «Метрополітен», «Клієнт») до ВАТ «Більшовик» про розірвання договору № 1/068 від 08.05.2001 р., укладеного між Метрополітеном та ВАТ «Більшовик» та стягнення з ВАТ «Більшовик» на користь Метрополітену суми попередньої оплати, суд задовольнив позовні вимоги та вирішив розірвати Договір № 1/068 від 08.05.2001 р. та стягнути 1 278 300,00 грн. попередньої оплати та 453 900,79 грн. пені.

06.06.2013 р., на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2012 р., яке набрало законної сили 28.05.2013 р., видано наказ про стягнення 1 278 300,00 грн. попередньої оплати та 453 900,79 грн. пені.

26.12.2017 р. Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (надалі - «Відділ примусового виконання») в особі головного державного виконавця Бочковського Т.О. направив, до відома стягувану, постанову про повернення виконавчого документа на підставі п.п. 7,9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» в ред. від 15.12.20217.

Присуджені грошові кошти за судовим рішенням на виконання судового наказу стягнуто не було.

Відповідно до Рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2014 у справі №910/21415/13 за позовом заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та Метрополітену до ПАТ «Науково-виробниче підприємство «Більшовик» про стягнення 2 590 446,45 грн., в тому числі 402 685,53 грн. 3 % річних та 2 187 760,92 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з 01.04.2003 р. по 30.09.2013 р., судом вирішено задовольнити позовні вимоги та стягнути 13 237,25 грн. 3 % річних.

05.02.2014 р., на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2014 р., яке набрало законної сили 05.02.2014 р., видано наказ про стягнення 13 237,25 грн. 3 % річних.

26.12.2017 р. Відділ примусового виконання в особі головного державного виконавця Бочковського Т.О. направив, до відома стягувачу, постанову про повернення виконавчого документа на підставі п.п. 7,9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» в ред. від 15.12.2017 р.

Присуджені грошові кошти за судовим рішенням на виконання судового наказу стягнуто не було.

Згідно договору факторингу № Ф-014/02-12/15 від 02.12.2015 р., Метрополітен відступив Позивачу право вимоги до Відповідача, що існувало на момент відступлення за договором № 1/068 від 08.05.2001 р., укладеним між Метрополітеном та ВАТ «Більшовик» (стара назва Відповідача).

Грошові вимоги за Основним Договором № 1/068 від 08.05.2001 р. присуджені Рішеннями Господарського суду міста Києва від 07.03.2012 р. у справі № 36/507-31/69-66/73-2012, від 20.01.2014 р. у справі № 910/21415/13 та, відповідно, є безспірними.

Відповідно до Рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2012 р. у справі № 5011-35/5459-2012 за позовом ТОВ «Газопостачальна компанія «Промгаз України» (надалі - «Промгаз України») до Більшовика про стягнення 1 069 535,82 грн. заборгованості, 53 088,31 грн. пені, 8 093,11 грн. збитків від інфляції, 10 472,95 грн. 3% річних, всього 1 141 190,19 грн. судом вирішено позов задовольнити та стягнути 1 069 535,82 грн. основного боргу; 53 088,31 грн. пені; 8 093,11 грн. інфляційних витрат; 10 472,95 грн. 3% річних.

06.07.2012 р., на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2012 р, яке набрало законної сили 06.07.2012 р., видано наказ про стягнення 1 069 535,82 грн. основного боргу; 53 088,31 грн. пені; 8 093,11 грн. інфляційних витрат; 10 472,95 грн. - 3 % річних.

26.12.2017 р. Відділ примусового виконання в особі головного державного виконавця Бочковського Т.О. направив до відома стягувачу постанову про повернення виконавчого документа на підставі п.п. 7,9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» в ред. від 15.12.2017 р. Присуджені грошові кошти за судовим рішенням на виконання судового наказу стягнуто не було.

Згідно договору факторингу № Ф-007/10-03/15 від 10.03.2015 р., Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Промгаз України» відступило Позивачу право вимоги до Відповідача, що існувало на момент відступлення за договором на постачання природного газу №73/10 від 20.04.2010 р., укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Промгаз України» та ПАТ «НВП «Більшовик». Згідно Додатку №4 Договору факторингу № Ф-007/10-03/15 від 10.03.2015 р., Позивачу відступлено за Договором на постачання природного газу №73/10 від 20.04.2010 р. заборгованість Відповідача із основної суми боргу у розмірі 950 000,00 грн., пені у розмірі 53 088,31 грн., інфляційних втрат у розмірі 8 093,11 грн., 3 % річних у розмірі 10 472,95 грн., і судового збору у розмірі 22 823,80 грн.

Грошові вимоги за Основним Договором №73/10 від 20.04.2010 р. присуджені Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.06.2012 р. та, відповідно, є безспірними.

Відповідно до Рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2013 р. у справі №910/19480/13 за позовом ТОВ «Ескапром» до ПАТ «НВП Більшовик» про стягнення 46 231,02 грн. судом вирішено позов задовольнити повністю; стягнути 43 362,00 грн. основного боргу, 2 869,00 грн. 3 % річних за Договором № 06/06/11 від 20.06.2011 р.

29.11.2013 р., на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2013 р., яке набрало законної сили 29.11.2013 р., видано наказ про стягнення 43 362,00 грн. основного боргу та 2 869,00 грн. - 3 % річних.

26.12.2017 р. Відділ примусового виконання в особі головного державного виконавця Бочковського Т.О. направив до відома стягувачу постанову про повернення виконавчого документа на підставі п.п. 7,9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» в ред. від 15.12.2017 р. Присуджені грошові кошти за судовим рішенням на виконання судового наказу стягнуто не було.

Відповідно до Рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2013 р. у справі № 910/17602/13 за позовом ТОВ «Ескапром» до Більшовика про стягнення 62 859,52 грн. суд вирішив позов задовольнити частково; припинити провадження в частині стягнення пені в розмірі 8 624,19 грн.; стягнути з Більшовика 50 794,00 грн. заборгованості за Договором № 07/06/11 від 11.07.2011 р.

02.12.2013 р., на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2013 р., яке набрало законної сили з 26.11.2013 р., видано наказ про стягнення 50 794,00 грн. заборгованості.

26.12.2017 р. Відділ примусового виконання в особі головного державного виконавця Бочковського Т.О. направив, до відома стягувачу, постанову про повернення виконавчого документа на підставі п.п. 7,9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» в ред. від 15.12.2017 р. Присуджені грошові кошти за судовим рішенням на виконання судового наказу стягнуто не було.

Відповідно до Рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2014 р. у справі № 910/21429/13 за позовом ТОВ «Ескапром» до Більшовика про стягнення 51 972,11 грн. суд вирішив позов задовольнити повністю та стягнути з Більшовика основну заборгованість в сумі 47 691,62 грн. та 3% річних в сумі 4 280,49 грн, за Договором 08/06/11 від 03.08.2021.

04.03.2014 р, на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2014 р., яке набрало законної сили з 04.03.2014 р. видано наказ про стягнення основної заборгованості в сумі 47 691,62 грн. та 3 % річних в сумі 4 280,49 грн.

26.12.2017 р. Відділ примусового виконання в особі головного державного виконавця Бочковського Т.О. направив до відома стягувану постанову про повернення виконавчого документа на підставі п.п. 7,9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» в ред. від 15.12.2017 р. Присуджені грошові кошти за судовим рішенням на виконання судового наказу стягнуто не було.

