ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" грудня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2198/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

при секретарі судового засідання Аганін В.Ю.

розглянувши справу №916/2198/21

За позовом: Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1; )

До відповідача: Малого підприємства „Картопляники у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (65026, м. Одеса, вул. Катерининська, 1; )

Про стягнення 486610,85 грн.

Представники сторін:

від позивача Вакаренко І.В., самопредставництво

від відповідача - не з`явився

Встановив: Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Малого підприємства „Картопляники у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення 486610,85 грн.

Позовні вимоги направлено на стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати у розмірі 67821,15 грн. та неустойки за прострочення повернення об`єкта оренди в розмірі 418789,70 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.08.2021р. прийнято позовну заяву Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до розгляду та відкрито провадження у справі №916/2198/21. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на "06" вересня 2021 р. о 11:45. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 06.09.2021р. о 11:45.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 06.09.2021р. продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі №916/2198/21 на 30 днів до 01.11.2021р. Відкладено підготовче засідання на "11" жовтня 2021р. о 11:45. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 11.10.2021р. о 11:45. Зроблено офіційне оприлюднення оголошення щодо слухання даної справи.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.10.2021р. відкладено підготовче засідання на "25" жовтня 2021р. о 11:45. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 25.10.2021р. о 11:45.

25.10.2021р. судове засідання не відбулось, у зв`язку з непрацездатністю судді Д`яченко Т.Г. у період з 25.10.2021р. по 10.11.2021р. включно.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.11.2021р. призначено підготовче засідання у справі на "22" листопада 2021 р. о 11:45. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 22.11.2021р. о 11:45. Зроблено офіційне оприлюднення оголошення щодо слухання даної справи.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.11.2021р. закрито підготовче провадження у справі № 916/2198/21. Призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на "20" грудня 2021 р. о 11:00. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 20.12.2021р. о 11:00. Зроблено офіційне оприлюднення оголошення щодо слухання даної справи.

Позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідачем відзиву на позовну заяву не надано, відповідач свого права на захист не використав, хоча відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце проведення засідання суду, шляхом скерування на його адресу ухвали суду, однак кореспонденція суду повернулась без вручення з зазначенням поштовою організацією, що адресат відсутній за вказаною адресою.

Згідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Приймаючи до уваги, що судове відправлення скеровувалось судом на адресу реєстрації відповідача, а також відсутність жодних клопотань з боку відповідача про відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача, за наявними в ній матеріалами відповідно до п.9 ст.165 ГПК України.

У судовому засіданні 20.12.2021 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 21.12.2021р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив.

Позивачем було зазначено суду, що Малому підприємству „Картопляники у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю згідно з Договором оренди №63Ц від 10.11.2014 року, укладеним з Департаментом комунальної власності Одеської міської ради, надано в строкове платне користування об`єкт комунальної власності - нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 132,6 кв.м. яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська, 5, строком до 01.08.2017 року.

Відповідно до статті 10 Закону України „Про оренду державного та комунального майна, істотною умовою договору оренди, зокрема, є термін, на який укладається договір оренди (в редакції Закону від 24.05.2016 р.).

Так, п, 7.11. Договору оренди № 63Ц передбачено, що дія договору оренди припиняється, зокрема, в наслідок закінчення строку, на який його було укладено, в даному випадку 01.08.2017р.

Пунктом 4.7 Договору оренди встановлено обов`язок орендаря після закінчення строку дії договору оренди у 15-ти денний термін передати орендодавцю приміщення за актом у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду.

Згідно з ст. 27 Закону України „Про оренду державного та комунального майна, у разі закінчення строку дії договору та відмови від його продовження, орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди (в редакції Закону від 24.05.2016 р.).

Рішенням господарського суду Одеської області №916/3253/19 позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до Малого підприємства „Картопляники у вигляді Товариства про виселення - задоволені у повному обсязі. В ході розгляду даної справи, судом встановлено, що Договір оренди № 63Ц від 10.11.2014 р. припинений з 02.08.2017р. Підставою для звернення Департаменту до суду із вищезазначеною позовною вимогою стало невиконання умов договору оренди № 63Ц від 10.11.2014 р. та вимог чинного законодавства в частині повернення об`єкту оренди у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди.

Крім того, у провадженні господарського суду Одеської області слухалася справа №916/1812/16 за позовом Малого підприємства „Картопляники у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю до Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради та виконавчого комітету Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, про визнання недійсними рішень виконкому та свідоцтв про право власності, визнання права власності на нежитлові приміщення, скасування державної реєстрації права комунальної власності. Підставою для звернення Малого підприємства „Картопляники у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю до суду став укладений між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради (правонаступником якого є Департамент комунальної власності Одеської міської ради) та Малим підприємством „Картопляники у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю договір купівлі-продажу від 29.03.1996 р., посвідчений державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Коряченко А.А., що зареєстрований в реєстрі за № 1-887, який, нібито, став підставою для набуття Малим підприємством „Картопляники у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю права власності на приміщення, розташовані за наступними адресами: м. Одеса, вул. Катерининська, 1; м. Одеса, вул. Катерининська, 5; пров. Воронцовський, 8/ІІ. Предметом зазначеного договору є комунальна власність у вигляді орендованого майна, розташованого за адресами: м. Одеса, вул. Катерининська, 1: м. Одеса, вул. Катерининська, 5; м. Одеса, вул. Катерининська, 6; пров. Воронцовський, 8.

Рішенням господарського суду Одеської області від 30.09.2016р. по справі №916/1812/16 позовні вимоги Малого підприємства „Картопляники у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю задоволено у повному обсязі.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.06.2020р. по справі № 916/1812/16 апеляційні скарги Одеської міської ради та Департаменту задоволено, рішення Господарського суду Одеської області від 30.09.2016р. по справі №916/1812/16 скасовано, у задоволенні позову Малого підприємства „Картопляники у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю відмовлено.

04.11.2020р. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного

господарського суду по справі №916/1812/16 касаційну скаргу Малого підприємства „Картопляники у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю залишено без задоволення, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.06.2020р. у справі №916/1812/16 залишено без змін.

За посиланням позивача, на момент розгляду справи № 916/1812/16 в суді договір оренди був чинним, однак в порушення п. 2.2, п. 2.4 Договору, ст. 762 ЦК України, ч. 1 ст.19 Закону України „Про оренду державного та комунального майна (в редакції Закону від 24.05.2016р.), відповідач продовжував не сплачувати орендну плату і станом на 13.05.2021 р. існує заборгованість з орендної плати в сумі 67821,15 грн. за період з 01.05.2016 р. по 01.08.2017р., що не була стягнута до остаточного рішення суду по справі №916/1812/16 у суді, що підлягає стягненню в судовому порядку.

Крім того, згідно з п. 4.7 Договору, відповідач був зобов`язаний в разі достроково розірвання договору оренди, повернути орендодавцеві орендоване приміщення в у 15- денний термін за актом приймання-передачі в належному стані, не гіршому ніж на час передачі його в оренду.

29.04.2021р. Другим Приморським відділом державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) у примусовому порядку виселено Відповідача із нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 132,6 кв.м, що розташовані за адресою:м. Одеса,вул. Катерининська,5.

Позивачем було зазначено суду, що в пункті 5.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна від 29.05.2013 р. № 12 зазначено, що застосовуючи приписи статті 785 ЦК України у розгляді справ зі спорів про стягнення неустойки за прострочення виконання зобов`язань з повернення об`єкта оренди, господарським судам слід звертати увагу на те, що неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення. Ця неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України. Таким чином, застосування до відповідних позовів спеціальної позовної давності, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, є неправильним.

Таким чином, з відповідача, за посиланням позивача, підлягає стягненню неустойка за прострочення виконання зобов`язань з повернення об`єкта оренди у розмірі подвійної орендної плати за кожен місяць прострочення, що за період з 02.08.2017 р. по 29.04.2021р., яка складає 418789,70 грн.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про судоустрій та статус суддів, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст.4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Загальною засадою цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради, як орендодавцем, та Малим підприємством „Картопляники у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю, як орендарем, виникли на підставі укладеного між ними 10 листопада 2014 року Договору оренди №63 Ц нежилого приміщення.

Відповідно до ч. 5 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням господарського суду Одеської області від 08.09.2020р. по справі №916/3253/19 встановлено, що позивачем дотримано встановлений в законі строк щодо повідомлення про припинення дії Договору оренди №63Ц від 10.11.2014 р., та суд вважає, що вказаний договір оренди припинений з 02.08.2017 року.

Частинами першою та шостою статті 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Поряд з цим, під час дії Договору оренди №63Ц нежилого приміщення від 10 листопада 2014 року, відповідач допускав порушення умов такого договору в частині сплати орендної плати, у зв`язку з чим позивачем було здійснено нарахування стягнення боргу з орендної плати за період з 01.05.2016. по 01.08.2017р. у розмірі 67821,15 грн.

З урахуванням викладеного, дослідивши обставини спору, враховуючи, що встановлено факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань під час дії Договору оренди №63Ц нежилого приміщення від 10 листопада 2014 року щодо своєчасної сплати орендної плати, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, не спростовано з боку відповідача належними та допустимими доказами за час розгляду справи, позовні вимоги про стягнення з відповідача орендної плати за період з 01.05.2016. по 01.08.2017р. у розмірі 67821,15 грн. - є обґрунтованими, підтвердженими відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.

Судом вже було надано оцінку Договору оренди №63 Ц нежилого приміщення від 10 листопада 2014 року та встановлено, що такий договір припинений з 02.08.2017 року.

Згідно до п. 4.7 Договору, відповідач був зобов`язаний в разі достроково розірвання договору оренди, повернути орендодавцеві орендоване приміщення в у 15- денний термін за актом приймання-передачі в належному стані, не гіршому ніж на час передачі його в оренду.

Як з`ясовано судом, 29.04.2021р. Другим Приморським відділом державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) у примусовому порядку виселено відповідача із нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 132,6 кв.м, що розташовані за адресою: м.Одеса,вул. Катерининська,5.

Закінчення строку, на який було укладено договір оренди, є однією з підстав його припинення (частина четверта статті 291 ГК України).

За змістом наведених норм, Договір є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку дії Договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами Договору; а припинення Договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в Договорі. Користування майном за Договором є правомірним, якщо воно відповідає умовам укладеного Договору та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин. Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами Договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 ЦК України, статей 283, 284, 286 ГК України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за Договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Після спливу строку дії Договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

З урахуванням викладеного, користування майном після припинення Договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами Договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо), суперечить змісту правовідносин за Договором найму (оренди) та регулятивним нормам ЦК України та ГК України.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма статті 762 ЦК України ("Плата за користування майном") і охоронна норма частини другої статті 785 ЦК України ("Обов`язки наймача у разі припинення договору найму") не можуть застосовуватися одночасно, адже орендар не може мати одночасно два обов`язки, які суперечать один одному: сплачувати орендну плату, що здійснюється за правомірне користування майном, і негайно повернути майно.

Отже, положення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 ЦК України про свободу договору не застосовуються до договорів оренди в тій їх частині, якою передбачені умови щодо здійснення орендної плати за період від моменту припинення дії договору до моменту повернення орендованого майна, оскільки сторони в такому випадку відступають від положень актів цивільного законодавства (стаття 6 ЦК України).

За змістом статей 610, 611, 612 ЦК України, невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

Цивільно-правова відповідальність-це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами статті 610 ЦК України та статті 216 ГК України. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Законодавець у частині першій статті 614 ЦК України визначив, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Невиконання наймачем передбаченого частиною першою статті 785 ЦК України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов Договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до частини другої статті 785 ЦК України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Положеннями статті 549 ЦК України та статті 230 ГК України визначено загальне поняття штрафних санкцій, яке у господарському судочинстві включає неустойку, штраф, пеню, яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил господарської діяльності, невиконання господарського зобов`язання.

За приписами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною першою статті 230 ГК України визначено поняття штрафних санкцій. Ними визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина перша статті 548 ЦК України). Тобто неустойка згідно із частиною другої статті 785 ЦК України розглядається як законна неустойка і застосовується незалежно від погодження сторонами цієї форми відповідальності в договорі найму (оренди).

Водночас, неустойка за частиною другою статті 785 ЦК України має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії Договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.

Обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення Договору (до спливу строку дії Договору оренди), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення Договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення Договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України.

Отже, яким би способом в Договорі не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення Договору, що відбулося у даних спірних правовідносинах, ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено частиною другою статті 785 ЦК України (зокрема, з установленням для наймача (орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений частиною другою статті 785 ЦК України).

Правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2021р. по справі №910/11131/19.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку щодо задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача за період з 02.08.2017р. по 29.04.2021р. неустойки у розмірі 418789,70 грн.

Суд зазначає, що відповідачем, який був належним чином повідомлений про дати, час та місце проведення судових засідань, не було надано відзиву на позовну заяву, з викладенням своїх заперечень проти позову, як і не було надано будь-яких заяв до суду чи клопотань.

Відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 7299,16 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

1.Позовну заяву Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задовольнити повністю.

2.Стягнути з Малого підприємства „Картопляники у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (65026, м. Одеса, вул. Катерининська, 1; ) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1; ) заборгованість з орендної плати в сумі 67821 (шістдесят сім тисяч вісімсот двадцять одну) грн. 15 коп., неустойку за прострочення повернення об`єкт оренди в сумі 418789 (чотириста вісімнадцять тисяч сімсот вісімдесят дев`ять) грн. 70 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 7299 (сім тисяч двісті дев`яносто дев`ять) грн. 16 коп.

Повний текст рішення складено 21 грудня 2021 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко