СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м. Харків Справа № 922/2610/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Здоровко Л.М. , суддя Лакіза В.В.

без участі представників сторін,

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Жилкомсервіс", м.Харків, (вх.№3387 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 27.09.2021р. у справі №922/2610/21 (суддя Пономаренко Т.О., ухвалене в м.Харків, час ухвалення - не зазначено, дата складення повного тексту - 27.09.2021р.)

за позовом: Комунального підприємства "Жилкомсервіс", м.Харків,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Штоліної Ірини Миколаївни, м.Харків,

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

30.06.2021р. Комунальне підприємство "Жилкомсервіс" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Штоліної Ірини Миколаївни про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №2/19 від 02.04.2007р. у розмірі 68364,49грн., з яких 12816,79грн. основний борг за період з 01.04.2007р. по 31.05.2021р., 3% річних в сумі 1872,08грн., інфляційні у розмірі 53627,12грн., пеня в сумі 48,49грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №2/19 від 02.04.2007р. за період з 01.04.2007р. по 31.05.2021р.

У відзиві на позовну заяву поданому до місцевого господарського суду 10.08.2021р. відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №2/19 від 02.04.2007р.

Крім того, відповідачем було зазначено про те, що всі грошові зобов`язання за укладеним договором було виконано належним чином, договірні відносини між сторонами у даній справі припинені, у зв`язку із закінчення строку дії договору від 02.04.2007р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 27.09.2021р. у справі №922/2610/21 відмовлено в задоволенні позовних вимог Комунального підприємства "Жилкомсервіс" до Фізичної особи-підприємця Штоліної Ірини Миколаївни про стягнення заборгованості.

Відповідні висновки місцевого господарського суду з посиланням на положення статей 6, 11, 509, 527, 526, 626, 627, 629, 638, 901, 903 Цивільного кодексу України, статей 174 Господарського кодексу України, статей 13,19, 20, 256, 257, 267, 268 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" мотивовані тим, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №2/19 від 02.04.2007р. в частині своєчасної оплати за надані позивачем послуги в період з 02.04.2007р. по 31.03.2010р. розрахованої на підставі рішення Харківської міської ради від 06.10.2006 №139/06 "Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій (квартирну плату) для житлово-експлуатаційних підприємств комунальної власності територіальної громади м. Харкова", яке є додатком до договору, у зв`язку із чим, заборгованість у розмірі 565,09грн. за відповідний період є підтвердженою та такою, що підлягає стягнення з відповідача.

Разом з тим, з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності, в межах якого він мав право звернутися до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за період з 02.04.2007р. по 31.03.2010р. у розмірі 565,09грн., місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви відповідача про застосування строку позовної давності у відповідній частині та прийняття рішення про відмову в задоволення позовних з вказаних підстав.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за період 01.04.2010р. по 31.05.2021р. в сумі 12251,70грн., місцевий господарський суд керуючись положеннями статей 525, 599, Цивільного кодексу України, статті 188 Господарського кодексу України, а також умовами укладеного між сторонами договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №2/19 від 02.04.2007р., які регулюють умови його пролонгації, а також підстави внесення відповідних змін щодо розміру оплати за надані послуги, дійшов висновку про те, що вказаний договір станом на момент звернення позивача до суду з відповідним позовом є чинним, отже позивач протягом спірного періоду на договірних підставах продовжував забезпечувати надання відповідачу послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій у будинку, який знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова, а споживач був зобов`язаний своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених договором.

Разом з тим, зі змісту позовної заяви вбачається, що розрахунок заборгованості з оплати за надані послуги за договором за період з 01.04.2010р. по 31.05.2021р. позивачем було здійснено з урахуванням зміни тарифів на підставі рішень виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.02.2009р. №72, від 20.12.2011р. №893, від 27.01.2012р. №39, від 16.09.2015р. №569, від 10.05.2017р. №283, від 11.05.2018р. №318, про наявність яких, відповідача не було повідомлено, всупереч вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини та умовам договору, у зв`язку із чим, стягнення з відповідача заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами справи.

Крім того, посилаючись на положення статей 549, 625 Цивільного кодексу України, статті 232 Господарського процесуального кодексу України господарським судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій заявлених позивачем, з огляду на їх похідний характер від вимоги про стягнення основної заборгованості за договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №2/19 від 02.04.2007р.

Комунальне підприємство "Жилкомсервіс" з рішенням місцевого господарського суду не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Харківської області від 27.09.2021р. у справі №922/2610/21 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Одночасно апелянт звернувся з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду Харківської області від 27.09.2021р. у справі №922/2610/21.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом не було надано належної правової оцінки всім обставинам справи, а також наданим позивачем доводам та доказам, що призвело до передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Зокрема, апелянт не погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем не було доведено належним та допустимими доказами наявності у відповідача заборгованості за період з 01.04.2010р. по 31.05.2021р. саме у розмірі 12251,70грн., оскільки доказів правомірності розрахунку виходячи з тарифів, зазначених в розрахунку заборгованості, матеріали справи не містять.

На думку апелянта, встановлення факту відсутності доказів повідомлення відповідача про зміну тарифів на підставі відповідних рішень виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.02.2009р. №72, від 20.12.2011р. №893, від 27.01.2012р. №39, від 16.09.2015р. №569, від 10.05.2017р. №283, від 11.05.2018р. №318 було здійснено місцевим господарським судом лише з огляду на посилання на вказані обставини відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Проте, як зазначає апелянт, копія вказаного відзиву на його адресу відповідачем надіслана не була, у зв`язку із чим, він не мав можливості надати відповідні докази до господарського суду першої інстанції.

У зв`язку із викладеними обставинами, відповідні докази надані апелянтом до суду апеляційної інстанції, а саме: копія реєстру листів про зміну тарифу, що підлягають відправці цінною кореспонденцією ділянка № 57 Фрунзенський р-н; копія листа 2012р. № 2/19/2-12 щодо зміни щомісячної вартості послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для власників/орендарів нежитлових приміщень по шосе Салтівське буд. 260; копія поштової квитанції від 27.03.2012р. № 0698; реєстр листів про зміну тарифу, що підлягають відправці замовною кореспонденцією ділянка № 57 Фрунзенського р-н КП " Жилкомсервіс" ; копія списку № 868 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих поданих м. Харків -3 від 05.08.2017р.; копія листа 2017 р. №2/19/17/-Т щодо набрання чинності скоригованого тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для нежитлових приміщень, розташованих у житлових будинках комунальної власності територіальної громади м. Харкова; копія поштової квитанції від 05.08.2017р. №7877; копія реєстру листів про зміну тарифу, що підлягають відправці замовною кореспонденцією ділянка № 57 Фрунзенського р-н КП "Жилкомсервіс" від 25.07.2018р.; копія листа 12.07.2018р. №2/19-Т щодо набрання чинності скоригованого тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для нежитлових приміщень, розташованих у житлових будинках комунальної власності територіальної громади м. Харкова; копія поштової квитанції від 25.07.2018 р. ФН ; копії спецвипусків газети "Харьковские Извъестия" №153/1 (2436) від 27.12.2011р., №11/5 (2449) від 28.01.2012р., №53/1 (3276) від 13.05.2017р., №54/1 (3434) від 12.05.2018р.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 15.11.2021р. у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Бородіної Л.І., для розгляду справи №922/2610/21 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Лакіза В.В., суддя Здоровко Л.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.11.2021р. поновлено Комунальному підприємству "Жилкомсервіс" строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Харківської області від 27.09.2021р. у справі №922/2610/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Жилкомсервіс" рішення господарського суду Харківської області від 27.09.2021р. у справі №922/2610/21; встановлено відповідачу строк до 01.12.2021р. для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання; встановлено учасникам справи строк до 01.12.2021р. для подання заяв і клопотань; вирішено розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства "Жилкомсервіс" на рішення господарського суду Харківської області від 27.09.2021р. у справі №922/2610/21 розпочати з 16.11.2021р. без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до частини 7 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з частиною 2 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи повідомлень відділення поштового зв`язку, копію ухвали Східного апеляційного господарського суду від 06.10.2021р. отримано позивачем 18.10.2021р. та відповідачем 11.10.2021р.

Клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

20.12.2021р. відповідачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№14833), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Комунального підприємства "Жилкомсервіс", рішення господарського суду Харківської області від 27.09.2021р. у справі №922/2610/21 залишити без змін.

В ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до приписів пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом, на підставі рішення 4 сесї 5 скликання Харківської міської ради №69/06 від 26.07.2006р. "Про створення Комунального підприємства "Жилкомсервіс" та рішення виконавчого комітету Харківської міської ради №1186 від 20.12.2006р. "Про визначення виконавців послуг в житловому фонді м. Харкова" КП "Жилкомсервіс" створено та визначено виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова з управління будинками, спорудами або групами будинків.

Підприємство є юридичною особою, створеною за законодавством України у формі комунального унітарного підприємства, що надає послуги з метою отримання прибутку.

Відповідно до положень Статуту Комунального підприємства "Жилкомсервіс", підприємство створено з метою: здійснення функцій утримання на балансі переданих йому власником житлових будинків, споруд та іншого майна; забезпечення належного рівня житлово-комунального обслуговування населення, створення відповідних умов для проживання; забезпечення схоронності і підвищення рівня благоустрою житлового фонду, який знаходиться на балансі підприємства; забезпечення підготовки житлового фонду до експлуатації в весняно-літній та осінньо-зимовий періоди та інше.

Предметом діяльності підприємства, зокрема, є виконання функцій замовника та виконавця житлово-комунальних послуг, укладення договорів на обслуговування житлово-комунальними послугами споживачів з виконавцями послуг, контроль за якістю послуг і виконанням умов договорів, забезпечення експлуатації житлових будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами, здійснення технічного контролю за станом житлового фонду та інженерного забезпечення, забезпеченням безперебійної роботи інженерного обладнання житлових будинків шляхом проведення профілактичного обслуговування, виконання планово-попереджувальних поточних ремонтів, своєчасного усунення наслідків аварійних ситуацій.

Одним з основних обов`язків Комунального підприємства "Жилкомсервіс", відповідно до його Статуту, є утримання на балансі житлового фонду та іншого майна, що є комунальною власністю територіальної громади м. Харкова.

Положеннями статті 67 Господарського кодексу України передбачено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємство вільне у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Крім того, частиною 1 статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, чинній до 10.06.2018р.) визначена обов`язковість відносин між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг виключно на договірних засадах.

Матеріалами справи підтверджується, що 02.04.2007р. між Комунальним підприємством "Жилкомсервіс" (надалі - виконавець) та Фізичною особою-підприємцем Штоліною Іриною Миколаївною, як власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, б.260, загальною площею 55,8 кв.м. (надалі - споживач) було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №2/19 (надалі - договір т.1 а.с.23-24), відповідно до умов якого предметом договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку, який знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова (перелік послуг, відображених у додатку №1 додається), а споживачем своєчасної оплати цих послуг за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених договором.

Право власності на вказане нежитлове приміщення підвалу №1,2,4,5 загальною площею 55,8 кв.м. в житловому будинку літ."А-16" за адресою м. Харків, Салтівське шосе, б.260 було зареєстровано 28.08.2006р. за Фізичною особою -підприємцем Штоліною Іриною Миколаївною на підставі договору купівлі- продажу від 20.06.2006р. №3685-В-С, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру праві власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за номером інформаційної довідки 250508763 від 30.03.2021р. (а.с.25 т.1).

Відповідно до пункту 1.2. договору, невідкладною його частиною є додаток №1 до договору розроблений на підставі рішення Харківської міської ради від 06.10.2006р. №139/06 "Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій (квартирну плату) для житлово-експлуатаційних підприємств комунальної власності територіальної громади м.Харкова" (т.1 а.с.24 на звороті).

Згідно вказаного додатку №1 до договору, вартість послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій погоджено у загальному розмірі 28,67 грн. на місяць.

Виконавець надає послуги відповідно до затвердженого органом місцевого самоврядування рішення про структуру тарифів (пункт 1.3.договору).

Згідно з пунктом 1.4. договору, розмір щомісячної плати за надані послуги на момент укладення цього договору становить для кожного споживача, окремо, залежно від кількісних показників фактичного надання послуг з урахуванням забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного технічного стану будинку (споруди) та при будинкової території, на підставі додатку №4 до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 04.10.2006 р. №806 "Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій (квартирну плату) для житлово-експлуатаційних підприємств комунальної власності територіальної громади м. Харкова" (т.1 а.с.29).

Розділом 2 договору визначено порядок оплати споживчих послуг, зокрема:

- розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється (платежі вносяться) не пізніше 15 числа місяця, що настає за розрахунковим (пункт 2.1. договору);

- щомісячна оплата на надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій складає 28,67грн., згідно калькуляції (пункт 2.2. договору);

- плата вноситься на розрахункові рахунки виконавця, відкриті в установленому порядку (пункт 2.3. договору);

- за несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня у розмірі 0,1 % від суми заборгованості за кожен день прострочки платежу (пункт 2.5. договору).

Розділом 3 договору визначено права та обов`язки сторін.

Зокрема, згідно підпунктів 4 та 6 пункту 3.1. договору, споживач має право на своєчасне отримання інформації від виконавця про перелік складових послуг, структуру тарифу, загальну суму місячного платежу, норми споживання, режим надання послуг , їх споживчі властивості; внесення за погодженням з виконавцем у договір змін, що впливають на розмір плати за послуги.

Підпунктами 1 та 5 пункту 3.2. договору встановлено обов`язок споживача оплачувати послуги у встановлені договором строки, а у разі несвоєчасного внесення платежів за послуги сплачувати пеню у розмірі, встановленому законом і договором

Згідно з підпунктом 3 пункту 3.3 договору, виконавець має право вносити за погодженням із споживачем зміни у договір, що впливають на розмір плати за послуги.

Підпунктом 2 пункту 3.4. договору встановлено обов`язок виконавця надавати споживачу в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік складових послуг, структуру тарифу, загальну суму місячного платежу, норми споживання, режим надання послуг, їх споживчі властивості тощо.

Підпунктом 2 пункту 4.1. договору сторони погодили, що споживач несе відповідальність згідно із законодавством і цим договором, зокрема, за несвоєчасне внесення платежів за послуги шляхом сплати пені в розмірі 0,1 відсотка місячної плати за послуги за кожен день прострочення платежу.

Згідно з підпунктом 3 пункту 4.2. договору, виконавець несе відповідальність, зокрема, за порушення зобов`язань, встановлених договором і законодавством.

У разі порушення виконавцем умов договору споживачем та представником виконавця складається акт-претензія із зазначенням у ньому строків, виду порушення, кількісних і якісних показників послуг тощо.

Представник виконавця повинен з`явитися на виклик споживача для підписання акта-претензії не пізніше ніж протягом двох робочих днів після отримання повідомлення споживача.

У разі неприбуття представника виконавця у визначений договором строк або необґрунтованої відмови, від підписання акта-претензії, останній вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживача (пункт 5.1. договору).

Акт-претензія подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає споживачеві обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій (пункт 5.2. договору).

Відповідно до пункту 5.3. договору, спори між сторонами розв`язуються шляхом переговорів або у судовому порядку.

Цей договір набирає чинності з 02 квітня 2007 року, строком на три роки, та діє до 31 березня 2010 року, якщо про інше не було заявлено споживачем в письмовій формі (пункт 7.1. договору).

Договір вважається продовженим на той же самий термін, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання договору або необхідність його перегляду (пункт 7.2. договору).

Договір може бути розірваний достроково у разі переходу права власності (користування) на нежитлове приміщення до іншої особи (пункт 7.3.договору).

Як зазначав в позовній заяві позивач, ним було належним чином виконано взяті на себе зобов`язання щодо забезпечення надання відповідачу послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за переліком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 806 від 04.10.2006р. "Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій (квартирну плату) для житлово-експлуатаційних підприємств комунальної власності територіальної громади м. Харкова".

Тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій було скореговано:

- з 01.03.2009р. на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради " Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м.Харкова" від 22.02.2009р. №72;

- з 01.01.2010р. на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради " Про внесеня змін до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2011р. №893 " Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м.Харкова" від 27.01.2012р. №39;

- з 01.10.2015р. на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради " Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2011р. №893 " Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м.Харкова" від 16.09.2015р. №569;

- з 01.06.2017р. на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради " Про коригування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м.Харкова" від 10.05.2017р. №283;

- з 01.06.2018р. на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради " Про коригування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м.Харкова" від 11.05.2018р. №318р.

Проте, відповідачем в порушення підпункту 1 пункту 3.2. договору, надані позивачем послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій сплачувались несвоєчасно та не в повному обсязі, внаслідок чого у відповідача станом на 01.04.2021р. утворилась заборгованість у розмірі 12235,40грн. за період з 02.04.2007р. по 01.04.2021р.

З метою досудового врегулювання спору, 16.04.2021р. позивачем було направлено на адресу відповідача претензію вих.№ 468/21/07-05 про сплату вказаної заборгованості (т.1 а.с.21).

Проте, відповіді на вказану претензію надано не було, як і не було в добровільному порядку сплачено суму простроченої заборгованості, що і стало підставою для звернення 30.06.2021р. Комунального підприємства "Жилкомсервіс" до господарського суду Харківської області з позовом до фізичної особи-підприємця Штоліної Ірини Миколаївни про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №2/19 від 02.04.2007р. у розмірі 68364,49грн., з яких 12816,79грн. основний борг за період з 01.04.2007р. по 31.05.2021р., 3% річних в сумі 1872,08грн., інфляційні у розмірі 53627,12грн., пеня в сумі 48,49грн.(т.1 а.с.1-85).

Рішенням господарського суду Харківської області від 27.09.2021р. у даній справі відмовлено в задоволенні позовних вимог, з підстав викладених вище (т.1 а.с.183-199).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

За приписами статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Кодексу.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 5 статті 633 Цивільного кодексу України передбачено, що актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

За приписами частини 1 статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, предметом укладеного між сторонами договору є надання позивачем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку літ."А-16" за адресою м. Харків, Салтівське шосе, б.260, в той час як відповідач зобов`язався забезпечити своєчасну оплату таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені договором.

Відповідно до пункту 1.3. договору, виконавець надає послуги відповідно до затвердженого органом місцевого самоврядування рішення про структуру тарифів.

Згідно з пунктом 1.4. договору, розмір щомісячної плати за надані послуги на момент укладення цього договору становить для кожного споживача, окремо, залежно від кількісних показників фактичного надання послуг з урахуванням забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного технічного стану будинку (споруди) та при будинкової території, на підставі додатку №4 до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 04.10.2006 р. №806 "Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій (квартирну плату) для житлово-експлуатаційних підприємств комунальної власності територіальної громади м. Харкова" (т.1 а.с.29).

Пунктом 2.2. договору погодили, що щомісячна оплата на надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій складає 28,67грн., згідно калькуляції. - розрахунковим періодом є календарний місяць.

Оплата послуг здійснюється (платежі вносяться) не пізніше 15 числа місяця, що настає за розрахунковим (пункт 2.1. договору);

Підпунктом 2 пункту 3.4. договору встановлено обов`язок виконавця надавати споживачу в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік складових послуг, структуру тарифу, загальну суму місячного платежу, норми споживання, режим надання послуг, їх споживчі властивості тощо.

Підпунктами 1 та 5 пункту 3.2. договору встановлено обов`язок споживача оплачувати послуги у встановлені договором строки, а у разі несвоєчасного внесення платежів за послуги сплачувати пеню у розмірі, встановленому законом і договором

Судова колегія зазначає, що доказів направлення (виставлення) відповідачу рахунків та актів наданих послуг позивач суду не надав.

В той же час, у договорі чітко визначена площа нежитлового приміщення, що використовується відповідачем, конкретний тариф, за яким надаються послуги, ціна за місяць (28,67грн., за послуги з утримання будинку, споруд і прибудинкової території), конкретний строк оплати, реквізити для здійснення оплати.

Тобто, сам по собі факт відсутності в матеріалах справи доказів направлення позивачем та отримання відповідачем відповідних рахунків та підписання актів наданих послуг не звільняє відповідача від обов`язку оплатити послуги в обумовлений договором строк.

Більш того, підпунктом 3 пункту 4.2. договору передбачено право споживача у разі порушення виконавцем умов договору скласти акт-претензію із зазначенням у ньому строків, виду порушення, кількісних і якісних показників послуг тощо.

В рамках даної справи позивачем заявлено до стягнення заборгованість за період, що перевищує три роки. Жодних доказів, які б свідчили про наявність у відповідача претензій щодо якості та кількості послуг, що надавалися позивачем у спірний період, в тому числі доказів звернення до позивача для підписання акта-претензії в порядку підпункту 3 пункту 4.2. договору, матеріали справи не містять.

Отже, з огляду на положення укладеного між сторонами договору, відповідач у відповідності до пунктів 2.1., 2.2. договору був зобов`язаний щомісячно до 15 числа місяця, наступного за звітним, сплачувати на рахунок позивача 28,67грн.

Проте, як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами у справі, відповідач взяті на себе зобов`язання з оплати за надані позивачем послуги в повному обсязі не здійснив, за отримані послуги розрахувався частково, у зв`язку з чим у нього перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 12816,79грн. за період з 01.04.2007р. по 31.05.2021р., яка до теперішнього часу є несплаченою.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 02.04.2007р. по 28.02.2009р. позивачем було здійснено розрахунок на підставі тарифу визначено сторонами в договорі, а саме на підставі додатку №4 до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 04.10.2006 р. №806 "Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій (квартирну плату) для житлово-експлуатаційних підприємств комунальної власності територіальної громади м. Харкова".

Сума наданих послуг за вказаний період становила 659,41грн. та була повністю погашена відповідачем, що не заперечується сторонами у справі.

Починаючи з березня 2009року розмір тарифу на послуги з утримання будинку та прибудинкової території було неодноразово збільшено позивачем на підставі відповідних рішень виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.02.2009р. №72, від 20.12.2011р. №893, від 27.01.2012р. №39, від 16.09.2015р. №569, від 10.05.2017р. №283, від 11.05.2018р. №318.

Як було зазначено вище, підпунктом 3 пункту 3.3 договору виконавцю послуг було надано право вносити за погодженням із споживачем зміни у договір, що впливають на розмір плати за послуги.

Поряд з цим, підпунктом 2 пункту 3.4. договору, який кореспондується з положеннями підпункту 4 пункту 2 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено обов`язок виконавця надавати споживачу в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік складових послуг, структуру тарифу, загальну суму місячного платежу, норми споживання, режим надання послуг, їх споживчі властивості тощо.

Відповідно до статті 162 Житлового кодексу Української РСР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Пунктами 5 та 6 частини 1 статті 30 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що державне регулювання цін/тарифів базується на принципах відповідності оплати житлово-комунальних послуг їх наявності, кількості та якості та відповідальності виконавців/виробників за недотримання вимог стандартів, нормативів, норм, порядків та правил.

Згідно з частинами 1, 2, 6 статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

У разі зміни цін/тарифів на житлово-комунальні послуги виконавець/виробник не менше ніж за 15 днів до введення їх у дію повідомляє про це споживачів з посиланням на рішення відповідних органів.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по нарахуванню плати за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.03.2009р. по 31.05.2021р., позивачем було застосовано нові тарифи визначені відповідними рішеннями виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.02.2009р. №72, від 20.12.2011р. №893, від 27.01.2012р. №39, від 16.09.2015р. №569, від 10.05.2017р. №283, від 11.05.2018р. №318.

Проте, як вірно встановлено місцевим господарським судом, матеріали справи не містять жодних доказів належного повідомлення відповідача, в порядку визначеному частиною 6 статті 32 ЗУ " Про житлово-комунальні послуги" , про зміну таких тарифів, що свідчить про допущені порушення прав відповідача як споживача житлово-комунальних послуг.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем за період з 01.03.2009р. по 31.05.2021р. в сумі 12816,79грн. не підтверджена належними та допустимими доказами.

Під час апеляційного перегляду даної справи апелянт- Комунальне підприємство "Жилкомсервіс" наголошує, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення було встановлено факт відсутності доказів повідомлення відповідача про зміну тарифів на підставі відповідних рішень виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.02.2009р. №72, від 20.12.2011р. №893, від 27.01.2012р. №39, від 16.09.2015р. №569, від 10.05.2017р. №283, від 11.05.2018р. №318 лише з огляду на посилання на вказані обставини відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Проте, як зазначає апелянт, копія вказаного відзиву на його адресу відповідачем надіслана не була, у зв`язку із чим, він не мав можливості надати відповідні докази до господарського суду першої інстанції.

У зв`язку із викладеними обставинами, відповідні докази надані апелянтом саме до суду апеляційної інстанції, а саме: копія реєстру листів про зміну тарифу, що підлягають відправці цінною кореспонденцією ділянка № 57 Фрунзенський р-н; копія листа 2012р. № 2/19/2-12 щодо зміни щомісячної вартості послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для власників/орендарів нежитлових приміщень по шосе Салтівське буд. 260; копія поштової квитанції від 27.03.2012р. № 0698; реєстр листів про зміну тарифу, що підлягають відправці замовною кореспонденцією ділянка № 57 Фрунзенського р-н КП " Жилкомсервіс" ; копія списку № 868 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих поданих м. Харків -3 від 05.08.2017р.; копія листа 2017 р. №2/19/17/-Т щодо набрання чинності скоригованого тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для нежитлових приміщень, розташованих у житлових будинках комунальної власності територіальної громади м. Харкова; копія поштової квитанції від 05.08.2017р. №7877; копія реєстру листів про зміну тарифу, що підлягають відправці замовною кореспонденцією ділянка № 57 Фрунзенського р-н КП "Жилкомсервіс" від 25.07.2018р.; копія листа 12.07.2018р. №2/19-Т щодо набрання чинності скоригованого тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для нежитлових приміщень, розташованих у житлових будинках комунальної власності територіальної громади м. Харкова; копія поштової квитанції від 25.07.2018 р. ФН ; копії спецвипусків газети "Харьковские Извъестия" №153/1 (2436) від 27.12.2011р., №11/5 (2449) від 28.01.2012р., №53/1 (3276) від 13.05.2017р., №54/1 (3434) від 12.05.2018р.

Вирішуючи питання щодо прийняття додаткових доказів наданих апелянтом Комунальним підприємством "Жилкомсервіс", колегія суддів зазначає, що згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною 5 статті 165 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

З матеріалів справи вбачається, що 10.08.2021р. відповідачем - фізичною особою-підприємцем Штоліною Іриною Миколаївною через систему " Електронний суд" було направлено до господарського суду Харківської області відзив на позовну заяву (т.1 а.с.127-134).

На підтвердження направлення копії вказаного відзиву позивачу, відповідачем було додано скріншот веб-сторінки електронної пошти, з якого вбачається, що відзив на позовну заяву направлено на електронну адресу позивача .

Судова колегія враховує, що згідно з пунктом 4 частини 1 статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядниками інформації для цілей цього Закону вважаються, зокрема, суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку, або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

На підставі рішення 4 сесії 5 скликання Харківської міської ради №69/06 від 26.07.2006р. "Про створення Комунального підприємства "Жилкомсервіс" та рішення виконавчого комітету Харківської міської ради №1186 від 20.12.2006 "Про визначення виконавців послуг в житловому фонді м. Харкова" КП "Жилкомсервіс" створено та визначено виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова з управління будинками, спорудами або групами будинків.

Відповідно до положень Статуту Комунального підприємства "Жилкомсервіс", підприємство створено з метою: здійснення функцій утримання на балансі переданих йому власником житлових будинків, споруд та іншого майна; забезпечення належного рівня житлово-комунального обслуговування населення, створення відповідних умов для проживання; забезпечення схоронності і підвищення рівня благоустрою житлового фонду, який знаходиться на балансі підприємства; забезпечення підготовки житлового фонду до експлуатації в весняно-літній та осінньо-зимовий періоди та інше.

Таким чином, Комунальне підприємство "Жилкомсервіс", є розпорядником інформації щодо житлово-комунальних послуг, у відповідності до приписів пункту 4 частини 1 статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації", та відповідно є цілком правомірним використання інформації, отриманої з офіційного сайту КП "Жилкомсервіс"

Пунктом 11 частини 1 статті 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати інформацію про діяльність суб`єктів владних повноважень, а саме про: їхні місцезнаходження, поштову адресу, номери засобів зв`язку, адреси офіційного веб-сайту та електронної пошти.

Судовою колегією здійснено відповідний запит до офіційного веб- сайту КП "Жилкомсервіс" (https://zhks.kharkov.ua/) та встановлено, що позивачем у відповідності до пункту 11 частини 1 статті 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації" оприлюднено інформацію щодо його офіційної електронної пошти - .

Отже, за наведених обставин, судова колегія вважає цілком правомірним направлення відповідачем копії позовної заяви на електронну пошту позивача, зазначену останнім, як розпорядником інформації щодо житлово-комунальних послуг на офіційному веб-сайті та відхиляє, як необґрунтовані та безпідставні доводи апелянта про не направлення відповідачем на його адресу копії відзиву на позовну заяву.

Окрім того, як було зазначено вище, обов`язок позивача, як виконавця щодо надання житлово-комунальних послуг, повідомити споживача (відповідача) про зміну тарифів на вказані послуги визначено умовами укладеного між сторонами договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №2/19 від 02.04.2007р. та положеннями статей 20, 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Отже, встановлення судом при розгляді даної справи факту належного повідомлення відповідача, в порядку визначеному частиною 6 статті 32 ЗУ " Про житлово-комунальні послуги" , про зміну тарифів на житлово-комунальні послуги не ставиться в залежність від повідомлення стороною у відзиві на позовну заяву або будь-якому іншому документі направленому до суду про вказані обставини.

Окрім викладеного, судова колегія зазначає, що в частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний .

Таким чином, позивач, стверджуючи про існування певної обставини подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції на іншою суд і виносить власне рішення.

Отже, під час судового провадження суд оцінює подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, і, оскільки оптимальним стандартом доказування є аргументи, викладені сторонами, то через призму наданих доказів суд приймає рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі № 902/761/18, від 20.08.2020р. у справі № 914/1680/18.

Отже, з урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності, судова колегія вважає, що саме Комунальне підприємство "Жилкомсервіс", як позивач у справі та особа, яка стверджує про порушення відповідачем зобов`язань за договором, мав довести ту обставину, на яку він посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог - наявність заборгованості за період з 01.03.2009р. по 31.05.2021р., з урахуванням зміни тарифів на підставі рішень виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.02.2009р. №72, від 20.12.2011р. №893, від 27.01.2012р. №39, від 16.09.2015р. №569, від 10.05.2017р. №283, від 11.05.2018р. №318.

Проте, під час розгляду справи місцевим господарським судом, позивачем відповідних доказів надано не було.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження винятковості випадків, які б перешкоджали у дотриманні позивачем встановлених як законом так і судом строків для вчинення відповідних процесуальних дій, а саме - неможливості своєчасного подання ним письмових доказів, що додані до апеляційної скарги, до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а тому підстави для їх дослідження та врахування при розгляді справи відсутні.

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України підстав для їх прийняття фактично буде порушувати принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, оскільки відповідно до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Поряд з цим, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, додаткові докази, додані апелянтом до апеляційної скарги є одними з доказів, який оцінює суд, однак в силу приписів 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, відповідних об`єктивних обставин апелянтом - Комунальним підприємством "Жилкомсервіс" наведено не було.

З урахуванням встановлених вище обставин, колегією суддів встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за період з 02.04.2007р. по 28.02.2009р. з урахуванням здійснених відповідачем оплат відсутня, заборгованість за період з 01.03.2009р. по 31.05.2021р. в сумі 12816,79грн. не підтверджена належними та допустимими доказами, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у відповідній частині.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення основної заборгованості за надані позивачем послуги з утримання будинку та прибудинкової території, судова колегія зазначає наступне.

Так, згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частин 1 та 5 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Виходячи з вимог статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Відмова в задоволенні позову у зв`язку із відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі №372/1036/15-ц.

Оскільки під час апеляційного перегляду було встановлено, що заборгованість за період з 02.04.2007р. по 28.02.2009р. з урахуванням здійснених відповідачем оплат відсутня, а заборгованість за період з 01.03.2009р. не підтверджена належними та допустимими доказами, що свідчить про недоведеність факту порушення прав позивача, на які останній посилався в своїх позовній заяві, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви відповідача про застосування строків позовної давності.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 1872,08 грн., інфляційних у розмірі 53627,12грн. та пені в сумі 48,49грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому не має його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Статтею 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання (стаття 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частинами 1 та 3 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 2 та 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства; розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі; сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом; розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено що, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як було зазначено вище, підпунктом 2 пункту 4.1. договору сторони погодили, що споживач несе відповідальність згідно із законодавством і цим договором, зокрема, за несвоєчасне внесення платежів за послуги шляхом сплати пені в розмірі 0,1 відсотка місячної плати за послуги за кожен день прострочення платежу.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши надані позивачем розрахунки сум 3% річних, інфляційних та пені, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у відповідній частині, оскільки такі вимоги є похідними від вимоги про стягнення основної заборгованості, яка за період з 02.04.2007р. по 28.02.2009р. з урахуванням здійснених відповідачем оплат відсутня, а за період з 01.03.2009р. по 31.05.2021р. в сумі 12816,79грн. не підтверджена належними та допустимими доказами, оскільки її розрахунок здійснено виходячи із змінених тарифів, розмір яких позивачем не доведено належними та допустимими доказами.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно з положеннями статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Враховуючи вищевикладене, судовою колегією встановлено, що позовні вимоги Комунального підприємства "Жилкомсервіс" документально не обґрунтовані та не підтверджені належними доказами, зокрема, заборгованість за період з 02.04.2007р. по 28.02.2009р. з урахуванням здійснених відповідачем оплат відсутня, а заборгованість за період з 01.03.2009р. по 31.05.2021р. не підтверджена належними та допустимими доказами, у зв`язку із чим судова колегія приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з Фізичної особи-підприємця Штоліної Ірини Миколаївни заборгованості за договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №2/19 від 02.04.2007р. у розмірі 68364,49грн., з яких 12816,79грн. основний борг за період з 01.04.2007р. по 31.05.2021р., 3% річних в сумі 1872,08грн., інфляційні у розмірі 53627,12грн., пеня в сумі 48,49грн.

Зважаючи, що підстави вирішення спору відрізняються від підстав, зазначених у рішенні суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з`ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає за необхідне залишити рішення господарського суду Харківської області від 27.09.2021р. у справі №922/2610/21 без змін, однак, з мотивів, визначених у цій постанові, апеляційну скаргу Комунального підприємства "Жилкомсервіс" залишити без задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись статтями 253, 254, 270, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Жилкомсервіс" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 27.09.2021р. у справі №922/2610/21 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2021р.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя В.В. Лакіза