РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.12.2021Справа № 910/16707/21
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Український папір"

до комунального підприємства "Київпастранс"

про стягнення 3 477,95 грн.

Представники сторін: не викликалися.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Український папір" до комунального підприємства "Київпастранс" про стягнення 3 477, 95 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення умов договору №52.20-393 від 31.12.2020 відповідачем в частині оплати поставленої продукції.

У зв`язку з чим, просить суд стягнути з відповідача основний борг в розмірі 3 459,00 грн., пеню в розмірі 16,11 грн., три проценти річних у розмірі 2,84 грн., судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. та судові витрати в розмірі 2 270,00 грн.

В позовній заяві наявне клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.10.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

Вищезазначена ухвала суду отримана відповідачем 01.11.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №011.

19.11.2021 до канцелярії суду позивачем подано відповідь на відзив та заяву про зменшення розміру позовних вимог в якій просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 22,55 грн., три проценти річних у розмірі 3,98 грн., судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. та судові витрати в розмірі 2 270,00 грн. В заяві зазначено, що після звернення позивача з позовом до суду, відповідач сплатив борг у повному обсязі 3 459,00 грн., тому предмет позову в частині заборгованості за договором підлягає зменшенню нам вказану суму. В той же час 3% річних та пеня за договором були нараховані позивачем станом на 13.10.2021. Оскільки заборгованість за договором була погашена відповідачем після подання позовної заяви, то в частині 3% річних та пені позовні вимоги підлягають збільшенню по дату сплати боргу - 17.10.2021р.

Згідно приписів п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з статтею 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги те, що позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог подано в строк, тому заява про зменшення розміру позовних вимог приймається судом до розгляду, позовні вимоги розглядаються з урахування заяви про зменшення розміру позовних вимог.

22.11.2021 до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення основного боргу, відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

31.12.2020 року між комунальним підприємством "Київпастранс" (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Український папір" (постачальник) укладено договір №52.20-393.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю: папір (код 30190000-7 за ДК 021:2015 «Офісне устаткування та приладдя різне»), надалі - товар, а покупець сплатити за товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у Специфікації (додаток №1), що додається до цього договору та є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із п. 6 статті 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до п. 10.1 договору цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2021 року включно, але у будь-якому випадку - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Згідно з п.3.1 договору сума цього договору (ціна договору) визначається специфікацією (додаток №1), що є невід`ємною частиною цього договору і становить 483 635,00 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 20%- 96 727,00 грн., разом ціна договору становить 580 362,00 грн.

Відповідно до п.1.1 додатку №3 до договору датою поставки товару за договором вважається відповідна дата підписання сторонами накладної на фактично поставлений товар.

Згідно з ч.1 статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв товар загальною вартістю 26 980,20 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними, які підписані та скріплені печатками обох сторін: № КІ-02100325 від 28.01.2021 на суму 2 075,40 грн., № КІ-02101771 від 22.03.2021 на суму 6 918,00 грн., № КІ-02102818 від 28.04.2021 на суму 3 459,00 грн., № КІ-02104077 від 07.06.2021 на суму 2 075,40 грн., № КІ-02104327 від 14.06.2021 на суму 3 459,00 грн., № КІ-02104746 від 01.07.2021 на суму 3 459,00 грн., № КІ-02105799 від 02.08.2021 на суму 3 459,00 грн., № КІ-02106544 від 07.09.2021 на суму 2 075,40 грн.

Також, факт поставки підтверджується наявними в матеріалах справи рахунками-фактури, товарно-транспортними накладними та довіреностями.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з п. 4.1 договору розрахунок за поставлений товар здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з дати підписання покупцем видаткової накладної на фактично поставлену окрему партію товару.

Відповідачем здійснено оплату по договору на загальну суму 23 521,20 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, а саме: №СЕ000186/1 від 01.02.2021 на суму 2 075,40 грн., №СЕ000532/1 від 31.03.2021 на суму 6 918,00 грн., №СЕ000727/1 від 17.05.2021 на суму 3 459,00 грн., №СЕ000798/1 від 09.06.2021 на суму 2 075,40 грн., №СЕ001039/1 від 25.06.2021 на суму 3 459,00 грн., №СЕ001082/1 від 06.07.2021 на суму 3 459,00 грн., №СЕ001454/1 від 21.09.2021 на суму 2 075,40 грн.

Також, платіжним дорученням №СЕ0014123/1 від 27.09.2021 (проведено банком 18.10.2021) відповідачем сплачено по договору за папір 3 459,00 грн.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У зв`язку з неналежним виконання грошових зобов`язань за договором, а саме видатковою накладною № КІ-02105799 від 02.08.2021 на суму 3 459,00 грн., позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 22,55 грн. та три проценти річних в розмірі 3,98 грн. за період з 04.10.2021 по 17.10.2021.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Згідно з п.7.3 договору за порушення термінів оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від вартості поставленого в строк товару за кожен день прострочення оплати.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд погоджується з розрахунком пені в розмірі 22,55 грн., 3% річних в розмірі 3,98 грн. наданим позивачем і вважає його обґрунтованим, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Стосовно розподілу витрат позивача на правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

12.10.2021 між ТОВ «Український папір» (клієнт) та Омельченко Олександром Миколайовичем (адвокат) укладений договір про надання правової (правничої) допомоги № 38/УП/21 за умовами якого адвокат зобов`язався надати правову допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 2.1 договору гонорар (винагорода) адвоката за надання правової допомоги по даному договору становить 3 000,00 грн без ПДВ.

Відповідно до п. 5.1 договору акт приймання-передачі наданих послуг, підписаний сторонами, є єдиним належним документом, що підтверджує факт надання адвокатом правової допомоги, передбаченої умовами цього договору. Акт містить детальний опис робіт (надання послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно акту приймання-передачі юридичних послуг № 01/УП/21-38 від 13.10.2021 виконавцем надано послуги загальною вартістю 3 000,00 грн.

Винагорода виплачена позивачем адвокату Омельченко О.М. в розмірі 3 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 307591090 від 12.10.2021.

Підтвердженням того, що Омельченко Олександр Миколайович є адвокатом свідчить свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КС № 8275/10 від 08.10.2019.

У своїх запереченнях щодо заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу відповідач зазначив, що дана справа не відноситься до категорії складних справ, а тому заявлена сума є завищена та необгрунтована.

Як вбачається з наданого позивачем до справи договору про надання правової (правничої) допомоги № 38/УП/21 від 12.10.2021, сторонами було визначено суму гонорару за надані адвокатом послуги у сумі 3 000,00 грн.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Відповідна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 20.11.2020 №910/13071/19.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не надано суду доказів з метою доведення завищення вартості понесених позивачем витрат на правову допомогу та не надано доказів на їх спростування.

За таких обставин, суд дійшов висновку про покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката у повній сумі, а саме 3 000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ст.ст. 79, 129, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з комунального підприємства "Київпастранс" (04070, м. Київ, вулиця Набережне шосе, будинок 2, ідентифікаційний код: 31725604) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Український папір" (04073, м. Київ, вул. Куренівська, будинок 2-Б, ідентифікаційний код: 25394112) пеню в розмірі 22 (двадцять дві) грн. 55 коп., три проценти річних в розмірі 3 (три) грн. 98 коп., 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. судового збору та витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. М. Мудрий