УХВАЛА

м. Київ

20.12.2021Справа № 910/20219/21

Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В. В., розглянувши заяву Фізичної особи - підприємця Миронець Олени Василівни про забезпечення позову по справі

за позовом: Фізичної особи - підприємця Миронець Олени Василівни

до відповідача: Комунального підприємства "Київтранспарксервіс"

про визнання недійсним одностороннього правочину, -

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Миронець Олена Василівна звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" про визнання недійсною односторонньої відмови від договору №ДНП-2013-15/52 від 30.12.2013 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на відсутність з боку Фізичної особи - підприємця Миронець Олени Василівни систематичного порушення умов договору, посилання на які і стало підставою для повідомлення відповідачем про розірвання договору в односторонньому порядку листом №053/05-5350 від 17.11.2011 у порядку п.п.6.3, 6.4, 6.5 договору №ДНП-2013-15/52 від 30.12.2013.

Ухвалою від 13.12.2021 відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 12.01.2021.

17.12.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Фізичної особи - підприємця Миронець Олени Василівни про забезпечення позову, в якій позивач просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Комунальному підприємству "Київтранспарксервіс" до набрання рішенням суду законної сили у справі №910/20219/21, чинити перешкоди фізичній особі-підприємцю Миронець Олені Василівні в користуванні фіксованими місцями для паркування, а саме: 85 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 9 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю, що розташовані на майданчику для паркування за адресою: АДРЕСА_2, наданими їй за договором №ДНП-2013-12/52 від 30.12.2013, в тому числі, шляхом заборони укладання договорів про надання права на організацію та експлуатацію 85 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 9 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: АДРЕСА_2.

В обґрунтування вказаної заяви вказано, що відповідачем може бути вчинено дії щодо передання вказані вище місця для паркування у користування іншій особі, про що свідчить лист від 23.11.2021 Товариства з обмеженою відповідальністю "Еллі-Груп", який містить відмітку про реєстрацію вхідного документа Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс". Застосування вказаного способу забезпечення позову спрямовано виключно на збереження балансу інтересів сторін та забезпечення ефективного захисту прав та інтересів позивача, що здійснює користування об`єктом на підставі договору №ДНП-2013-15/52 від 30.12.2013.

Розглянувши заяву Фізичної особи - підприємця Миронець Олени Василівни про забезпечення позову, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для її задоволення з урахуванням такого.

Частиною першою статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за своєю правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Забезпечення позову - це, по суті, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 26.10.2020 по справі №907/477/20.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає глава 10 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; виключено; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частинами 1, 3 ст.138 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

За змістом ст.140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Тобто, за приписами чинного господарського процесуального законодавства таку процесуальну дію, як забезпечення позову, може бути вчинено як до пред`являння позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Наразі, суд зазначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

За висновком Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеним у постанові від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами немайнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Аналогічну правову позицію викладено у постанові від 21.12.2019р. по справі №908/1310/19.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Аналогічну правову позицію наведено у постановах від 30.03.2018р. Верховного суду по справі №905/2130/17 та від 13.02.2018р. по справі №911/2930/17.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод »Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Наразі, судом враховано, що предметом позову у справі, яка розглядається, є вимоги немайнового характеру - визнання недійсною одностороньої відмови від договору.

Оскільки у цій справі позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, у постанові Верховного Суду від 13.05.2019 у справі № 911/1551/18 та цілком правомірно враховано судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних ухвали та постанови.

Предметом доказування у справі №910/20219/21 є встановлення наявності чи відсутності підстав для дострокового розірвання договору №ДНП-2013-15/52 від 30.12.2013 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування за ініціативою відповідача та, як наслідок, встановлення правомірності чи неправомірності такого розірвання.

Позивач у поданій заяві про забезпечення позову наголошує, що відповідачем незважаючи на наявність судового спору щодо відсутності підстав для одностороннього розірвання договору, може бути вчинено дії щодо передачі права експлуатації фіксованих місць для паркування за адресою: АДРЕСА_2.

Зокрема, як вбачається із доданих до заяви про забезпечення позову документів, листом від 23.11.2021 Товариства з обмеженою відповідальністю "Еллі-Груп" висловило прохання до Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" про можливість укладення договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць для паркування за адресою: АДРЕСА_2. Вказаний лист містить відмітку про реєстрацію вхідного документа Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" 24.11.2021 за вхідним номером №053/05/3826.

За висновками суду, вирішення питання щодо передачі в експлуатацію фіксованих місць для паркування за адресою: АДРЕСА_2, іншій особі до набрання рішенням суду законної сили може істотно ускладнити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, у разі встановлення судом незаконності односторонньої відмови відповідача від договору та задоволення позову.

Так, вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів усіх учасників; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності учасників правовідносин.

У даному випадку, суд зазначає, що застосування обраного заявником заходу забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів суб`єкта господарювання.

Так, відповідач, вважаючи оспорюване дострокове розірвання договору законним, не буде позбавлений права передавати спірний паркувальний майданчик у користування інших осіб, а тому без вжиття заходів забезпечення позову поновлення порушених прав позивача в межах одного провадження буде неможливим, оскільки виникне потреба до звернення до суду з іншими позовами для повного відновлення своїх прав, а саме: з позовом про стягнення збитків та з позовом про визнання недійсним договору про надання права на експлуатацію паркувального майданчика укладеного з іншою особою.

Суд також вважає за доцільне зауважити, що обраний захід забезпечення позову за своїм змістом не є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог, оскільки у такому випадку - до вирішення спору по суті про наявність правових підстав для дострокового розірвання договору, лише зупиняється процедура розірвання такого договору, саме з метою надання можливості позивачу захистити або поновити свої права в межах одного судового провадження без нових звернень до суду.

Тобто, застосування обраного заявником заходу забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів суб`єкта господарювання.

Тотожних правових висновків щодо доцільності забезпечення позову у спорах про визнання недійсним одностороннього правочину з розірвання договору про надання в експлуатацію майданчика для паркування у обраний заявником спосіб наведено у постанові від 07.10.2021 по справі № 910/2287/21.

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення заяви Фізичної особи - підприємця Миронець Олени Василівни про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.2, 136, 137, 140, 235 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Фізичної особи - підприємця Миронець Олени Василівни про забезпечення позову - задовольнити повністю.

2. Вжити такі заходи забезпечення позову шляхом заборони Комунальному підприємству "Київтранспарксервіс" до набрання рішенням у справі №910/20219/21 законної си, чинити перешкоди Фізичній особі-підприємцю Миронець Олені Василівні в користуванні фіксованими місцями для паркування, а саме: 85 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 9 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю, що розташовані на майданчику для паркування за адресою: АДРЕСА_2, наданими їй за договором №ДНП-2013-12/52 від 30.12.2013, в тому числі, шляхом заборони укладання договорів про надання права на організацію та експлуатацію 85 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 9 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: АДРЕСА_2.

Стягувач: Фізична особа - підприємець Миронець Олена Василівна ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Боржник: Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" (01030, м.Київ, вул.Леонтовича, буд.6, ).

3. Ухвала відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом, набирає законної сили 20.12.2021 та може бути пред`явлена до виконання до 20.12.2024.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її підписання.

Суддя Валерій Володимирович Князьков