Згідно договору факторингу № Ф-011/29-04/15 від 29.04.2015 р., Товариство з обмеженою відповідальністю «Ескапром» відступило Позивачу право вимоги до Відповідача, що існувало на момент відступлення за договорами № 06/06/11 від 20.06.2011 р., № 07/06/11 від 11.07.2011 р. та № 08/06/11 від 03.08.2011 р., укладеними між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ескапром» та ПАТ «НВП «Більшовик». Згідно Додатку № 4 Договору факторингу № Ф-011/29-04/15 від 29.04.2015 р., Позивачу відступлено за договором №06/06/11 від 20.06.2011 р. заборгованість Відповідача із основної суми боргу у розмірі 43 362,00 грн., 3 % річних у розмірі 2 869,02 грн., і судового збору у розмірі 1 720,50 грн. За договором №07/06/11 від 11.07.2011 р., відступлено заборгованість Відповідача із основної суми боргу у розмірі 50794,68 грн., 3% річних у розмірі 3 437,29 грн., із судового збору у розмірі 1 720,39 грн. За договором № 08/06/11 від 03.08.2011 р. відступлено заборгованість Відповідача із основної суми боргу у розмірі 47 691,62 грн., 3 % річних у розмірі 4 280,49 грн., і судового збору у розмірі 1 720,50 грн.

Грошові вимоги за Основними Договорами - № 06/06/11 від 20.06.2011 р., № 07/06/11 від 11.07.2011 р. та № 08/06/11 від 03.08.2011 р. присуджені Рішеннями Господарського суду міста Києва у справах № 910/19480/13 від 12.11.2013 р., № 910/17602/13 від 11.11.2013 р., № 910/21429/13 від 12.04.2014 р., відповідно є безспірними.

Відповідно до Рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2014 р. у справі №910/7420/14 за позовом ВАТ «Турбоатом» до Більшовика про повернення суми попередньої оплати в розмірі 10 145 898,00 грн. суд вирішив позов задовольнити повністю та стягнути 10 145 898,00 грн.

25.06.2014 р., на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2014 р., яке набрало законної сили 24.06.2014 р., видано наказ про стягнення 10 145 898,00 грн.

20.07.2018 р. Відділ примусового виконання в особі старшого державного виконавця Кудрановського Ю.В. направив, до відома стягувачу, постанову про повернення виконавчого документа на підставі п.п. 7,9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» в ред. від 15.12.2017 р.

Присуджені грошові кошти за судовим рішенням на виконання судового наказу стягнуто не було.

Згідно Договору факторингу № Ф-006/02-03/15 від 02.03.2015 р. Відкрите акціонерне товариство «Турбоатом» відступило Позивачу право вимоги до Відповідача, що існувало на момент відступлення за договором № 13-1682 від 27.12.2013 р., укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Турбоатом» та ПАТ «НВП «Більшовик». Згідно Додатку №4 договору факторингу № Ф-006/02-03/15 від 02.03.2015 р., Позивачу відступлено, за договором № 13-1682 від 27.12.2013 р., заборгованість Відповідача із основної суми боргу у розмірі 10 145 898,00 грн. та судового збору у розмірі 73 080,00 грн.

Грошові вимоги за Основним Договором № 13-1682 від 27.12.2013 р., присуджені Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.06.2014 р, відповідно є безспірними.

Відповідно до Рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2014 р. у справі №910/3334/14 за позовом ПАТ «Київгаз» до Більшовика про стягнення заборгованості у розмірі 3 296 951,61 грн. за Договором № 14303/1 від 29.03.2012 р., суд вирішив позов задовольнити частково та стягнути з Більшовика основний борг у розмірі 3 034 645,71 грн., 64 798,51 грн. пені, 60 796,56 грн. 3% річних, 110 160,40 грн. штрафу, 14 838,67 грн. інфляційних збитків; після набрання рішенням законної сили видати наказ.

26.12.2017 р. Відділ примусового виконання в особі головного державного виконавця Махова Д.А. направив до відома стягувачу постанову про повернення виконавчого документа на підставі п.п. 7,9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» в ред. від 15.12.2017 р. Присуджені грошові кошти за судовим рішенням на виконання судового наказу стягнуто не було.

Згідно Договору факторингу № Ф-009/02-04/15 від 03.04.2015 р., Публічне акціонерне товариство «Київгаз» відступило Позивачу право вимоги до Відповідача що існувало на момент відступлення за договором на постачання природного газу № 14303/1 від 29.03.2012 р., укладеним між Публічним акціонерним товариством «Київгаз» та ПАТ «НВП «Більшовик». Згідно Додатку №4 договору факторингу № Ф-009/02-04/15 від 03.04.2015 р., Позивачу відступлено за договором на постачання природного газу № 14303/1 від 29.03.2012 р. заборгованість Відповідача із основної суми боргу у розмірі 3 034 645,71 грн., пені у розмірі 53 647,04 грн., інфляційних збитків у розмірі 14 838,67 грн., 3 % річних у розмірі 60 796,56 грн., штрафу у розмірі 110 160,40 грн. та судового збору у розмірі 58 968,25 грн.

Грошові вимоги за Основним Договором № 14303/1 від 29.03.2012 р., присуджені Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.07.2014 р. у справі № 910/3334/14, відповідно є безспірними.

Відповідно до Рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/21430/13 від 09.12.2013 р. за позовом ТОВ «Компанія «Нові Технології Бізнесу» до Більшовика про стягнення 52 934,27 грн., суд вирішив позов задовольнити частково та стягнути з Більшовика 48 777,00 грн. боргу, 4 149,07 грн. 3 % річних за Договором № 07-11/КП від 04.07.2011 р.

27.12.2013 р., на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 09 12.2013 р., яке набрало законної сили 09.12.2013 р., видано наказ про стягнення 48 777,00 грн. боргу, 4 149, 07 грн. - 3 % річних.

26.12.2017 р. Відділ примусового виконання в особі головного державного виконавця Бочковського Т.О. направив, до відома стягувачу, постанову про повернення виконавчого документа ВП №52164191 на підставі п.п. 7,9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» в ред. від 15.12.2017 р. Присуджені грошові кошти за судовим рішенням стягнуто не було.

Відповідно до Рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/21428/13 від 25.11.2013 р. за позовом ТОВ «Компанія «Нові Технології Бізнесу» до Більшовика про стягнення 84 575,74 грн., суд вирішив позов задовольнити повністю та стягнути з Більшовика 79 319,81 грн. боргу та 5 255,93 грн. 3 % річних за Договором № 08-11/КП від 02.08.2011 р.

17.12.2013 р, на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2013 р., яке набрало законної сили 17.12.2013 р., видано наказ про стягнення 79 319,81 грн. боргу та 5 255,93 грн. 3 % річних.

26.12.2017 р. Відділ примусового виконання в особі головного державного виконавця Бочковського Т.О. направив, до відома стягувачу, постанову про повернення виконавчого документа ВП № 52164524 на підставі п.п. 7,9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» в ред. від 15.12.2017 р. Присуджені грошові кошти за судовим рішенням на виконання судового наказу стягнуто не було.

Згідно Договору факторингу № Ф-012/29-04/15 від 29.04.2015 р., Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нові Технології Бізнесу» відступило Позивачу право вимоги до Відповідача, що існувало на момент відступлення за договорами № 07- 11/КП від 04.07.2011 р. та №08-11/КП від 02.08.2011 р., укладеними між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нові Технології Бізнесу» та ПАТ «НВП «Більшовик». Згідно Додатку №4 Договору факторингу № Ф-012/29-04/15 від 29.04.2015 р., Позивачу відступлено за договором № 07-11/КП від 04.07.2011 р. заборгованість Відповідача із основної суми боргу у розмірі 79 319,81 грн., 3 % річних у розмірі 5 255,93 грн., із судового збору у розмірі 1 720,50 грн. За договором №08-11/КП від 02.08.2011 р. відступлено заборгованість Відповідача із основної суми боргу у розмірі 48 777,08 грн., 3 % річних у розмірі 4 149,07 грн., із судового збору у розмірі 1 720,24 грн.

Грошові вимоги за Основними Договорами №07-11/КП від 04.07.2011 р. та №08- 11/КП від 02.08.2011 р. присуджені Рішеннями Господарського суду міста Києва від 09.12.2013 р. у справі № 910/21430/13, від 25.11.2013 р. у справі № 910/21428/13, і відповідно, є безспірними.

Відповідно до Рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2013 р. у справі № 910/15201/13 за позовом ТОВ «НТБ-Сервіс» до Більшовика про стягнення 70 176,53 грн. суд вирішив позов задовольнити; стягнути з Більшовика заборгованість у розмірі 56 400,87 грн. та 3% річних у розмірі 4 206,20 грн.

04.11.2013 р., на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2013 р., яке набрало законної сили 01.11.2013 р., видано наказ про стягнення заборгованості у розмірі 56 400,87 грн. та 3 % річних у розмірі 4 206,20 грн.

26.12.2017 р. Відділ примусового виконання в особі головного державного виконавця Бочковського Т.О. направив до відома стягувачу постанову про повернення виконавчого документа на підставі п.п. 7,9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» в ред. від 15.12.2017 р. Присуджені грошові кошти за судовим рішенням на виконання судового наказу стягнуто не було.

Згідно Договору факторингу № Ф-013/29-04/15 від 29.04.2015 р., Товариство з обмеженою відповідальністю «НТБ-Сервіс» відступило Позивачу право вимоги до Відповідача що існувало на момент відступлення за договором № 13/11-07 від 08.08.2011 р. укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «НТБ-Сервіс» та ПАТ «НВП «Більшовик». Згідно Додатку №4 Договору факторингу № Ф-013/29-04/15 від 29.04.2015 р., Позивачу відступлено за договором № 13/11-07 від 08.08.2011 р. заборгованість Відповідача із основної суми боргу у розмірі 56 400,87 грн., 3 % річних у розмірі 4 206,20 грн., із судового збору у розмірі 1 485,88 грн.

Грошові вимоги за Основним Договором №13/11-07 від 08.08.2011 р. присуджені Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.10.2013 р. у справі № 910/15201/13 та, відповідно, є безспірними.

Відповідно до Рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2013 р. у справі № 910/17348/13 за позовом СП «Спарта» до Більшовика про стягнення 99 819,51 грн. суд вирішив позовні вимоги задовольнити частково; стягнути з Більшовик 82 691,62 грн. боргу, 3 % річних у розмірі 4 898,83 грн.

26.11.2013 р., на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2013 р., яке набрало законної сили 23.11.2013 р., видано наказ про стягнення 82 691,62 грн. боргу та 3 % річних у розмірі 4 898,83 грн.

26.12.2017 р. Відділ примусового виконання в особі головного державного виконавця Бочковського Т.О. направив, до відома стягувачу, постанову про повернення виконавчого документа ВП № 51974392 на підставі п.п. 7,9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» в ред. від 15.12.2017 р. Присуджені грошові кошти за судовим рішенням на виконання судового наказу стягнуто не було.

Відповідно до Рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2013 р. у справі № 910/17353/13 за позовом СП «Спарта» до Більшовика про стягнення 66 754,22 грн. суд вирішив позов задовольнити частково та стягнути заборгованість у розмірі 51 691,62 грн. та 3 % річних у розмірі 4 420,00 грн.

25.11.2013 р., на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2013 р., яке набрало законної сили 22.11.2013 р., видано наказ про стягнення заборгованості у розмірі 51 691,62 грн. та 3 % річних у розмірі 4 420,00 грн.

26.12.2017 р. Відділ примусового виконання в особі головного державного виконавця Бочковського Т.О. направив до відома стягувану постанову про повернення виконавчого документа.

Згідно Договору факторингу № Ф-010/29-04/15 від 29.04.2015 р., Спільне підприємство «Спарта» у формі товариства з обмеженою відповідальністю відступило Позивачу право вимоги до Відповідача що існувало на момент відступлення за договорами №11-07СП від 05.07.2011 р. та №11-08СП від 01.08.2011 р., укладеним між Спільним підприємством «Спарта» та ПАТ «НВП «Більшовик». Згідно Додатку № 4 Договору факторингу № Ф-010/29-04/15 від 29.04.2015 р., Позивачу відступлено за договором №11- 07СП від 05.07.2011 р. заборгованість Відповідача із основної суми боргу у розмірі 82 691,62 грн., 3 % річних у розмірі 4 898,83 грн., із судового збору у розмірі 1 751,81 грн. За договором № 11-08СП від 01.08.2011 р. відступлено заборгованість Відповідача із основної суми боргу у розмірі 51 691,62 грн., 3 % річних у розмірі 4 420,43 грн., із судового збору у розмірі 1 720,50 грн.

Грошові вимоги за Основним Договором №11-08СП від 01.08.2011 р. присуджені Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.11.2013 р. у справі №910/17348/13 та відповідно, є безспірними.

Позивач звертаючись з позовом до суду зазначає, що всі вищенаведені обставини були встановлені в рішенні Господарського суду міста Києва від 22.07.2020 р. у справі № 910/5060/20 за позовом ТОВ «ФК «Меридіан» до АТ «ПКМЗ» про стягнення інфляційних втрат в розмірі 4 735 543,37 грн. та 1 428 252,57 грн. трьох відсотків річних на суму основного боргу у розмірі 15 869 473,01 грн. за вище переліченими Основними договорами, а тому не підлягають повторному доведенню в силу ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК).

Суд зазначає, що частиною другою ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Як вказано в частині четвертій ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 у справі № 910/9823/17.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії (постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 11.12.2018 у справі № 910/3055/18).

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми ст. 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно з преамбулою та ст. 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Христов проти України», № 24465/04, від 19.02.2009, «Пономарьов проти України», № 3236/03 від 03.04.2008).

Таким чином, встановлені вищевказаними рішеннями судів обставини, не доводяться знову при вирішення даного спору відповідно до ст. 75 ГПК України.

За доводами позивача, станом на момент подання позову до суду, грошове зобов`язання відповідача по сплаті суми основного боргу виконано не було, у зв`язку з чим у позивача на підставі ст. 625 ЦК України виникло право щодо нарахування 3% річних у розмірі 794 343,24 грн та інфляційних втрат у розмірі 1840858,86 грн, за загальний період прострочення з січня 2020 по серпень 2021.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на корить другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з приписами частини 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 598 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зазначені підстави визначені у статтях 599, 600, 601, 604-609 Цивільного кодексу України, які не передбачають підставою припинення зобов`язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

Пунктом 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

При цьому, чинне законодавство не пов`язує припинення грошового зобов`язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України № 13/210/10 від 04.07.2011 та № 6/433-42/183 від 12.09.2011).

Тобто, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою ст. 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв`язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Законодавство не обмежує можливість позивача захистити своє право на грошову компенсацію в окремому судовому провадженні після винесення судового рішення про стягнення основної суми боргу.

Судом встановлено, що у зазначених вище рішеннях Господарського суду міста Києва було встановлено наявність заборгованості відповідача за основними договорами №1/068 від 08.05.2001, №11-07СП від 05.07.2011, №11-08 СП від 01.08.2011, №13/11-07 від 08.08.2011, №06/06/11 від 20.06.2011, №07/06/11 від 11.07.2011, №08/06/11 від 03.08.2011, №07-11/КП від 04.07.2011, №08-11/КП від 02.08.2011, №73/10 від 20.04.2010, №14303/1 від 29.03.2012 та №13-1682 від 27.12.2013 та досліджено докази, якими підтверджується виникнення у відповідача заборгованості перед первісними кредиторами. Тобто, вищевказаними судовими рішеннями підтверджується безспірність основного боргу у розмірі 15 869 473,01 грн за даними договорами.

Відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно із ч. 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

З матеріалів справи вбачається, що за основними договорами позивачу на підставі договорів факторингу №Ф-014/02-12/15 від 02.12.2015, №Ф-007/10-03/15 від 10.03.2015, №Ф-011/29-04/15 від 29.04.2015, №Ф-006/02-03/15 від 02.03.2015, №Ф-009/02-04/15 від 03.04.2015, №Ф-012/29-04/15 від 29.04.2015, №Ф-013/29-04/15 від 29.04.2015 та №Ф-010/29-04/15 від 29.04.2015 було відступлено право вимоги до відповідача щодо стягнення безспірних грошових зобов`язань на загальну суму 16 862 928, 32 гривень, з яких сума основного боргу складає 15 869 473, 01 гривень.

Згідно з приписами частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано або виконано з простроченням, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов`язання як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 12.09.2011 у справі № 3-73гс11, від 24.10.2011 у справі № 3-89гс11, від 14.11.2011 у справі № 3-116гс11, від 23.01.2012 у справі № 3-142гс11.

Матеріалами справи підтверджується і відповідачем не спростовано, що грошові кошти в розмірі 15 869 473,01 грн, які були присуджені до стягнення судовими рішеннями та в подальшому право вимоги якої передано позивачу, відповідачем не сплачена, а отже має місце прострочення його виконання, у зв`язку з чим позивач має право на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

З урахуванням поданої позивачем заяви про усунення недоліків, відповідно до якої останній було усунено недоліки позовної заяви та відповідно до якої було заявлено нову суму позову у розмірі 2 635 202,10 грн. та надано відповідний розрахунок ціни позову, яким нараховано відповідачу інфляційні втрати та 3% річних на суму основного боргу у розмірі 15 869 473,01 грн. безспірність якої підтверджена, зокрема, вказаним вище рішенням господарського суду.

Перевіривши розрахунки 3% річних за період з січня 2020 по серпень 2021 суд встановив, що останній є арифметично неправильним, а тому за розрахунком суду позовні вимоги щодо стягнення 3 % річних підлягають частковому задоволенню у розмірі 793 038,87 грн в іншій частині нарахування 3% річних позивачу слід відмовити.

Що стосується заявлених до стягнення інфляційних втрат у розмірі 1840858,86 грн, за період з січня 2020 по серпень 2021 суд встановив, що останній є арифметично неправильним, а тому за розрахунком суду позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню у розмірі 1833373,54 грн в іншій частині нарахування інфляційних втрат позивачу слід відмовити.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем відзиву на позовну заяву, контррозрахунку суми позовних вимог та будь-яких заперечень по суті позовних вимог не надано, доводів позивача у встановленому законом порядку не спростовано.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 793 038,87 грн 3 % річних та суму інфляційних втрат у розмірі 1833373,54 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог та складають 39396,18 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 73-80, 86, 123, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Перший Київський машинобудівний завод" (03057, м. Київ, пр-т. Перемоги, буд. 49/2; ідентифікаційний код 14308569) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Меридіан" (01015, м. Київ, вул. Лаврська, буд. 20, літ-А, каб.136; ідентифікаційний код 39073343) інфляційні втрати у розмірі 1 833 373 (один мільйон вісімсот тридцять три тисячі триста сімдесят три) грн 54 коп., 3 % річних у розмірі у розмірі 793 038 (сімсот дев`яносто три тисячі тридцять вісім) грн 87 коп. та судовий збір у розмірі 39 396 (тридцять дев`ять тисяч триста дев`яносто шість) грн 18 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому статтею 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений статтею 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому статтею 257 Господарського процесуального кодексу України

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 20.12.2021.

Суддя Владислав ДЕМИДОВ