ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2021 р. м. Київ Справа №911/3016/21

Суддя: Грабець С.Ю.

Секретар судового засідання помічник судді: Кулакова С.С.

Суд, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Стромат "Спецбетон"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Лайт-Буд"

про стягнення заборгованості,

за участю представників:

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

18 жовтня 2021 року до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Стромат "Спецбетон" (далі позивач) до товариства з обмеженою відповідальністю "Лайт-Буд" (далі відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 171 168,56 грн.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач послався на порушення відповідачем господарського зобов`язання, оскільки позивач поставив відповідачу товар, проте відповідач поставлений позивачем товар оплатив частково.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача борг у сумі 169 350,89 грн., 1 415,77 грн. трьох процентів річних та 401,90 грн. суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції.

Ухвалою суду від 22.10.2021 року відкрито провадження в справі та постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін, яке було призначено на 24 листопада 2021 року.

22 листопада 2021 року через канцелярію суду та 23 листопада 2021 року на адресу Господарського суду Київської області від представника позивача надійшли заяви про зменшення розміру позовних вимог, у зв`язку із частковою оплатою боргу відповідачем, в якій він просив суд стягнути з відповідача борг у сумі 110 000,00 грн., 1 415,77 грн. трьох процентів річних та 401,90 грн. суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції. Крім цього, просив суд про розгляд справи без участі представника позивача.

24 листопада 2021 року представники позивача та відповідача у засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Ухвалою суду від 24.11.2021 року судове засідання відкладено на 15 грудня 2021 року.

07 грудня 2021 року та 08 грудня 2021 року на адресу Господарського суду Київської області від представника позивача надійшли заяви про проведення судового засідання без участі представника позивача, які підлягали задоволенню судом. Крім цього, надійшли письмові пояснення щодо обставин справи, які долучені судом до матеріалів справи.

15 грудня 2021 року представники позивача та відповідача у засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою Господарського суду Київської області суду від 22.10.2021 року відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву, докази, що підтверджують заперечення проти позову, та попереджено про те, що суд може вирішити справу за наявними в ній матеріалами, у разі ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву.

Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи по суті, відзиву на позовну заяву не подано, суд вирішив справу за наявними в ній матеріалами.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність, вірогідність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Стромат "Спецбетон" (далі позивач), на підставі досягнутої домовленості з товариством з обмеженою відповідальністю "Лайт-Буд" (далі відповідач), за період з 12.05.2021 року до 30.06.2021 року поставило останньому товар, на загальну суму 438 207,15 грн.

Відповідач поставлений позивачем товар оплатив частково.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Господарського процесуального кодексу України, сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Господарського процесуального кодексу України, особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

З метою досудового врегулювання спору, позивач направив на адресу відповідача претензію №137/П від 30 серпня 2021 року з вимогою оплатити заборгованість.

Відповідач відповіді на вищевказану претензію не надав, заборгованість не оплатив.

У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача 169 350,89 грн. основного боргу, 1 415,77 грн. трьох процентів річних та 401,90 грн. суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції.

22 листопада 2021 року через канцелярію суду та 23 листопада 2021 року на адресу Господарського суду Київської області від представника позивача надійшли заяви про зменшення розміру позовних вимог, у зв`язку із частковою оплатою боргу відповідачем, в якій він просив суд стягнути з відповідача борг у сумі 110 000,00 грн., 1 415,77 грн. трьох процентів річних та 401,90 грн. суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 639 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно зі ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 180 Господарського кодексу України, умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 641 Цивільного кодексу України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.

Судом встановлено, що між сторонами укладено договір у спрощений спосіб про поставку товару, відповідно до умов якого позивач зобов`язувався поставити відповідачу товар, а відповідач зобов`язувався його прийняти та оплатити.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

В обґрунтування заявлених вимог, представник позивача послався на те, що позивач, на підставі видаткових накладних №12/05362 від 12.05.2021 року, на суму 25 083,90 грн.; №1/34740 від 12.05.2021 року, на суму 7 986,60 грн.; №3/13349 від 12.05.2021 року, на суму 16 247,52 грн.; №12/05310 від 12.05.2021 року, на суму 58 655,23 грн.; №5/38168 від 13.05.2021 року, на суму 9 865,80 грн.; №7/13981 від 13.05.2021 року, на суму 19 933,20 грн.; №1/34919 від 14.05.2021 року, на суму 11 062,18 грн.; №12/05784 від 20.05.2021 року, на суму 73 319,04 грн.; №12/06402 від 28.05.2021 року, на суму 85 538,88 грн., №12/07272 від 10.06.2021 року, на суму 77 439,02 грн.; №12/08308 від 30.06.2021 року, на суму 53 075,78 грн., поставив відповідачу товар на загальну суму 438 207,15 грн., копії яких долучені до матеріалів справи.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами підписані акти звіряння взаємних розрахунків за період з 01.05.2021 року до 31.05.2021 року та за період з 01.06.2021 року до 30.06.2021 року.

Факт підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами, свідчить про визнання боржником такого боргу.

За твердженнями представника позивача, відповідач товар, поставлений позивачем у період з 12.05.2021 року до 30.06.2021 року, на загальну суму 438 207,15 грн., оплатив частково, тому позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача 169 350,89 грн. боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги кредитор має право вимагати його у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань по сплаті боргу, позивач звернувся до відповідача з претензією №137/П від 30 серпня 2021 року з вимогою оплатити заборгованість.

Відповідач вищевказану претензію отримав 06 вересня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, копія якого долучена до матеріалів справи.

Судом встановлено, що відповідачем, на виконання умов договору, здійснено часткову оплату заборгованості, на загальну суму 59 350,89 грн. (39 350,89 грн. перераховані позивачу 15 вересня 2021 року, а 20 000,00 грн. перераховані позивачу 28 вересня 2021 року), що підтверджується банківською довідкою по рахунку позивача за період з 01.05.2021 року до 15.11.2021 року, копія якої долучена до матеріалів справи.

Так, судом встановлено, що відповідачем борг у сумі 59 350,89 грн. був оплачений до звернення позивача із позовом до суду.

Відповідач документів, що спростували б доводи позивача або підтверджували б оплату товару в повному обсязі (повернення товару позивачу), суду не надав.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі "Федоренко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Так, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача боргу в сумі 110 000,00 грн., є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім стягнення основного боргу, позивач просив суд стягнути з відповідача три проценти річних у розмірі 1 415,77 грн. та суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 401,90 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, сплата трьох процентів річних від простроченої суми є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги кредитор має право вимагати його у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що оплата за поставку товару здійснюється відповідачем після його прийняття, тому оплати повинні були бути здійснені відповідачем наступним чином:

- згідно з видатковою накладною №12/06402 від 28.05.2021 року, - 28.05.2021 року включно;

- згідно з видатковою накладною №12/07272 від 10.06.2021 року, - 10.06.2021 року включно;

- згідно з видатковою накладною №12/08308 від 30.06.2021 року, - 30.06.2021 року включно.

Як встановлено судом, відповідач поставлений позивачем товар оплатив частково.

Борг відповідача перед позивачем за товар, отриманий згідно з видатковою накладною №12/06402 від 28.05.2021 року, за твердженнями представника позивача, станом на 01.06.2021 року, складала 38 836,09 грн. Після сплати відповідачем грошових коштів в сумі 39 350,89 грн., що підтверджується банківською довідкою по рахунку позивача за період з 01.05.2021 року до 15.11.2021 року, переплата відповідача становила 514,80 грн., а згідно з видатковою накладною №12/07272 від 10.06.2021 року, борг відповідача перед позивачем становив 76 924,22 грн.

Так, три проценти річних, згідно з видатковою накладною №12/06402 від 28.05.2021 року, враховуючи період заборгованості з:

- 29.05.2021 року до 14.09.2021 року, складає 109 днів, тому три проценти річних від суми 38 836,09 грн. становлять 347,93 грн.;

згідно з видатковою накладною №12/07272 від 10.06.2021 року, враховуючи період заборгованості з:

- 11.06.2021 року до 14.09.2021 року, складає 96 днів, тому три проценти річних від суми 77 439,02 грн. становлять 611,03 грн.;

- 15.09.2021 року до 22.09.2021 року, складає 8 днів, тому три проценти річних від суми 76 924,22 грн. становлять 50,58 грн.;

згідно з видатковою накладною №12/08308 від 30.06.2021 року, враховуючи період заборгованості з:

- 01.07.2021 до 22.09.2021 року, складає 84 дні, тому три проценти річних від суми 53 075,78 грн. становлять 366,44 грн.,

а разом 1 375,98 грн. (за розрахунком суду), які підлягають стягненню.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожний період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж повинен бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому повинен бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо оплату заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без враховування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням цього місяця.

Сума, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції:

згідно з видатковою накладною №12/06402 від 28.05.2021 року:

- за період з 29.05.2021 року до 14.09.2021 року: у червні 2021 року - 100,0% (УК №133 від 13.07.2021 року); липні 100,1% (УК №154 від 11.08.2021 року); серпні 99,8% (УК №175 від 11.09.2021 року), від суми 38 836,09 грн., складає 38,68 грн.;

згідно з видатковою накладною №12/07272 від 10.06.2021 року:

- за період з 11.06.2021 року до 14.09.2021 року: у червні 2021 року - 100,0% (УК №133 від 13.07.2021 року); липні 100,1% (УК №154 від 11.08.2021 року); серпні 99,8% (УК №175 від 11.09.2021 року), від суми 77 439,02 грн., складає 77,13 грн.;

- за період з 15.09.2021 року до 22.09.2021 року: у вересні 2021 року - 101,2% (УК №197 від 12.10.2021 року), від суми 76 924,22 грн., складає 923,09 грн.;

згідно з видатковою накладною №12/08308 від 30.06.2021 року:

- за період з 01.07.2021 року до 22.09.2021 року: у липні 2021 року - 100,1% (УК №154 від 11.08.2021 року); серпні 99,8% (УК №175 від 11.09.2021 року); вересні - 101,2% (УК №197 від 12.10.2021 року), від суми 53 075,78 грн., складає 583,09 грн.,

а разом 1 621,99 грн. (за розрахунком суду).

Частиною 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Оскільки позивачем сума, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, визначена в розмірі 401,90 грн., то стягненню підлягає саме ця сума.

Згідно з ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 1 ст. 173, ч. ч. 1, 7 ст. 193, ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, ч. 5 ст. 254, ч. 2 ст. 530, ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу, ст. ст. 2, 3, ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ст. 7, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 11, ст. 12, ч. ч. 3, 4 ст. 13, ст. ст. 14-15, ст. 18, ст. 19, ч. 1 ст. 73, ч. ч. 1, 3 ст. 74, ч. 1 ст. 123, ч. 9 ст. 129, ч. 9 ст. 165, ч. ч. 1, 2 ст. 222, ст. 223, ст. 233, ст. 236, ст. 237, ст. 238, ч. 4 ст. 240, ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Задовільнити частково позов товариства з обмеженою відповідальністю "Стромат "Спецбетон" до товариства з обмеженою відповідальністю "Лайт-Буд" про стягнення заборгованості.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Лайт-Буд" (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, місто Вишневе, вулиця Чорновола, будинок 50, ідентифікаційний код 36263362) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Стромат "Спецбетон" (03680, місто Київ, вулиця Пшенична, будинок 2, ідентифікаційний код 36263362) 110 000,00 грн. (сто десять тисяч грн. 00 коп.) основного боргу; 1 375,98 грн. (одну тисячу триста сімдесят п`ять грн. 98 коп.) трьох процентів річних; 401,90 грн. (чотириста одну тисячу 90 грн.) суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції; 2 269,19 грн. (дві тисячі двісті шістдесят дев`ять грн. 19 коп.) витрат на сплату судового збору.

Відмовити в іншій частині позову.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 20.12.2021 року.

Суддя С. Грабець