ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2021 р. Справа№ 910/2106/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Линник А.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 08.07.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Готельний комплекс «Національний» Управління справами Апарату Верховної Ради України на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2020 (повний текст складено 24.12.2020)

у справі №910/2106/20 (суддя Приходько І.В.)

за позовом Державного підприємства «Готельний комплекс «Національний» Управління справами Апарату Верховної Ради України

до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Златобанк»

про скасування реєстраційної дії/запису

В судовому засіданні 08.07.2021 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Державне підприємство «Готельний комплекс «Національний» Управління справами Апарату Верховної Ради України звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Злато» про скасування реєстраційної дії/запису.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у травні 2018 державним реєстратором відділу реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації Косміною (Калініченко) Іриною Ігорівною були внесені зміни до відомостей про юридичну особу ПАТ «Златобанк», що не пов`язані із змінами в установчих документах, а саме: запис 2029890 від 10.05.2018, зміна відомостей про керівника юридичної особи зазначено: керівник Славкіна М.А. Натомість, за доводами позивача, оскільки рішення загальних зборів учасників товариства не відбувалися, а дія, на підставі якої державним реєстратором було здійснено реєстраційний запис, не відповідає вимогам закону, то вчинений запис підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою Господарського суду м.Києва від 09.07.2020 залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Злато» (АТ «Златобанк»).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.12.2020 у справі №910/2106/20 в позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що стороною жодним чином не обґрунтовано, у який спосіб задоволення позовних вимог у даній справі (предметом якої є скасування реєстраційного запису), може забезпечити ефективне відновлення та захист його прав та інтересів. Зокрема, вплинути на вчинені у минулому процесуальні дії сторони (яку суд під час відповідного провадження визнав правомочною на представництво інтересів ПАТ «Златобанк») у справі, як-то оскарження судового рішення тощо. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Державне підприємство «Готельний комплекс «Національний» Управління справами Апарату Верховної Ради України звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням судом норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного.

- звертаючись до суду з позовною заявою визначив третіх осіб, зокрема, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, але не зважаючи на це, суд не залучив ФГВФО до розгляду справи оскільки відповідно до ст. 51 ГПК України обставини справи, встановлені судовим рішенням, не мають юридичних наслідків при розгляді позову, пред`явленого стороною, яка брала участь у цій справі, до цієї третьої особи. Не залучаючи визначених скаржником осіб, суд не виконує завдання судочинства на справедливий розгляд справи та не захищає право на неупередженість розгляду справи, оскільки навіть при ухваленні рішення на користь скаржника він не зможе реалізувати своє право, оскільки для ФГВФО це рішення не буде мати значення;

- звертаючись до суду, скаржник зазначив, що у травні 2018 року державним реєстратором відділу реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Галунько Андрієм Петровичем разом з Косміною (Калініченко) Іриною Ігорівною, яка займала посаду адміністратора управління (Центру) надання адміністративних послуг, були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані із змінами в установчих документах; зміна відомостей про керівника юридичної особи зазначено: керівник Славкіна М. А., яка була на час внесення змін представником ФГВФО, але в матеріалах реєстраційної справи знаходяться дані, які посилаються на вищевказані матеріали судової справи №826/2184/17, відповідно до яких Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію AT Златобанк" Славкіної М.А. не може виконувати обов`язки керівних органів банку;

- 04.09.2020 до суду від Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації надійшли 2 примірника засвідчених копій реєстраційної справи ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ЗЛАТО" (АТ "ЗЛАТОБАНК"), що підтверджує позицію позивача про залучення співвідповідачів державного реєстратора Галунько Андрія Петровича до розгляду справи, оскільки Дніпровська РДА м. Києва не здійснює реєстраційних дій за предметом позовних вимог;

- визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (17 квітня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18);

- 07.07.2020 позивач звернувся до суду у відповідності до ст.48 ГПК України з клопотанням про залучення інших відповідачів до справи, оскільки рішення суду може вплинути на права та обов`язки ФГВФО та державного реєстратора Голунько А. П., але суд ухвалюючи рішення, навіть не зазначив мотиви відхилення клопотання позивача;

- норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не Дніпровська районна державна адміністрація м. Києва, до якої пред`явлено позов. За загальним процесуальним правилом суд має сприяти залученню до розгляду справи всіх осіб, прав та інтересів яких стосується виниклий спір. Захист своїх прав та інтересів ці особи реалізують за допомогою широких процесуальних прав і гарантій, натомість незалучення судом вказаних осіб до розгляду справи позбавила скаржника цієї можливості;

- суд дійшов помилкового висновку, що позивачем не обґрунтовано у який спосіб задоволення позову у даній справі може забезпечити ефективне відновлення та захист його прав та інтересів, оскільки в поясненнях, зареєстрованих 07.09.2020, зазначено, що існування спірного запису не дасть можливість позивачу у майбутньому оскаржити протиправні дії представника ФГВФО;

- суд надав перевагу одним доказам над іншими, так як в матеріалах справи є копії постанов у справах №922/4818/15 та №910/28483/14, якими встановлено відсутність повноважень на розпорядження коштів ПАТ «Златобанк»;

- існування оспорюваного запису призвело до неможливості розпорядження майном, яке належало позивачу.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник третьої особи просить апеляційну скаргу відхилити, оскаржуване рішення залишити без змін.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу задовольнити та надані третьою особою додатки до відзиву не приймати до розгляду.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 апеляційну скаргу Державного підприємства «Готельний комплекс «Національний» Управління справами Апарату Верховної Ради України передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2021 поновлено позивачу строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 26.03.2021.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2021, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Владимиренко С.В. на лікарняному більше чотирнадцяти днів (з 22.03.2021) для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Готельний комплекс «Національний» Управління справами Апарату Верховної Ради України на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2020 у справі №910/2106/20, розгляд справи призначено на 10.06.2021.

09.06.2021 представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому процесі представника позивача.

10.06.2021 представник третьої особи під час судового засідання заявив щодо зміни найменування третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача з «Публічного акціонерного товариства «Злато» на «Публічне акціонерне товариство «Златобанк», що було підтверджено уповноваженим представником третьої особи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2021 змінено найменування третьої особи у справі №910/2106/20 з «Публічного акціонерного товариства «Злато» на «Публічне акціонерне товариство «Златобанк», клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи задоволено та відкладено розгляд справи на 08.07.2021.

Явка представників сторін

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 08.07.2021 апеляційну скаргу просив задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представник третьої особи в судовому засіданні апеляційної інстанції 08.07.2021 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції 08.07.2021 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Представник відповідача був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника відповідача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Звертаючись до суду з позовом до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про скасування реєстраційної дії/запису 2029890 від 10.05.2018, позивач посилається на наступні обставини.

18 грудня 2019 року Державне підприємство - Готельний комплекс "Національний" Управління справами Верховної Ради України звернулося до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації з приводу того, що у травні 2018 року державним реєстратором відділу реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Косміною (Калініченко) Іриною Ігорівною, були внесені зміни до відомостей про юридичну особу ПАТ «ЗЛАТОБАНК» (зміна найменування на ПАТ «ЗЛАТО», третя особа), що не пов`язанні із змінами в установчих документах запис 2029890; зміна відомостей про керівника юридичної особи зазначено: керівник Славкіна М.А.

Листом від 11.01.2020 Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація надала відповідь, згідно якої станом на 08.05.2018 відповідно до відомостей, які містилися в Єдиному державному реєстрі, тривала процедура ліквідації ПАТ «Златобанк». Отже, саме виконавча дирекція Фонду була уповноваженим органом для прийняття рішення щодо внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стосовно ПАТ «Златобанк» в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Відповідно, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб мала всі повноваження діяти від імені ПАТ «Златобанк».

В свою чергу, у позовній заяві позивач наполягає на тому, що відповідач проводив реєстраційні дії із внесення реєстраційних змін щодо відомостей про керівника юридичної особи без належних повноважень представників ФГВФО Славкіної М.А. та документів на підтвердження повноважень, а саме довіреності, підписаної керівними органами ПАТ "Златобанк" (незважаючи на те, що реєстратору було відомо про наявність рішень суду про скасування постанов НБУ та рішень Фонду). Враховуючи наведене, Відповідач надав представнику ФГВФО право повноважень виконувати компетенцію керівних органів ПАТ "Златобанк" та на власний розсуд розпоряджається активами банку, що призвело до неможливості розпоряджатися майном яке належить Позивачу в розмірі більше двох мільйонів гривень, що вплинуло на правову впевненість виконання судових рішень.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред`явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Позов - це вимога позивача про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права чи охоронюваного законом інтересу, яка здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це матеріально правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен винести рішення. Матеріально - правова вимога позивача повинна опиратися на певні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме на підставу позову. Тобто, судом вирішується спір про право.

Позивач обрав спосіб захисту своїх прав у судовому порядку шляхом пред`явлення позову про скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані із змінами в установчих документах, здійснену(ого) державним реєстратором відділу реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації Косміною Іриною Ігорівною 10.05.2018 №2029890, а саме керівника ПАТ «ЗЛАТОБАНК».

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління НБУ від 13.02.2015 №105 «Про віднесення ПАТ «Златобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13.02.2015 № 30 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Златобанк», яким з 14.02.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 14.02.2015 по 13.05.2015 включно та призначено уповноважену особу ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Златобанк» - Славінського Валерія Івановича.

Правлінням НБУ було прийнято постанову від 12.05.2015 №310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Златобанк».

На підставі постанови Правління НБУ від 12.05.2015 №310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Златобанк» виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 13.05.2015 № 99 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Златобанк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Златобанк» Славінського Валерія Івановича строком на один рік з 13.05.2015 до 12.05.2016 включно.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.07.2017 у справі №826/2184/17, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2017 та постановою Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2019, визнано протиправними та скасовано, зокрема: постанову про віднесення ПАТ «Златобанк» до категорії неплатоспроможних, рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про запровадження тимчасової адміністрації, постанову про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Златобанк», рішення про початок процедури ліквідації ПАТ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи на ліквідацію банку.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі: документів, що подаються заявником для державної реєстрації; судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження"; рішень, прийнятих за результатами оскарження в адміністративному порядку відповідно до статті 34 цього Закону.

Частиною 2 статті 25 Закону визначено, що порядок проведення державної реєстрації та інших реєстраційних дій на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації, включає: 1) заповнення форми заяви про державну реєстрацію - у разі подання документів особисто заявником (за бажанням заявника); 2) прийом документів за описом - у разі подання документів у паперовій формі; 3) виготовлення копій документів в електронній формі - у разі подання документів у паперовій формі; 4) внесення копій документів в електронній формі до Єдиного державного реєстру; 5) перевірку документів на наявність підстав для зупинення розгляду документів; 6) перевірку документів на наявність підстав для відмови в державній реєстрації; 7) прийняття рішення про проведення реєстраційної дії - для громадських формувань, символіки та засвідчення факту наявності всеукраїнського статусу громадського об`єднання; 8) проведення реєстраційної дії (у тому числі з урахуванням принципу мовчазної згоди) за відсутності підстав для зупинення розгляду документів та відмови в державній реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру; 9) формування та оприлюднення на порталі електронних сервісів виписки, результатів надання адміністративних послуг у сфері державної реєстрації та установчих документів; 10) видача за бажанням заявника виписки з Єдиного державного реєстру у паперовій формі за результатами проведеної реєстраційної дії (у разі подання заяви про державну реєстрацію у паперовій формі).

Частиною 5 статті 14 Закону встановлено, що направлення судових рішень, які тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, та про заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій здійснюється у порядку інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та Єдиним державним реєстром судових рішень.

Згідно опису документів, що надаються юридичною особою державному реєстратору для проведення реєстраційної дії, який наявний у реєстраційній справі №1_074_029890_58, заявником 08.05.2018 були надані наступні документи:

- реєстраційну картку на внесення змін до відомостей, які містяться у Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;

- рішення виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.04.2018 №1135, яким, зокрема, продовжено строк здійснення ліквідації третьої особи на два роки до 13.05.2020 включно; продовжено повноваження ліквідатора АТ «Златобанк» Славкіної М.А. строком на 2 роки по 13.05.2020 включно;

- копію квитанції, виданої банком (за публікацію);

- документ, що засвідчує повноваження уповноваженої особи.

Так, 08.05.2018 державним реєстратором було вчинено реєстрацію змін до відомостей у ЄДР щодо зміни керівника ПАТ «ЗЛАТОБАНК» (реєстраційна дія 2029890).

Станом на 08.05.2018 відповідно до відомостей, які містилися у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань у ПАТ «ЗЛАТОБАНК» тривала процедура ліквідації. У розумінні частини 1 статті 10 Закону такі відомості вважалися достовірними для державного реєстратора. Саме про це було зазначено у листі відповідача від 11.01.2020 №103/253/33/3.

Так, частиною 1 статті 10 Закону встановлено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Підставою для відмови у державній реєстрації є подання документів особою, яка не має на це повноважень (п. 1 ч. 1 статті 28 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").

Натомість, як вбачається з матеріалів реєстраційної справи №1_074_029890_58, судові рішення у справі №826/2184/17 були надані для проведення реєстраційної дії у стані ПАТ «ЗЛАТОБАНК» «скасування реєстраційної дії за судовим рішенням» тільки 23.04.2019 (тобто через 11 місяців після здійснення державним реєстратором оспорюваної реєстраційної дії), внаслідок чого були внесені відповідні зміни у стан третьої особи, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Верховний Суд у постанові від 19.03.2019 по справі № 826/1186/17 зазначив, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації на підставі перевірки вичерпного переліку документів лише засвідчує факт, тобто виконує функцію легалізації події. Виконання цієї функції не передбачає і не наділяє його повноваженнями перевірки (контролю) за тим, чи документи містять відомості, передбачені законом, відповідальність за відповідність яких законодавству покладається на осіб, які подали заяву щодо проведення такої реєстрації.

В свою чергу, особа, яка вважає своє право чи інтерес порушеними через подання та внесення до ЄДР недостовірних відомостей може вимагати їх захисту через корегування відомостей ЄДР та відображенні в ЄДР відповідних дійсних відомостей у спосіб, що забезпечить ефективне відновлення та захист її порушених прав та інтересів, зокрема, шляхом скасування запису в ЄДР (пункт 2 частини першої статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»).

У такому випадку, якщо суд встановить, що суб`єкт державної реєстрації вчинив запис в ЄДР за зверненням належного заявника, на підставі всіх необхідних для реєстрації документів відповідно до закону та відсутності встановлених законом підстав для відмови в державній реєстрації, це не є перешкодою для скасування в судовому порядку недостовірного запису в ЄДР, наявність якого порушує корпоративні права чи законні інтереси позивача (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 по справі № 904/5857/17).

Разом з тим, порушення власних прав оспорюваним реєстраційним записом позивач вбачає у тому, що, будучи учасником судової справи №910/28483/14, він не зміг скористатися своїм правом на повернення майна під час виконавчого провадження, оскільки представники Фонду гарантування вкладів фізичних осіб отримали можливість перешкоджати йому в отриманні коштів з ПАТ «Златобанк». Зокрема, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Златобанк», як скаржник, оскаржувала рішення Господарського суду міста Києва, хоча не мала правових підстав діяти від імені «Златобанк».

Зважаючи на доводи позивача, суд зауважує, що стороною жодним чином не обґрунтовано, у який спосіб задоволення позовних вимог у даній справі (предметом якої є скасування реєстраційного запису), може забезпечити ефективне відновлення та захист його прав та інтересів. Зокрема, вплинути на вчинені у минулому процесуальні дії сторони (яку суд під час відповідного провадження визнав правомочною на представництво інтересів ПАТ «Златобанк») у справі, як-то оскарження судового рішення тощо.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

До господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб`єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб`єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.

Разом з тим, на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами належними та допустимими доказами, поданими у відповідності до приписів чинного процесуального законодавства.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Позивач, заявляючи позов та обираючи спосіб захисту, повинен дбати про те, щоб резолютивна частина рішення, в якій остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача, могла бути виконана в процесі виконавчого провадження у справі, адже у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

У відповідності до ст. 7 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Наведена норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права

Відтак, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

У п. 26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

За приписами ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду спору має бути встановлено не лише наявність підстав на які позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про не доведення позивачем належними та допустимими доказами факту порушення його прав або охоронюваних законом інтересів саме відповідачем у справі - Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі

Доводи апелянта фактично зводяться до того, що

-судом не залучено в якості співвідповідачів у справі державного реєстратора відділу реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Галунько Андрія Петровича та головного спеціаліста відділу (Центру) надання адміністративних послуг Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Косміну (Калініченко) Ірину Ігорівну та не зазначено мотиви відхилення такого клопотання;

-не залучено третьою особою у справі ФГВФО;

- не погоджується з висновками суду про необгрунтування позивачем, у який спосіб задоволення вимог у даній справі (скасування реєстраційного запису), може забезпечити ефективне відновлення та захист його прав та інтересів.

Що стосується відхилення судом клопотання позивача про залучення в якості співвідповідачів у справі державного реєстратора відділу реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Галунько Андрія Петровича та головного спеціаліста відділу (Центру) надання адміністративних послуг Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Косміної (Калініченко) Ірини Ігорівни, колегія суддів зазначає наступне.

В судовому засіданні першої інстанції 21.10.2020 було розглянуто вказане клопотання позивача та його було відхилено, що про зазначено в протоколі судового засідання від 21.10.2020 (а.с.113-114, т.4).

Відповідно до ст.48 ГПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача (ч.1).

Позивач у справі (апелянт) погоджується з тим, що Дніпровська РДА м.Києва не здійснює реєстраційних дій за предметом позовних вимог, в той же час позивачем було заявлено клопотання про залучення співвідповідачів у справі.

Натомість, частиною 2 статті 48 ГПК України передбачено, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Однак від позивача не надходило клопотання про заміну відповідача у справі Дніпровської РДА м.Києва на належних відповідачів - державного реєстратора відділу реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Галунько Андрія Петровича та головного спеціаліста відділу (Центру) надання адміністративних послуг Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Косміну (Калініченко) Ірину Ігорівну, у відповідності до ч.2 ст.48 ГПК України, у зв`язку з чим місцевим господарським судом правомірно відмовлено у задоволенні клопотання позивача про залучення вказаних осіб у справі співвідповідачами.

Після спливу строків, зазначених в частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (ч.3 ст.48 ГПК України).

Позивачем відповідне клопотання на підставі ч.3 ст.48 ГПК України не подавалось.

Станом на 08.05.2018 відповідно до відомостей, які містилися в Єдиному державному реєстрі, тривала процедура ліквідації ПАТ «Златобанк». Отже, саме виконавча дирекція Фонду була уповноваженим органом для прийняття рішення щодо внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стосовно ПАТ «Златобанк» в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Відповідно, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб мала всі повноваження діяти від імені ПАТ «Златобанк».

Як вбачається з матеріалів реєстраційної справи №1_074_029890_58, судові рішення у справі №826/2184/17 були надані для проведення реєстраційної дії у стані ПАТ «ЗЛАТОБАНК» «скасування реєстраційної дії за судовим рішенням» тільки 23.04.2019 (тобто через 11 місяців після здійснення державним реєстратором оспорюваної реєстраційної дії), внаслідок чого були внесені відповідні зміни у стан третьої особи, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

З огляду на встановлені обставини справи позивачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами факту порушення його прав або охоронюваних законом інтересів саме відповідачем у справі - Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією.

Позивач обрав спосіб захисту своїх прав у судовому порядку шляхом пред`явлення позову про скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані із змінами в установчих документах, здійснену(ого) державним реєстратором відділу реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації Косміною Іриною Ігорівною 10.05.2018 №2029890, а саме керівника ПАТ «ЗЛАТОБАНК».

Проте, по суті позовні вимоги випливають із заперечень проти апеляціної скарги AT «Златобанк» у справі №910/28483/14 за позовом Державного підприємства Готельний комплекс "Національний" управління справами Верховної Ради України, в якій уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію AT «Златобанк» Славкіна М.А. оскаржувала рішення Господарського суду м. Києва, предметом позову у якій було зобов`язання ПAT «Златобанк» виконати умови договору та стягнення з банку 51 622,12 грн.

Оскільки уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Златобанк» представляє інтереси третьої особи ПАТ «Златобанк» у справі, не залучення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб окремо третьою особою у справі, не є тим порушенням норм процесуального права, які є безумовною підставою для скасування цілком законного рішення суду.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції про відмову в позові, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Виходячи з правил ч. 4 ст. 11 ГПК України, апеляційний суд застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про відмову в позові.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Державного підприємства «Готельний комплекс «Національний» Управління справами Апарату Верховної Ради України на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2020 у справі №910/2106/20.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Готельний комплекс «Національний» Управління справами Апарату Верховної Ради України на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2020 у справі №910/2106/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2020 у справі №910/2106/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/2106/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 20.12.2021 після виходу суддів Тищенко А.І. та Скрипки І.М. з лікарняного та відпусток.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко