ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" грудня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2814/21
Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

при секретарі судового засідання Аганін В.Ю.

розглянувши справу №916/2814/21

За позовом: Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (Адміністрація морського порту Чорноморськ) (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, 6; )

До відповідача: Державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, 6; )

Про стягнення 1335101,91 грн.

Представники:

від позивача : Тодорашко А.В., самопредставництво

від відповідача: не з`явився

Встановив: Державне підприємство „Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (Адміністрація морського порту Чорноморськ) звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ про стягнення 1335101,91 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору „Про забезпечення доступу до Портового оператора до причалу(ів) від 29.12.2017р. №199-П-АМПУ-17 та направлено на стягнення боргу 1251675,03 грн., інфляційних втрат 20902,85 грн., пені 51985,47 грн., 3% річних 10538,56 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 20.09.2021р. прийнято позовну заяву Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (Адміністрація морського порту Чорноморськ) до розгляду та відкрито провадження у справі №916/2814/21. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на "18" жовтня 2021 р. о 10:40. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 18.10.2021р. о 10:40.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.10.2021р. продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі №916/2814/21 на 30 днів до 20.12.2021р. Відкладено підготовче засідання на "08" листопада 2021р. о 10:20. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 08.11.2021р. о 10:20.

19.10.2021р. до суду відповідачем було подано клопотання про зменшення пені.

08.11.2021р. судове засідання не відбулось, у зв`язку з непрацездатністю судді Д`яченко Т.Г. у період з 25.10.2021р. по 10.11.2021р. включно.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.11.2021р. призначено підготовче засідання у справі на "06" грудня 2021 р. о 10:00. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 06.12.2021р. о 10:00.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 06.12.2021р. закрито підготовче провадження у справі № 916/2814/21. Призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на "22" грудня 2021 р. о 12:45. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 22.12.2021р. о 12:45.

22.12.2021р. до суду позивачем було подано заперечення на клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені.

Позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідач просить суд зменшити розмір заявленої відповідачем пені до 1%, а саме 519,85 грн. Між тим, суд звертає увагу, що відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням чого, на підставі ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними матеріалами.

У судовому засіданні 22.12.2021 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 22.12.2021р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив.

29.12.2017 року між Державним підприємством „Адміністрація морських портів України (Адміністрація) та Державним підприємством „Морський торговельний порт Чорноморськ (Портовий оператор) укладено Договір про забезпечення доступу до Портового оператора до причалу (ів), предметом цього Договору є зобов`язання Адміністрації забезпечити доступ Портового оператора до причалу (ів) №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 26, 27, 28, 29 Іллічівської (Чорноморської) філії ДП „АМПУ, що перебуває у господарському віданні ДП „АМПУ для проведення Портовим оператором вантажно-розвантажувальних робіт, а Портовий оператор зобов`язується за цим Договором оплатити Адміністрації ці послуги.

Пунктом 2.1.3 Договору передбачено, що Акт наданих послуг та рахунок за надані послуги складаються протягом календарного періоду (місяця) якщо Портовим оператором здійснено обробку понад однієї суднової партії, можливо складання Акту наданих послуг та рахунку за надані послуги за календарний період (місяць).

Відповідно до п. 2.3.15 Договору, Портовий оператор зобов`язаний здійснювати оплату наданої Адміністрацією послуги в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України.

Відповідно до п. 2.3.21 Договору, Портовий оператор зобов`язаний підписувати отримані від Адміністрації Акти наданих послуг протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати їх оформлення. Якщо у цей строк Портовий оператор не повернув підписаний Акт наданих послуг або не надав зауваження до наданих послуг, цей Акт вважається Сторонами погодженим (підписаним), а послуги вважаються прийнятими.

Відповідно до п. 3.4 Договору, оплата рахунків здійснюється шляхом банківського переказу грошових коштів портовим оператором на поточний рахунок Адміністрації протягом 20 (двадцятий банківських днів з дати виставлення Адміністрацією рахунку на оплату послуг.

На підставі п. 3.7 Договору при порушенні термінів оплати, передбачених Договором, Адміністрація залишає за собою право не приймати наступне судно Портового оператора до обробки, з віднесенням відповідальності за простій судна на Портового оператора.

Крім того, відповідно до п. 2.2.7, п. 6.3 Договору Адміністрація має право в односторонньому порядку розірвати Договір у разі систематичного (2 і більше випадків) істотного порушення Портовим оператором режиму та умов експлуатації та інших зобов`язань Портового оператора, наведених, у тому числі, у л. 2,3.15. Договору.

Позивачем було зазначено суду, що відповідачу були виставлені рахунки, які станом на 30.07.20201р. оплачені не в повному обсязі та з порушенням строків оплати. Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) підписано та скріплено печаткою Державним підприємством „Морський торговельний порт Чорноморськ. За твердженнями позивача частина сум по рахункам є відсторнованими (зменшеними) на підставі листів Одеської митниці держмитслужби України, якими підтверджено факт завершення митного режиму транзиту, відповідно до звернень Державного підприємства „Адміністрація морських портів України.

У порушення п. 3.4 Договору, рахунки протягом 20 банківських днів з дати виставлення Адміністрацією рахунків на оплату послуг не оплачені, у зв`язку з чим за Портовим оператором перед позивачем утворилась основна заборгованість у розмірі 1251675,03 грн. у т.ч. ПДВ.

Позивачем було зазначено суду, що відповідач здійснює свою господарську діяльність портового оператора, що виконує стивідорні роботи, користуючись нерухомим майном, що перебуває у віданні Чорноморської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України та доступ до якого для здійснення власної господарської діяльності відповідач має на підставі договору про забезпечення доступу портового оператора до причалу (ів). Тобто, відповідач, здійснює свою господарську діяльність, користуючись нерухомим майном, що перебуває у віданні Чорноморської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України згідно контрактів на перевалку вантажів, укладених з клієнтами з метою отримання прибутку та безпосередньо вартість забезпечення доступу портового оператора до причалу (ів) включається до собівартості послуг, які надаються відповідачем клієнтам, які, в свою чергу, сплачують послуги з навантаження - розвантаження суден, навантаження та розвантаження вантажів або багажу пасажирів, вантажних залізничних вагонів тощо.

Відповідно до п. 6.4 Договору, за порушення Портовим оператором строків оплати, вказаних у цьому Договорі, стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. діючої в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, враховуючи день оплати. Обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Отже, за Портовим оператором перед Чорноморською філією Державного підприємства „Адміністрація морських портів України утворилась основна заборгованість у розмірі 1251675,03 гривень у т.ч. ПДВ, збитки, спричинені інфляцією - 20902,85 грн., пеня - 51985,47 грн., 3% річних від простроченої суми заборгованості - 10538,56 грн.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши у судовому засіданні пояснення представників позивача та відповідача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов таких висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини між Державним підприємством „Адміністрація морських портів України та Державним підприємством „Морський торговельний порт Чорноморськ виникли на підставі укладеного між ними 29.12.2017 року Договору про забезпечення доступу до Портового оператора до причалу (ів).

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд зазначає, що матеріалами справи підтверджено факт надання відповідачу послуг, обумовлених договором, однак, належних та допустимих доказів, які б спростовували наявність заборгованості, відповідачем суду не надано.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання Державним підприємством „Морський торговельний порт Чорноморськ прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору про забезпечення доступу до Портового оператора до причалу (ів) від 29.12.2017 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, не спростовано з боку відповідача належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті 1251675,03 грн. боргу - є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.

Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

З урахуванням п. 6.4. Договору позивачем було здійснено нарахування пені, окремо по кожному періоду, де мало місце прострочення виконання зобов`язання, з урахуванням суми такого прострочення та виникнення періоду, з якого нараховується пеня та за розрахунком позивача загальним розмір пені становить 51985,47 грн.

Суд, переривши розрахунки позивача щодо сплати відповідачем пені, вважає такі розрахунки вірним, а вимоги про стягнення пені - правомірними.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем було здійснено нарахування інфляційних втрат та 3% річних, окремо по кожному періоду, де мало місце прострочення виконання зобов`язання, з урахуванням суми такого прострочення та виникнення періоду, з якого нараховуються інфляційні втрати та 3% річних та за розрахунком позивача загальним розмір інфляційних втрат становить 20902,85грн. та 3% річних 10538,56 грн.

Суд, переривши розрахунки позивача щодо сплати відповідачем інфляційних втрат та 3% річних, вважає такі розрахунки вірним, а вимоги про стягнення - правомірними.

Щодо клопотання відповідача стосовно зменшення розміру пені, суд враховує положення статті 233 ГК України, згідно яких, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому, довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання (відповідач). Господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.

Втім, закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.

Суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення пені; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення пені. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення пені, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 916/878/20.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/101/19.

Оцінюючи доводи відповідача, наведені в обґрунтування підстав зменшення суми пені, суд не приймає до уваги посилання останнього на скрутне фінансове становище, адже скрутне фінансове становище не є винятковим випадком в розумінні ст. 233 Господарського кодексу України та не є підставою для зменшення неустойки, яка підлягає стягненню, та не є доказом винятковості такого випадку.

Наявність заборгованості контрагентів перед відповідачем також не може бути винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки.

Також, господарський суд не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність збитків, понесених позивачем внаслідок затримки оплати наданих послуг, оскільки обов`язок доведення наявності підстав для зменшення пені покладений саме на відповідача.

Крім того, суд також враховує, що жодного платежу на погашення заборгованості за надані послуги відповідачем за тривалий час з момент виникнення зобов`язання з оплати, не здійснено. При цьому суд бере до уваги, що позивач та відповідач є господарюючими суб`єктами та несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку про недоведеність відповідачем винятковості обставин, наведених в обґрунтування клопотання про зменшення розміру пені, з огляду на що відповідне клопотання задоволенню не підлягає.

Приймаючи до уваги задоволення позовних вимог в повному обсязі, витрати по сплаті судового збору у розмірі 20026,53 грн., відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

1.Позовну заяву Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (Адміністрація морського порту Чорноморськ) задовольнити повністю.

2.Стягнути з Державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, 6; ) на користь Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (Адміністрація морського порту Чорноморськ) (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, 6; ) заборгованість у розмірі 1251675 (один мільйон двісті п`ятдесят одна тисяча шістсот сімдесят п`ять) грн. 03 коп., інфляційні втрати у розмірі 20902 (двадцять тисяч дев`ятсот дві) грн. 85 коп., пеню у розмірі 51985 (п`ятдесят одна тисяча дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 47 коп., 3% річних у розмірі 10538 (десять тисяч п`ятсот тридцять вісім) грн. 56 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 20026 (двадцять тисяч двадцять шість) грн. 53 коп.

Повний текст рішення складено 22 грудня 2021 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко