ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2021 р. Cправа № 902/858/15

Господарський суд Вінницької області в складі: головуючий суддя Тісецький С.С., секретар судового засідання Поцалюк Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у режимі відеоконференції матеріали у справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна" до: Приватного підприємства "Хілл"

до: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокряж"

до: Приватного акціонерного товариства "Зернопродукт МХП"

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кряж"

про визнання недійсними договорів купівлі-продажу

у межах справи № 902/858/15

за заявою: Публічного акціонерного товариства "Дікергофф Цемент Україна"

до: Приватного підприємства "Хілл"

про визнання банкрутом

за участю представників:

від ТОВ "Кредитна установа "Інвестиційна": Верещак В.М.

від ПрАТ "Зернопродукт МХП": Аксютін Р.В.

арбітражний керуючий (ліквідатор ПП "Хілл") Ткачук О.В. (в режимі відеоконференцзв`язку)

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Господарського суду Вінницької області (суддя Тісецький С.С.) перебуває справа № 902/858/15 за заявою ПАТ "Дікергофф Цемент Україна" про банкрутство ПП "Хілл".

Провадження у цій справі перебуває на стадії ліквідаційної процедури боржника.

Так, ухвалою суду від 26.10.2021 року продовжено строк ліквідаційної процедури банкрута та повноважень арбітражного керуючого (ліквідатора) Ткачука О.В. по справі - до 26.04.2022 року; призначено справу до розгляду на 26.04.2022 року.

Водночас, 08.07.2019 року, під час перебування судді Тісецького С.С. у відпустці до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Веста" б/н від 02.07.2019 року (вх. № 02.1-36/411/19 від 08.07.2019 року) до Приватного підприємства "Хілл", Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокряж", Приватного акціонерного товариства "Зернопродукт МХП", Товариства з обмеженою відповідальністю "Кряж" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 08.07.2019 року, здійснено повторний автоматизований розподіл позовної заяви б/н від 02.07.2019 року, за результатами якого, відповідну позовну заяву передано на розгляд судді Лабунській Т.І..

Також, згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 08.07.2019 року заяву б/н від 02.07.2019 року про забезпечення позову було передано на розгляд судді Лабунській Т.І..

Ухвалою суду (суддя Лабунська Т.І.) від 10.07.2019 року було вжито заходи забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Веста" у вигляді накладення арешту на нерухоме майно.

Ухвалою суду від 15.07.2019 року (суддя Лабунська Т.І.), окрім іншого, відкрито провадження з розгляду позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Веста" б/н від 02.07.2019 року про визнання недійсними договорів купівлі-продажу у межах справи № 902/858/15; ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання з розгляду позовної заяви в межах справи № 902/858/15 призначено на 12.08.2019 року.

При цьому, постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.10.2019 року ухвалу Господарського суду Вінницької області від 10.07.2019 р. у справі №902/858/15 скасовано. Прийнято нове рішення. Відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" у задоволенні заяви про забезпечення позову повністю.

Також, постановою Верховного Суду від 20.11.2019 року постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.10.2019 у справі № 902/858/15 залишено без змін.

В подальшому, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 12.08.2019 року, згідно заяви судді Лабунської Т.І. від 02.08.2019 року, було здійснено повторний автоматизований розподіл зазначеної вище позовної заяви, за результатами відповідну позовну заяву передано на розгляд судді Тісецького С.С..

Ухвалою суду від 15.08.2019 року прийнято до провадження позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Веста" б/н від 02.07.2019 року (вх. № 02.1-36/411/19 від 08.07.2019 року) до Приватного підприємства "Хілл", Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокряж", Приватного акціонерного товариства "Зернопродукт МХП", Товариства з обмеженою відповідальністю "Кряж" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу в межах справи № 902/858/15 про банкрутство Приватного підприємства "Хілл" та зупинено провадження у справі №902/858/15, в тому рахунку і щодо розгляду вказаної позовної заяви - до перегляду ухвал Господарського суду Вінницької області від 26.06.2019 року у даній справі Північно-західним апеляційним господарським судом та повернення справи № 902/858/15 до Господарського суду Вінницької області.

19.08.2019 року до суду від ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" надійшла заява № 151/02-2-1 від 15.08.2019 року про зміну предмету позову.

19.08.2019 року до суду від ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" надійшло клопотання № 152/02-2-1 від 15.08.2019 року про залучення до участі у справі за позовом ТОВ "Фінансова компанія "Веста" до ПП "Хілл", СТОВ "Агрокряж", ПАТ"Зернопродукт МХП", ТОВ "Кряж" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу в межах справи №902/858/15 - співвідповідача Маракортіо Холдингз Лімітед (Кіпр).

Ухвалою суду від 21.08.2019 року відкладено вирішення питання про прийняття клопотання ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" № 152/02-2-1 від 15.08.2019 року про залучення співвідповідача у справі № 902/858/15, до повернення матеріалів зазначеної справи до Господарського суду Вінницької області.

Ухвалою суду від 29.08.2019 року відкладено вирішення питання про прийняття клопотань ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" б/н від 21.08.2019 року (вх.№02.1-36/481/19) та б/н від 21.08.2019 року (вх. № 02.1-36/482/19) про витребування доказів по справі № 902/858/15, до повернення матеріалів зазначеної справи до Господарського суду Вінницької області.

02.10.2019 року до суду надійшли матеріали справи № 902/858/15.

В подальшому, ухвалою суду від 07.10.2019 року, зокрема, призначено підготовче засідання з розгляду позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Веста" б/н від 02.07.2019 року (вх. № 02.1-36/411/19 від 08.07.2019 року) до Приватного підприємства "Хілл", Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокряж", Приватного акціонерного товариства "Зернопродукт МХП", Товариства з обмеженою відповідальністю "Кряж" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу у межах справи № 902/858/15 на 12.11.2019 року.

Разом з тим, призначене судове засідання не відбулося, у зв`язку з направленням матеріалів справи до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

16.01.2020 року до суду надійшли матеріали справи № 902/858/15.

Ухвалою суду від 20.01.2020 року було призначено підготовче засідання з розгляду відповідної позовної заяви у межах справи № 902/858/15 на 25.02.2020 року. Також, призначено клопотання ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" № 152/02-2-1 від 15.08.2019 року про залучення співвідповідача у справі № 902/858/15 до розгляду на 25.02.2020 року.

Ухвалою суду від 25.02.2020 року було замінено позивача у справі № 902/858/15 з розгляду позовної заяви ТОВ "Фінансова компанія "Веста" б/н від 02.07.2019 року (вх. № 02.1-36/411/19 від 08.07.2019 року) до ПП "Хілл", СТОВ "Агрокряж", ПАТ "Зернопродукт МХП", ТОВ "Кряж" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Веста" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" ().

При цьому, 25.02.2020 року судом було задоволено клопотання позивача № 152/02-2-1 від 15.08.2019 року про залучення до участі у справі співвідповідача - Маракортіо Холдингз Лімітед (Кіпр), відповідно до положень ч. 1 ст. 48 ГПК України, про що судом постановлено відповідну ухвалу у протокольній формі.

15.12.2020 року судом на адресу Міністерства юстиції Республіки Кіпр надіслано прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів.

03.02.2021 року до суду від ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" надійшла заява б/н від 02.02.2021 року про залишення без розгляду позову в частині вимог до ТОВ "Кряж", Маракортіо Холдингз Лімітед та виключення ТОВ "Кряж", Маракортіо Холдингз Лімітед зі складу учасників судової справи за згаданим позовом в межах справи №902/858/15.

Також, 03.02.2021 року до суду від представника позивача - ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" надійшло клопотання б/н від 02.02.2021 року про призначення судового засідання з розгляду позовної заяви ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" б/н від 02.07.2019 року (вх. № 02.1-36/411/19 від 08.07.2019 року) до ПП "Хілл", СТОВ "Агрокряж", ПрАТ "Зернопродукт МХП", ТОВ "Кряж", Маракортіо Холдингз Лімітед про визнання недійсними договорів купівлі-продажу у межах справи № 902/858/15 в найближчий розумний строк.

Ухвалою суду від 08.02.2021 року було поновлено провадження з розгляду вказаної вище позовної заяви; виключено Товариство з обмеженою відповідальністю "Кряж" () та Маракортіо Холдингз Лімітед, реєстраційний номер НЕ 268708 (1082, Кіпр, м. Нікосія, вул. Киріакоу Матсі 16, Ігл Xаус, 10-й поверх, Агіоі Омологітес) з числа відповідачів у справі з розгляду позовної заяви ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" б/н від 02.07.2019 року (вх. № 02.1-36/411/19 від 08.07.2019 року) про визнання недійсними договорів купівлі-продажу у межах справи № 902/858/15 про банкрутство Приватного підприємства "Хілл" та призначено підготовче засідання на 03.03.2021 року.

26.02.2021 року до суду від ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" надійшла заява б/н від 26.02.2021 року про залучення у справі співвідповідача.

Ухвалою суду від 02.03.2021 року залучено до участі у справі з розгляду позовної заяви ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" б/н від 02.07.2019 року (вх. № 02.1-36/411/19 від 08.07.2019 року) у межах справи № 902/858/15 про банкрутство Приватного підприємства "Хілл" - співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Кряж" ().

Ухвалою суду від 03.03.2021 року відкладено підготовче засідання з розгляду згаданої позовної заяви ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" в межах справи №902/858/15 на 12.04.2021 року.

Однак, судове засідання 12.04.2021 року не відбулось в зв`язку з надісланням матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

27.05.2021 року матеріали справи № 902/858/15 надійшли до Господарського суду Вінницької області.

Ухвалою суду від 31.05.2021 року підготовче засідання з розгляду позовної заяви ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" б/н від 02.07.2019 року (вх. № 02.1-36/411/19 від 08.07.2019 року) до ПП "Хілл", СТОВ "Агрокряж", ПрАТ "Зернопродукт МХП", ТОВ "Кряж" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу у межах справи № 902/858/15 - призначено до розгляду на 01.07.2021 року.

Також, ухвалою суду від 01.07.2021 року, зокрема, призначено підготовче засідання з розгляду зазначеної вище позовної заяви у межах справи № 902/858/15 та заяву ТОВ "Кредитна установа "Інвестиційна" б/н від 01.07.2021 року (вх. № 01-36/548/21) про заміну сторони на правонаступника - на 20.09.2021 року та залишено без розгляду клопотання ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" б/н від 08.04.2021 року про призначення судової експертизи.

17.09.2021 року від представника ТОВ "Кредитна установа "Інвестиційна" до суду надійшла заява б/н від 16.09.2021 року (вх. № 01-34/8358/21) про зміну предмету позову по справі № 902/858/15, яка судом прийнята та долучена до матеріалів справи.

Окрім цього, ухвалою суду від 20.09.2021 року було замінено Позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" () на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна" () у справі за позовом ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" до ПП "Хілл", СТОВ "Агрокряж", ПАТ "Зернопродукт МХП", ТОВ "Кряж" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, в межах справи № 902/858/15 та відкладено підготовче засідання з розгляду згаданої вище позовної заяви, у межах справи № 902/858/15 на 03.11.2021 року.

В подальшому, ухвалою суду від 03.11.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу з розгляду позовної заяви ТОВ "Кредитна установа "Інвестиційна" б/н від 02.07.2019 року (вх. № 02.1-36/411/19 від 08.07.2019 року) до ПП "Хілл", СТОВ "Агрокряж", ПрАТ "Зернопродукт МХП", ТОВ "Кряж" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, у межах справи № 902/858/15 для судового розгляду по суті на 07.12.2021 року о 10:00 год..

Поряд з цим, ухвалою суду від 24.11.2021 року ухвалено забезпечити участь арбітражного керуючого Ткачука О.В. у судовому засіданні 07.12.2021 року о 10:00 год. у справі № 902/858/15 в режимі відеоконференції відповідно до Порядку роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.04.2020 року № 196.

На визначену дату в судове засідання, яке проведено в режимі відеоконференції, з`явились представники Позивача, першого та третього Відповідача. Інші Відповідачі повноважних представників в судове засідання не направили.

Також, судом встановлено, що 02.12.2021 року від представника Відповідача-3 на електронну поштову адресу суду надійшли пояснення б/н від 02.12.2021 року, які судом оглянуто та долучено до матеріалів справи.

Водночас, в судовому засіданні представники сторін вказали про можливість розгляду справи по суті за наявної явки учасників справи.

Поряд з цим, суд зважає на те, що відповідно до ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, розумні строки розгляду справи судом.

Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. №475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідача-2 та Відповідача-4 було належним чином повідомлено про дату, час та місце судового слухання у цій справі, що підтверджується ухвалою суду від 03.11.2021 року, яка направлялась на електронні поштові адреси СТОВ "Агрокряж" - ; ТОВ "Кряж" - ; представнику ТОВ "Кряж" - адвокату Мартинюку Н.Р. - .

Також, клопотань про відкладення розгляду справи від сторін до суду не надходило.

Враховуючи викладене та беручи до уваги те, що Відповідача-2 та Відповідача-4 було належним чином повідомлено про дату та час проведення судового засідання у цій справі та останніми надано відзиви на позов, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість розгляду справи за відсутності представників СТОВ "Агрокряж" і ТОВ "Кряж" за наявними матеріалами справи.

В ході розгляду справи по суті, представник Позивача підтримав позовні вимоги з врахуванням заяви про зміну предмету позову.

Представник Відповідача-1 підтримав позов.

Представник Відповідача-3 заперечив щодо задоволення позову.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали позовної заяви, надавши юридичну оцінку поданих до справи доказів, встановив наступне.

За змістом поданої позовної заяви та заяви б/н від 16.09.2021 року про зміну предмету позову, 18.07.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" (далі - ПАТ "Банк "Київська Русь", Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Подільські цукроварні" (далі - ТОВ "Подільські цукроварні", Позичальник) було укладено кредитний договір № 21/2013-Ю на відкриття відновлювальної кредитної лінії з наступними змінами та доповненнями, що були внесені до нього згідно з відповідними додатковими угодами (далі - кредитний договір).

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, Банк відкриває Позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітом кредитування в розмірі 136 196 691,27 грн, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти та інші платежі.

18.07.2013 року з метою належного виконання зобов`язань ТОВ "Подільські цукроварні" по кредитному договору, між ПАТ "Банк "Київська Русь" та Приватним підприємством "Кряж", правонаступником якого стало Приватне підприємство "Хілл" (далі - Поручитель, Відповідач-1) укладено договір поруки № 21/2013-Ю-П-1 (далі - договір поруки).

10.06.2014 року Позичальником була здійснена остання оплата по кредитному договору в розмірі 1 995 076,48 грн (розрахунок заборгованості додається).

ПП "Хілл", знаючи, що в подальшому погашення кредитної заборгованості по кредитному договору не відбудеться, маючи намір уникнути виконання обов`язків по кредитному договору та договору поруки, уникнути примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості як на користь ПАТ "Банк "Київська Русь" так і на користь іншого кредитора - ПАТ "ЮГцемент" (рішення Господарського суду Вінницької області від 29.07.2014 року по справі № 902/982/14 за позовом ПАТ "ЮГцемент" до ПП "Кряж"), розпочало здійснювати незаконні дії щодо відчуження свого нерухомого майна на пов`язані особи, а саме:

- комплекс приймання, очищення, сушіння та зберігання зерна, адреса об`єкта: Вінницька обл., Могилів-Подільський р-н, смт. Вендичани, вул. 50-річчя Жовтня, буд. 21-м. Відчужено на підставі договору купівлі-продажу від 10.07.2014 року за реєстровим № 918 на Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Агрокряж" (далі - СТОВ "Агрокряж", Відповідач-2);

- земельна ділянку, кадастровий номер :04:004:0169, площа 4,1526 га, адреса об`єкта: Вінницька обл., Могилів-Подільський р-н, смт. Вендичани, вул. 50-річчя Жовтня. Відчужено на підставі договору купівлі-продажу від 10.07.2014 року за реєстровим № 919 на СТОВ "Агрокряж";

- комплекс будівель та споруд, комплексу для приймання, очищення, сушіння та зберігання зерна (І-черга), загальною площею 1 775,2 кв.м., адреса об`єкта: Вінницька обл., Крижопільський р-н, с. Соколівка, вул. Службова, 1-6. Відчужено на підставі договору купівлі-продажу від 10.07.2014 року за реєстровим № 922 на Приватне акціонерне товариство "Зернопродукт МХП" (далі - ПрАТ"Зернопродукт МХП", Відповідач-3);

- комплекс, загальною площею 5 698,6 кв. м., адреса об`єкта: м. Вінниця, вул.Максимовича, буд. 4. Відчужено на підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2014 року за реєстровим № 929 на Товариство з обмеженою відповідальністю "Кряж" (далі - ТОВ "Кряж", Відповідач-4);

- земельна ділянка, кадастровий номер :02:021:0089, площа 0,8966 га, адреса об`єкта: м. Вінниця, вул. Максимовича, 4. Відчужено на підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2014 року за реєстровим № 930 на ТОВ "Кряж";

- земельна ділянка, кадастровий номер :02:001:1008, площа 3,0768 га, адреса об`єкта: Вінницька обл., Тульчинський р-н., сщ/рада Шпиківська. Відчужено на підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2014 року за реєстровим № 927 на ПрАТ "Зернопродукт МХП";

- комплекс приймання, очищення, сушіння та зберігання зерна, загальною площею 2175,2 кв. м., адреса об`єкта: Вінницька обл., Тульчинський р-н, смт. Шпиків, вул. Леніна, 169. Відчужено на підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2014 року за реєстровим №926 на ПрАТ "Зернопродукт МХП";

- земельна ділянка, кадастровий номер :02:001:1009, площа 3,1835 га, адреса об`єкта: Вінницька обл., Тульчинський р., сщ/рада Шпиківська. Відчужено на підставі договору купівлі-продажу від 18.09.2014 року на ТОВ "Кряж".

В подальшому зазначене майно було відчужено на підставі договору купівлі-продажу від 07.10.2016 року за реєстровим № 3067 на ПрАТ "Зернопродукт МХП".

Водночас, Позивач повідомляє, що наявність кредитної заборгованості ПП "Хілл" по кредитному договору підтверджується ухвалою Господарського суду Вінницької області від 04.11.2015 року та ухвалою Господарського суду Вінницької області від 30.01.2017 року по справі № 902/858/15 про банкрутство ПП "Хілл".

Також, підтвердження ухилення Відповідачем-1 від виконання вищевказаних цивільно-правових договорів та рішень суду, що призвело до укладення фіктивних договорів щодо відчуження нерухомого майна є той факт, що відчуження відбулось на пов`язаних юридичних осіб, а саме:

- засновником/учасником ПП "Хілл" в період з 15.02.2011 року по 2013 рік була ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 ) - мати ОСОБА_2 (РНКОПП НОМЕР_2 );

- засновником/учасником ТОВ "Кряж" є ОСОБА_2 (РНКОПП НОМЕР_2 );

- засновником/учасником СТОВ "Агрокряж" та ПрАТ "Зернопродукт МХП" є ОСОБА_3 ;

- ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були засновниками/учасниками ТОВ "Агрокряж 1" (), правонаступником якого став ПП "Агрокряж 1" ().

Тобто, на переконання Позивача, зазначене відчужуване майно так і залишилось в користуванні у групі пов`язаних осіб.

Враховуючи зазначені обставини, укладені договори купівлі-продажу не спрямовувались на досягнення правових наслідків, які обумовлювалися цими договорами, а використовувалися виключно для приховування нерухомого майна Відповідача-1, ухилення від виконання зобов`язань ПП "Хілл" по кредитному договору та договору поруки та в свою чергу ухилення від виконання рішень судів щодо стягнення з нього кредитної заборгованості в розмірі 298 117 017,60 грн (борг ПП "Хілл" перед Позивачем) та суми боргу 2 476 874,77 грн (борг ПП "Хілл" перед ПАТ "ЮГцемент"). В діях Відповідачів відсутній намір щодо фактичного здійснення відчуження нерухомого майна.

Поряд з цим, зважаючи на недійсність договору купівлі-продажу від 18.09.2014 року, укладеного між ПП "Хілл" та ТОВ "Кряж", з підстав їх фіктивності, наступний укладений договір купівлі-продажу від 07.10.2016 року за реєстровим № 3067 між ТОВ "Кряж" та ПрАТ "Зернопродукт МХП", на думку Позивача, вважається нікчемним у зв`язку з відсутністю належних прав ТОВ "Кряж" на відчуження нерухомого майна, що є предметом цього договору.

Крім того, 12.03.2019 року відповідно до рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 3247 від 06.12.2018 відбулись відкриті торги (голландський аукціон) щодо реалізації (продажу права вимоги) за лотом F29GL38771, до якого включені, в тому числі, права вимоги боргу за кредитним договором № 21/2013-Ю від 18.07.2013 року.

Відповідно до результатів проведення відкритих електронних торгів, що були оформлені протоколом № UA-EU-2019-01-21-000010-b від 12.03.2019 року, переможцем стало Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Веста" (далі - ТОВ "ФК "Веста", Новий кредитор, Позивач).

За результатами торгів між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ТОВ "ФК "Веста" був укладений договір № UA-EA-2019-01-21-000010-b/42 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 03.05.2019 року (далі - договір відступлення права вимоги) відповідно до якого Банк відступив шляхом продажу Новому кредитору права вимоги за наступними договорами:

- кредитний договір № 21/2013-Ю від 18.07.2013 року з усіма договорами про внесення змін та доповнень, додатковими угодами та додатками до нього, що є його невід`ємною частиною, укладеним з ТОВ "Подільські цукроварні";

- договір поруки № 21/2013-Ю-П-1 від 18.07.2013 року з усіма договорами про внесення змін та доповнень, додатковими угодами та додатками до нього, що є його невід`ємною частиною, укладеним з Приватним підприємством "Кряж".

Таким чином, право вимоги за кредитним договором № 21/2013-Ю від 18.07.2013 року та договором поруки № 21/2013-Ю-П-1 від 18.07.2013 року перейшло від ПАТ "Банк "Київська Русь" до ТОВ "Фінансова компанія "Веста".

За цих обставин, Позивач наголошує, що його права та законні інтереси порушені укладеними договорами купівлі-продажу, що зазначені вище, у зв`язку з неможливістю погашення всієї суми заборгованості Відповідача-1 в повному обсязі за рахунок виявленого майна в ліквідаційній процедурі.

Також, Позивач звертає увагу на те, що належним способом захисту за позовом ТОВ "КУ "Інвестиційна" є визнання недійсними правочинів та одночасне визнання речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства.

На підставі викладеного, Позивач просить суд : визнати недійсними вказані вище договори купівлі-продажу від 10.07.2014 року, від 11.07.2014 року, від 18.09.2014 року та від 07.10.2016 року; застосувати наслідки недійсності цих договорів шляхом скасування рішень державного реєстратора, на підставі яких проведені записи про право власності за СТОВ "Агрокряж", за ПрАТ "Зернопродукт МХП", за ТОВ "Кряж"; визнати право власності Приватного підприємства "Хілл" () на згадані вище об`єкти нерухомого майна.

Відповідно до відзиву ТОВ "Кряж" б/н від 09.08.2019 року на позовну заяву, викладені такі заперечення.

Позивачем не доведено належними доказами припущення про те, що оспорювані договори були укладені між нібито пов`язаними між собою ПП "Кряж" (перейменоване у ПП "Хілл"), ТОВ "Кряж", ПрАТ "Зернопродукт МХП", а також те, що відповідні договори укладені нібито без наміру створення правових наслідків.

На переконання Відповідача-4, оспрювані договори були укладені між непов`язаними між собою ПП "Хілл", ТОВ "Кряж", з огляду на такі обставини.

ТОВ "Кряж" було створене 20.05.2013 року Приватною компанією "ЛОРАНЖ ЛТД", відповідальність якої обмежена акціями, реєстраційний номер 8244539.

Вказана компанія була і засновником ТОВ "Кряж", зокрема, і на дату укладення договорів купівлі-продажу від 11.07.2014 р. (р. № 929), договору купівлі-продажу (р. № 930) від 11.07.2014 р., договору купівлі-продажу від 18.09.2014 р. (р. № 2319), договору купівлі-продажу від 07.10.2016 р. (р. № 3067), а директором ТОВ "Кряж" з 14.05.2014 р. був ОСОБА_4 , що підтверджуються такими доказами :

- Наказом № 2-К від 16.05.2014 року (додаток № 1);

- Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 20.05.2014 року (час видачі виписки: 10:01:34) (додаток № 2);

- Протоколом № 6 Загальних зборів учасників ТОВ "Кряж" від 07.07.2014 року (додаток № 3);

- Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 11.07.2014 р. (сформовано на платний запит від 07.08.2019 р.) (додаток № 4);

- Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 18.09.2014 р. (сформовано на платний запит від 07.08.2019 р.) (додаток № 5).

Також, відповідно до підпункту 3.1.1. п. 3.1. договору поруки № 21/2013-Ю-П-1 від 18.07.2013 р. у випадку невиконання Боржником (ТОВ "Подільські цукроварні") зобов`язань за кредитним договором № 21/2013-Ю від 18.07.2013 р. у встановлені строки, Кредитор (ПАТ "Банк "Київська Русь" надсилає Поручителю (ПП "Хілл") повідомлення з вимогою про виконання забезпеченого порукою зобов`язання Боржника за кредитним договором. Датою пред`явлення Кредитором вимоги про виконання зобов`язання Боржника є день вручення Кредитором вимоги особисто Поручителю, або день здачі такої вимоги до установи зв`язку. До вимоги Кредитора додається розрахунок суми заборгованості із зазначенням термінів оплати.

Однак, Позивачем не надало жодних доказів щодо звернення ПАТ "Банк "Київська Русь" до Відповідача-1 з вимогою про погашення заборгованості до та на момент укладення зазначених договорів.

Крім того, ухвалу про визнання кредиторських вимог ПАТ "Банк "Київська Русь" до ПП "Хілл" по справі № 902/858/15 у розмірі 156 984 956,60 грн (шоста черга задоволення) було прийнято 30.01.2017 року.

Водночас, ПП "Хілл" на момент укладення оспорюваних договорів з ТОВ "Кряж" від 11.07.2014 р., від 18.09.2014 р., не могло знати про наявність заборгованості за кредитним договором № 21/2013-Ю від 18.07.2013 р., рівно як і ТОВ "Кряж" апріорі не могло знати про вказану обставину на момент укладення договору купівлі-продажу від 07.10.2016 р. (р.№ 3067), оскільки кредитор ані до, ані після укладення вказаних договорів не звертався до ПП "Хілл" з письмовою вимогою про погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, і не звертався до суду про визнання вказаних правочинів недійсними.

Таким чином, бездіяльність ПАТ "Банк "Київська Русь" як до, так і на момент укладення оспорюваних правочинів з ТОВ "Кряж", та ТОВ "Кряж" з ПрАТ "Зернопродукт МХП" не може бути підставою для визнання відповідних правочинів недійсними.

Окрім цього, нерухоме майно, яке було відчужене за договором купівлі-продажу від 2014 р. (р. №929), договором купівлі-продажу від 11.07.2014 р. (р. № 930), договором купівлі-продажу від 18.09.2014 р. (р. № 2319), договором купівлі-продажу від 07.10.2016 р. (р.№3067) не було та не є об`єктом майнової поруки.

При цьому, вказане майно ніколи не було та не є об`єктом майнової поруки по зобов`язанням ТОВ "Подільські цукроварні" перед ПАТ "Банк "Київська Русь", а тому наявність договору поруки № 21/2013-Ю-П-1 жодним чином не може обмежувати гарантоване ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод і громадянина право ПП "Хілл", право ТОВ "Кряж" на майно, зокрема, і в контексті розпорядження шляхом укладення з ТОВ "Кряж", з ПрАТ "Зернопродукт МХП" вказаних договорів купівлі-продажу.

Таким чином, на думку Відповідача-4, реалізація ПП "Хілл", ТОВ "Кряж", зокрема, права розпорядження майном за вказаними договорами купівлі-продажу, є правомірною.

Поряд з цим, ТОВ "Кряж" та ПП "Хілл" було вчинено всі необхідні юридично значимі для виконання правочинів дії, а саме :

1) за договором купівлі-продажу комплексу (р. № 929) підтверджується наступними документами: видатковою накладною №-0000012 від 11.07.2014 року (додаток № 6); податковою накладною № 32 від 11.07.2014 р. (додаток № 7); витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.07.2014 р. (додаток № 8);

2) за договором купівлі-продажу земельної ділянки (р. № 930) підтверджується наступними документами: видатковою накладною №-0000014 від 11.07.2014 року (додаток №9); витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.04.2017 р. (додаток № 10);

3) за договором купівлі-продажу земельної ділянки (р. № 2319) підтверджується видатковою накладною №-0000001 від 18.09.2014 року (додаток № 11);

4) за договором купівлі-продажу земельної ділянки (р. № 3067) від 07.10.2016 року підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.10.2016 р. (додаток № 12).

Разом з тим, Позивачем не надано жодних доказів, що спростовували б правомірність укладених договорів з ТОВ "Кряж".

Також, зважаючи на те, що ПАТ "Банк "Київська Русь" після укладення ПП "Хілл", ТОВ "Кряж" вказаних договорів не звертався до суду із вимогою про їх оскарження, а тому з огляду на положення ст. ст. 257, 260, 261 ЦК України, можна дійти висновку про сплив позовної давності ще до дати (03.05.2019 р.) укладення договору про відступлення права вимоги між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ТОВ "ФК "Веста".

При цьому, факт укладення договору про відступлення права вимоги 03.05.2019 року, на думку Відповідача-4, не є підставою для поновлення пропущеного строку на звернення до суду, з огляду на бездіяльність ПАТ "Банк "Київська Русь".

Крім того, власником майна, яке було відчужене за договором купівлі-продажу (р.№929) від 11.07.2014 р. та договором купівлі-продажу (р. № 930) від 11.07.2014 р., є виключно ТОВ "Кряж", а ТОВ "ФК "Веста" не надано жодних доказів щодо того, що ПП "Хілл" продовжувало(-жує) володіти та користуватись відчуженим майном, так само як і не надало жодних доказів, що ПП "Хілл" продовжувало(-жує) володіти та користуватись відчуженим за договором купівлі-продажу від 18.09.2014 р. (р. № 2319), договором купівлі продажу від 07.10.2016 р. (р. № 3067) майном.

За наведених обставин, Відповідач-4 просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

Також, Відповідачем-4 додано до вказаного вище відзиву заяву б/н від 09.08.2019 року про застосування позовної давності.

Згідно відзиву СТОВ "Агрокряж" б/н від 05.08.2019 року на позовну заяву, Відповідач-2 просить застосувати позовну давність до заявлених позовних вимог та відмовити у задоволенні позову.

При цьому, у відзиві вказується, що Позивачем не підтверджено належними доказами, викладені у позові обставини.

Крім того, Відповідачем-2 повідомлено, що з 25.07.2013 року єдиним учасником СТОВ "Агрокряж" стало ПАТ "Миронівський хлібопродукт" (ідент. код 25412361), корпоративні права якого набуті на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 15.04.2013 року між ПАТ "Миронівський хлібопродукт" (Покупець) та Кроппер Індастріал Лімітед, Кіпр (Продавець-1), ОСОБА_5 (Продавець-2).

Крім того, 18.06.2013 року відповідно до Рішення АМКУ № 505-р ПАТ "Миронівський хлібопродукт" отримано дозвіл на концентрацію, що полягала у придбанні ПАТ "Миронівський хлібопродукт" частки у статутному капіталі СТОВ "Агрокряж", що забезпечує покупцю перевищення 50 відсотків голосів у вищому органі управління товариства.

Станом на 10.07.2014 року - дату укладення оспорюваних договорів з СТОВ "Агрокряж", єдиним учасником залишався ПАТ "Миронівський хлібопродукт", що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців від 04.07.2014 року.

23.07.2013 року єдиним учасником ТОВ "Агрокряж 1" стало Публічне акціонерне товариство "Миронівський хлібопродукт" (ідент. код 25412361), корпоративні права якого набуті на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 16.05.2013 року між ПАТ "Миронівський хлібопродукт" (Покупець) та Кроппер Індастріал Лімітед, Кіпр (Продавець-1), ОСОБА_6 (Продавець-2).

Крім того, 18.06.2013 року відповідно до Рішення АМКУ № 506-р ПАТ "Миронівський хлібопродукт" отримано дозвіл на концентрацію, що полягала у придбанні ПАТ "Миронівський хлібопродукт" частки у статутному капіталі ТОВ "Агрокряж 1", що забезпечує покупцю перевищення 50 відсотків голосів у вищому органі управління товариства.

Станом на дату подачі позовної зави до суду, ТОВ "Агрокряж 1" припинено шляхом приєднання до СТОВ "Агрокряж".

ПрАТ "Зернопродукт МХП" є акціонерним товариством. Інформація про акціонерів міститься у депозитарних установах, а також реєстрах, які може отримати акціонерне товариство або акціонер через систему Національного депозитарія України. Протягом 2014 року, акціонерами ПрАТ "Зернопродукт МХП" були ОСОБА_7 та ПАТ "Миронівський хлібопродукт", що підтверджується доданими до матеріалів справи реєстрами акціонерів від 27.10.2014 року.

ОСОБА_3 не входить до складу учасників/засновників/акціонерів жодної з перелічених у позовній заяві юридичних осіб.

ОСОБА_3 є кінцевим бенефіціарним власником СТОВ "Агрокряж" та ПрАТ "Зернопродукт МХП".

В той же час, учасниками ПП "Кряж", правонаступником якого є ПП "Хілл", згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на дату укладення правочинів - 10.07.2014 року - є фізична особа ОСОБА_1 , керівником ОСОБА_2 . Дані підтверджені витягом з ЄДРПОУ від 10.07.2014 року, доданими до матеріалів справи.

Разом з тим, жодних зв`язків між учасниками та керівниками ПП "Кряж", правонаступником якого є ПП "Хілл" з однієї сторони та учасниками/засновниками/ акціонерами СТОВ "Агрокряж", ТОВ "Агрокряж 1" та ПрАТ "Зернопродукт МХП", ОСОБА_3 не існувало ні на день укладення договору, ні на сьогоднішній день.

Також, твердження Позивача про те, що відчужене ПП "Хілл" майно за вказаними договорами купівлі-продажу залишилось в користуванні у групі пов`язаних осіб, що нібито свідчить про фіктивність вказаних договорів купівлі-продажу, є необгрунтованою, оскільки майно, що було відчужене за договором купівлі-продажу від 10.07.2014 р. (р. № 918), договором купівлі - продажу від 10.07.2014 р. (р. № 919), належить безпосередньо юридичній особі (СТОВ "Агрокряж"), а не засновникам/учасникам/акціонерам таких суб`єктів господарювання.

Відповідно до відзиву ПрАТ "Зернопродукт МХП" б/н від 07.08.2019 року на позовну заяву, Відповідач-3 просить застосувати позовну давність до заявлених позовних вимог та відмовити у задоволенні позову.

При цьому, Відповідачем-3 у відзиві та в поясненнях б/н від 02.12.2021 року, викладені тотожні заперечення щодо позову, які викладені у відзиві на позов СТОВ "Агрокряж".

Разом з тим, у відзиві також повідомлено, що на виконання укладених між ПП "Кряж" та ПрАТ "Зернопродукт МХП" договорів від 10.07.2014 р., від 11.07.2014 р., 07.10.2016 р., були сплачені кошти, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, доданими до відзиву.

За змістом відповідей Позивача № 163/02-2-1 від 22.08.2019 року та № 186/02-2-1 від 16.09.2019 року на відзиви ПрАТ "Зернопродукт МХП" і СТОВ "Агрокряж" повідомлено, зокрема, наступне.

Відповідно до п. 3.2.3. договору поруки № 21/2013-Ю-П-1 від 18.07.2013 року в т.ч. і в редакції від 01.04.2014 року, виконання зобов`язань поручителя за цим договором забезпечується всім належним йому на праві власності майном, на яке відповідно до чинного законодавства України може бути звернено стягнення, в тому числі і майном, яке було відчужене без дозволу банку за оспорюваними договорами.

До того ж, ухвалою від 30.01.2017 року Господарський суд Вінницької області визнав грошові вимоги ПАТ "Банк "Київська Русь" до ПП "Хілл" по справі № 902/858/15 у розмірі 156 984 956,60 грн (шоста черга задоволення) та в розмірі 2 756,00 грн - судового збору (перша черга задоволення), на підставі укладеного договору поруки № 21/2013-Ю-П-1 від 18.07.2013 року між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ПП "Хілл".

Отже, якщо у разі задоволення позовних вимог - нерухоме майно повернеться у власність боржника та буде включено до ліквідаційної маси ПП "Хілл", а потім буде реалізоване на торгах, та кошти одержані від продажу, спрямуються на задоволення вимог кредиторів, в тому числі і Позивача.

При цьому, дії Відповідача-1 щодо відчуження нерухомого майна, яке є предметам даного спору, призвели до банкрутства ПП "Хілл", а також до зменшення ліквідаційної маси, що призвело, в свою чергу, до порушення прав кредиторів, в тому числі і ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста".

Крім того, в платіжному дорученні № 349285001 від 06.10.2016 року, яке долучено Відповідачем-3 до відзиву на позовну заяву для підтвердження факту оплати за договором купівлі-продажу від 07.10.2016 року за реєстровим № 3067, в призначенні платежу на суму 750 000,00 грн зазначено: "Оплата за товари зг. рах. № від у т.ч. ПДВ".

Водночас, земельна ділянка не є "товарами" у розумінні закону, ймовірно, що оплата за платіжним дорученням була проведена за постачання товарів, а тому вказане вище платіжне доручення, на переконання Позивача підтверджує фіктивність договорів купівлі-продажу.

Також, в додаткових поясненнях Позивача б/н від 25.02.2020 року до позовної заяви зазначено, що укладені оскаржувані правочини вчинено Боржником на шкоду кредиторам, а тому вони мають ознаки фраудаторного правочину і підлягають визнанню недійсними.

Враховуючи, що в період з моменту уникнення виконання Боржником своїх зобов`язань по кредитному договору та договору поруки та порушення провадження у справі № 902/982/14 про стягнення з нього заборгованості до порушення провадження у справі про банкрутство, у ПП "Хілл" зменшились майнові активи, а отже було завдано умисної шкоди його кредиторам для уникнення Боржником відповідальності передбаченої чинним законодавством України.

За змістом відзиву ліквідатора ПП "Хілл" Ткачука О.В. № 02-11/40 від 08.04.2021 року на позовну заяву, після 10.06.2014 року за умовами кредитного договору №21/2013-Ю у ТОВ "Подільські цукроварні" виникла заборгованість перед ПАТ "Банк "Київська Русь", у зв`язку з чим, в силу положень ст. 554 Цивільного кодексу України поручитель - ПП "Хілл" мав відповідати перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник як майновий та фінансовий поручитель.

Разом з тим, в період виникнення загрози стягнення з ПП "Хілл" коштів на виконання умов кредитного договору № 21/2013-Ю, ПП "Хілл" було відчужено своє нерухоме майно (6 об`єктів) на підставі оспорюваних договорів купівлі-продажу.

Отже, усвідомлюючи очевидність вчинення ПАТ "Банк "Київська Русь" заходів щодо погашення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмети іпотеки, застави та за рахунок іншого майна ПП "Хілл", боржником були вчинені дії з метою відчуження такого майна на третіх осіб.

При цьому, крім заборгованості перед ПАТ "Банк "Київська Русь" у ПП "Хілл" також було наявне грошове зобов`язання перед іншою юридичною особою, а саме ПАТ "ЮГцемент".

Зокрема, рішенням Господарського суду Вінницької області від 29.07.2014 року у справі № 902/982/14 було стягнуто з ПП "Кряж" на користь ПАТ "ЮГцемент" борг в сумі 2 159 323,41 грн, пеню в сумі 13 9 971,48 грн, 10% річних в сумі 158 547,58 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 49 156,84 грн.

Тобто, станом на дату укладення спірних правочинів, існував судовий спір про стягнення з ПП "Хілл" коштів на користь ПАТ "ЮГцемент", що підтверджується тим, що саме 10.07.2014 року було порушено провадження у справі № 902/982/14.

Вказана обставина додаткового підтверджує факт вчинення ПП "Хілл" дій щодо навмисного відчуження нерухомого майна на третіх осіб з метою його виведення із володіння боржника.

Окрім цього, як слідує з матеріалів справи № 902/858/15 в них відсутні докази здійснення повної оплати за договором купівлі-продажу від 10.07.2014 року за реєстровим № 918 укладеним між ПП "Хілл" та СТОВ "Агрокряж", що вказує на неналежне виконання сторонами істотних умов правочину.

Також, відчужуване майно так і залишилось в користуванні пов`язаних осіб, тобто групи компаній, які належать одним і тим же особам.

Крім того, ПП "Хілл" погоджується з тим, що спірні договори купівлі-продажу не були спрямовані на досягнення правових наслідків, які ними обумовлювалися, а використовувались виключно для приховування нерухомого майна ПП "Хілл" з метою ухилення від виконання зобов`язань за умовами кредитного договору та договору поруки.

Разом з тим, ПП "Хілл" вважає, що реалізація об`єктів нерухомого майна відбулась за цінами нижче ринкової вартості, оскільки з обставин укладення договорів купівлі-продажу вбачається лише формальний перехід права власності з однієї юридичної особи на іншу, що дає підстави вважати, що реальна, ринкова вартість сторонами не визначалась.

Отже, з наведеного вбачається, що спірні договори купівлі-продажу суперечать ч.ч. 1, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України, оскільки дії сторін під час їх укладення були направлені не на реальне настання правових наслідків, обумовлених договорами, а на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно, з метою приховання цього майна від наступного звернення стягнення, що є підставою для визнання договорів недійсним відповідно до ст. 234 Цивільного кодексу України.

Зважаючи на викладене, ліквідатор ПП "Хілл" просить суд задоволити позов у повному обсязі.

З врахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов таких висновків.

Згідно ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Частиною 1 ст. 2 ГПК України, визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За змістом ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.04.2020 року у справі № 910/8264/18, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога Позивача до Відповідача. Підстава позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Предметом позову у цій справі є вимоги про визнання недійсними вказаних вище договорів купівлі-продажу від 10.07.2014 року, від 11.07.2014 року, від 18.09.2014 року, від 07.10.2016 року; застосування наслідків недійсності цих договорів шляхом скасування рішень державного реєстратора, на підставі яких проведені записи про право власності за СТОВ "Агрокряж", за ПрАТ "Зернопродукт МХП", за ТОВ "Кряж"; визнання права власності Приватного підприємства "Хілл" на вказані вище об`єкти нерухомого майна.

Підставами позовних вимог зазначено, що договори купівлі-продажу є фіктивними, оскільки вони вчинені сторонами без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися ними, та вчинені з метою виведення нерухомості з власності Відповідача-1 без фактичної передачі даного майна новим власником та з метою уникнути виконання ПП "Хілл" рішень судів про стягнення з нього грошових коштів, в тому числі на користь Позивача.

Як, підтверджено матеріалами справи, Відповідачем-1 було здійснено продаж належного йому на праві приватної власності нерухомого майна, а саме:

- договір купівлі-продажу від 10.07.2014 року, посвідчений Крижопільською державною нотаріальною конторою Вінницької області за реєстровим № 918, укладеним між ПП "Хілл" та СТОВ "Агрокряж", щодо відчуження комплексу приймання, очищення, сушіння та зберігання зерна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 6, який розташований за адресою: Вінницька область, Могилів-Подільський район, смт.Вендичани, вул. 50-річчя Жовтня, буд. 21-м;

- договір купівлі-продажу від 10.07.2014 року, посвідчений Крижопільською державною нотаріальною конторою Вінницької області за реєстровим № 919, укладеним між ПП "Хілл" та СТОВ "Агрокряж", щодо відчуження земельної ділянки, кадастровий номер :04:004:0169, площа 4,1526 га, реєстраційний номер нерухомого майна 26, яка розташована за адресою: Вінницька обл., Могилів-Подільський р-н, смт.Вендичани, вул. 50 річчя Жовтня;

- договір купівлі-продажу від 10.07.2014 року, посвідчений Крижопільською державною нотаріальною конторою Вінницької області за реєстровим № 922, укладеним між ПП "Хілл" () та ПрАТ "Зернопродукт МХП", щодо відчуження комплексу будівель та споруд , комплексу приймання, очищення, сушіння та зберігання зерна (І-черга), загальною площею 1 775,2 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 9, який розташований за адресою: Вінницька область, Крижопільский район, с. Соколівка, вул. Службова, 1-б;

- договір купівлі-продажу від 11.07.2014 року, посвідчений Крижопільською державною нотаріальною конторою Вінницької області за реєстровим № 927, укладеним між ПП "Хілл" та ПрАТ "Зернопродукт МХП", щодо відчуження земельної ділянки, кадастровий номер :02:0001:1008, площа 3,0768 га, реєстраційний номер нерухомого майна 43, яка розташована за адресою: Вінницька обл., Тульчинський р-н, сщ/рада Шпиківска.

- договір купівлі-продажу від 11.07.2014 року, посвідчений Крижопільською державною нотаріальною конторою Вінницької області за реєстровим № 926, укладеним між ПП "Хілл" () та ПрАТ "Зернопродукт МХП", щодо відчуження комплексу приймання, очищення, сушіння та зберігання зерна, загальною площею 2 175,2 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3, який розташований за адресою: Вінницька область, Тульчинський район, смт. Шпиків, вул. Леніна, 169;

- договір купівлі-продажу від 18.09.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.О. за реєстровим № 2319, укладеним між ПП "Хілл" та ТОВ "Кряж", щодо відчуження земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:1009, площа 3,1835 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 43, яка розташована за адресою: Вінницька область, Тульчинський район, сщ/рада Шпиківська;

Також, судом встановлено, що між ТОВ "Кряж" та ПрАТ "Зернопродукт МХП" було укладено договір купівлі-продажу від 07.10.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенко Ю.Д. за реєстровим № 3067, щодо відчуження земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:1009, площа 3,1835 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 43, яка розташована за адресою: Вінницька область, Тульчинський район, сщ/рада Шпиківська.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За змістом ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, правом оспорити правочин наділені не лише сторони такого правочину, але й інші заінтересовані особи.

Судом встановлено, що у цій справі Позивач не є стороною укладених між Відповідачами договорів купівлі-продажу і оспорює їх як заінтересована особа, у зв`язку з чим, підлягає встановленню, яким чином наслідки таких правочинів вплинули або можуть вплинути на права та інтереси цієї особи, оскільки звернення заінтересованої особи до суду із позовом про визнання недійсним договору направлене на усунення несприятливих наслідків для цієї особи (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних із вчиненням такого правочину.

У вирішенні питання щодо недійсності правочину серед іншого необхідним є надання оцінки дій сторін цього договору в контексті критеріїв добросовісності, справедливості, недопустимості зловживання правами, зокрема, спрямованим на позбавлення Позивача в майбутньому законних майнових прав. (Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 15.04.2021 у справі № 903/741/19).

Свобода договору, яка передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, і свобода підприємницької діяльності, яка полягає у самостійному здійсненні без обмежень будь-якої підприємницької діяльність, не забороненої законом, є ключовими засадами цивільного права та господарського права, закріпленими у ст. ст. 3, 627 ЦК України, ст. ст. 6, 43 ГК України. Визнання договору недійсним за позовом третьої особи, не сторони договору, є суттєвим втручанням держави у зазначені принципи і порушений інтерес особи має бути таким, що вимагає такого втручання і таке втручання має бути єдиним можливим способом виправлення правової ситуації (такий висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20).

Верховний Суд у постанові від 16.10.2020 по справі № 910/12787/17, зазначив: "особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. "

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 234 ЦК України, правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, є фіктивним. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише "про людське око", знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину (така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц та постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17, від 19.02.2021 у справі №904/2979/20).

Основними ознаками фіктивного правочину є введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину (постанова Верховного Суду від 19.02.2021 у справі №904/2979/20).

При цьому ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину (постанови Верховного Суду 18.12.2018 у справі № 911/390/18 та від 10.04.2019 у справі №910/7783/18).

Таким чином, суд, з`ясовуючи питання щодо фіктивності договору, як укладеного всупереч інтересам позивача, має з`ясувати дійсні наміри сторін, тобто чи була мета укладення договору іншою, аніж це випливає зі змісту договору.

Як встановлено судом, на підтвердження виконання вищевказаних договорів купівлі-продажу щодо оплати, Відповідачами надано видаткові накладні, платіжні доручення з відміткою АТ "Сбербанк" про проведення платежів.

Окрім того, згідно наявної в матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна :

- право власності на комплексу приймання, очищення, сушіння та зберігання зерна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 6, який розташований за адресою: Вінницька область, Могилів-Подільський район, смт. Вендичани, вул. 50-річчя Жовтня, буд. 21-м зареєстроване за Відповідачем-2;

- право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :04:004:0169, площа 4,1526 га, реєстраційний номер нерухомого майна 26, яка розташована за адресою: Вінницька обл., Могилів-Подільський р-н, смт. Вендичани, вул. 50-річчя Жовтня, зареєстроване за Відповідачем-2;

- право власності на комплекс будівель та споруд , комплексу приймання, очищення, сушіння та зберігання зерна (І-черга), загальною площею 1 775,2 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 9, який розташований за адресою: Вінницька область, Крижопільский район, с. Соколівка, вул. Службова, 1-б, зареєстроване за Відповідачем-3;

- право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :02:0001:1008, площа 3,0768 га, реєстраційний номер нерухомого майна 43, яка розташована за адресою: Вінницька обл., Тульчинський р-н, сщ/рада Шпиківска, зареєстроване за Відповідачем-3;

- право власності на комплекс приймання, очищення, сушіння та зберігання зерна, загальною площею 2 175,2 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3, який розташований за адресою: Вінницька область, Тульчинський район, смт.Шпиків, вул. Леніна, 169, зареєстроване за Відповідачем-3;

- право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :02:001:1009, площа 3,1835 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 43, яка розташована за адресою: Вінницька область, Тульчинський район, сщ/рада Шпиківська, зареєстроване за Відповідачем-3.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

В силу приписів частини 5 статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із положеннями статей 627, 628, 629 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (стаття 657 ЦК України).

Відповідно до статті 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (стаття 663 ЦК України).

У даній справі судом встановлено, що оспорювані договори купівлі-продажу не є безвідплатними, вчинені між самостійними юридичними особами, з дотриманням вимог, які висуваються Цивільним кодексом України до договорів купівлі-продажу нерухомого майна, повноваження продавця з розпорядження таким майном не були обмежені жодними можливими обтяженнями.

Судом також встановлено та сторонами не оспорюється, що спірні договори купівлі-продажу укладено у письмовій формі, з додержанням вимог законодавства щодо нотаріального посвідчення, сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, договори підписані уповноваженими представниками обох сторін, що підтверджує відповідність договорів внутрішній волі сторін та вимогам законодавства, що звичайно ставляться до них.

Також, право власності на нерухоме майно зареєстровано у встановленому порядку за покупцем, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень.

Отже, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, доводам та запереченням сторін, суд дійшов висновку, що надані Позивачем докази не свідчать про відсутність у сторін при укладенні спірних договорів купівлі-продажу намірів створення правових наслідків, передбачених цими правочинами.

При цьому, вчинення Відповідачами дій щодо виконання укладених договорів купівлі-продажу та вчинення на їх підставі реєстраційних дій, не свідчить про приховування сторонами укладених правочинів їх справжніх намірів, а тому не вказує на фіктивність оспорюваних договорів.

Крім того, судом встановлено, що підставою недійсності договорів купівлі-продажу, Позивач вказав на їх вчинення пов`язаними юридичними особами, а також те, що відчужене майно залишилось в користуванні у групі пов`язаних осіб, оскільки засновником/учасником ПП "Хілл" в період з 15.02.2011 року по 2013 рік була ОСОБА_1 - мати ОСОБА_2 ; засновником/учасником ТОВ "Кряж" є ОСОБА_2 ; засновником/учасником СТОВ "Агрокряж" та ПрАТ "Зернопродукт МХП" є ОСОБА_3 ; ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були засновниками/учасниками ТОВ "Агрокряж 1", правонаступником якого став ПП "Агрокряж 1".

Відповідно до ст. 1 КУзПБ, заінтересовані особи стосовно боржника - юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство, а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, щодо яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими; для цілей цього Кодексу заінтересованими особами стосовно арбітражного керуючого чи кредиторів визнаються особи в такому самому переліку, як і заінтересовані особи стосовно боржника.

Тотожну норму, містили положення ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який був чинний на момент укладення спірних договорів.

Згідно п.п. 14.1.159 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент укладення спірних договорів), пов`язані особи - юридичні та/або фізичні особи, відносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють.

При визнанні осіб пов`язаними враховується вплив, який може здійснюватися через володіння однією особою корпоративними правами інших осіб відповідно до укладених між ними договорів або за наявності іншої можливості однієї особи впливати на рішення, що приймаються іншими особами. При цьому такий вплив враховується незалежно від того, чи здійснюється він особою безпосередньо і самостійно або спільно з пов`язаними особами, що визнаються такими відповідно до цього підпункту.

Судом встановлено, що згідно матеріалів наявної в матеріалах справи № 902/858/15 реєстраційної справи № 1_155_000005_88 щодо ПП "Хілл", засновником/учасником ПП "Кряж" (в подальшому перейменовано на ПП "Хілл") була ОСОБА_1 .

Згідно наказу ПП "Кряж" № 7-К від 15.03.2013 року, директором цього підприємства було призначено ОСОБА_2 .

Також, судом встановлено, що засновником ТОВ "Кряж" була Приватна компанія "ЛОРАНЖ ЛТД", а керівником Відповідача-4, з 14.05.2014 р. був ОСОБА_4 , що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме : наказом № 2-К від 16.05.2014 року; протоколом Загальних зборів учасників ТОВ "Кряж" № 6 від 07.07.2014 року; відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 11.07.2014 року, станом на 18.09.2014 року.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що станом на 10.07.2014 року - дату укладення оспорюваних договорів з Відповідачем-2 - СТОВ "Агрокряж", єдиним учасником останнього було ПАТ "Миронівський хлібопродукт", а керівником СТОВ "Агрокряж" був ОСОБА_8 , що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців від 04.07.2014 року.

Так, на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 15.04.2013 року між ПАТ "Миронівський хлібопродукт" (Покупець) та Кроппер Індастріал Лімітед, Кіпр (Продавець-1), ОСОБА_5 (Продавець-2), Покупцем були набуті корпоративні права відносно СТОВ "Агрокряж".

Водночас, за змістом наданого Відповідачем-3 додатку № 1 до договору № 549 від 30.09.2014 року, укладеного між ДП "Держреєстри України" та ПрАТ "Зернопродукт МХП", засновниками Відповідача-3 були ОСОБА_7 та ПрАТ "Миронівський хлібопродукт", а директором ОСОБА_9 ..

Поряд з цим, згідно наявного в матеріалах справи переліку акціонерів ПрАТ "Зернопродукт МХП", які мають право на участь у загальних зборах АТ, станом на 22.07.2014 року, акціонерами були ОСОБА_7 та ПАТ "Миронівський хлібопродукт".

Отже, наведені вище обставини не вказують на заінтересованість та пов`язаність Відповідачів у цій справі щодо неправомірного набуття у власність нерухомого майна на підставі оспорюваних договорів купівлі-продажу.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_3 , не входить до складу учасників/засновників/акціонерів жодної з перелічених у позовній заяві юридичних осіб, однак згідно наданих Позивачем відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців від 01.07.2019 року, ОСОБА_3 є кінцевим бенефіціарним власником СТОВ "Агрокряж" та "Зернопродукт МХП".

Разом з тим, на підтвердження пов`язаності Відповідачів, Позивачем надані відомості з веб-сайтів "Wikipedia", stockworld.com.ua та Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців від 01.07.2019 року, однак відповідні докази не свідчать про пов`язаність Відповідачів станом на дату укладення ними оспорюваних договорів в розумінні наведених вище норм законодавства.

Також, Позивачем не надано доказів, які б свідчили про неправомірний вплив учасників/засновників та кінцевих бенефіціарних власників Відповідачів на прийняття рішень ПП "Хілл" щодо укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу із ТОВ "Кряж", СТОВ "Агрокряж" та ПрАТ "Зернопродукт МХП".

Водночас, суд звертає увагу на те, що у юридичній науці відомі такі правочини як фраудаторні (правочини, що вчинені боржником на шкоду інтересам кредиторів). Загальної норми, яка б безпосередньо встановлювала нікчемність або можливість бути визнаними недійсними договорів, які мають такий юридичний дефект, цивільне законодавство не містить. Разом з тим у судовій практиці договір, укладений з метою уникнути виконання грошового зобов`язання, кваліфіковано як фіктивний у справах за позовами осіб, на шкоду чиїм майновим інтересам відповідачами у цих справах були за твердженнями позивачів вчинені відповідні правочини (постанови Верховного Суду України від 19.10.2016 у справі № 6-1873цс16, від 23.08.2017 у справі № 306/2952/14-ц, від 09.09.2017 у справі №359/1654/15-ц). Отже, такі правочини можуть вважатись фіктивними правочинами….. Зловмисна домовленість - це умисна змова представника однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц міститься висновок про те, що "згідно з частинами 2, 3 статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення коштів, а тому у разі, якщо сторони, які укладають договір, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, то правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), з одночасним посиланням на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок зроблено Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду в постанові від 04.12.2019 у справі № 910/17755/18.

Разом з тим, посилання у позові на обставини укладення спірних договорів без наміру створення правових наслідків, на користь пов`язаних осіб та з метою уникнення на нього стягнення, є лише припущеннями Позивача, оскільки останнім не надано відповідних належних і достатніх доказів на підтвердження того, що такі обставини дійсно існували під час укладення спірних договорів.

Згідно ч. 3 ст. 2 ГПК України, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на вказані норми, Позивач, посилаючись на те, що дійсним наміром вчинення договорів купівлі-продажу було приховування майна саме від неминучого звернення стягнення на нього, з урахуванням сутності принципу змагальності господарського судочинства, мав довести, що сторони оспорюваних ним договорів, діючи очевидно недобросовісно та зловживаючи правами на шкоду саме Позивачу, як кредитору, мали спільний умисел на використання оспорюваних договорів виключно з метою унеможливлення звернення стягнення на майно Відповідача-1 при примусовому виконанні рішення щодо стягнення заборгованості по кредитному договору та договору поруки.

Згідно зі статтями 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 42 ГК України, підприємництво як вид господарської діяльності, - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Статтею 43 ГК України передбачено право підприємців без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом. В статті 44 ГК України закріплено принципи підприємницької діяльності, та зазначено, що підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд.

Основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління (стаття 133 ГК України).

Стаття 134 ГК України визначає право власності як основне речове право у сфері господарювання, та встановлює, що суб`єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими суб`єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому (їм) майном, у тому числі має право надати майно іншим суб`єктам для використання його на праві власності, праві господарського відання чи праві оперативного управління, або на основі інших форм правового режиму майна, передбачених цим Кодексом. В силу приписів статті 147 ГК України майнові права суб`єктів господарювання захищаються законом.

Аналіз зазначених положень в сукупності зі встановленими обставинами відсутності обмежень щодо відчуження майна за спірними договорами свідчить про те, що Відповідач-1 як суб`єкт господарювання був власником відчужуваного майна та мав право на власний розсуд ним розпоряджатись, а тому вчинення спірних договорів купівлі-продажу є реалізацією Відповідачем-1 свого права власності відносно проданого ним майна.

При цьому, вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу).

Позивачем не доведено належними доказами, що саме за рахунок проданого майна Позивач отримав би задоволення своїх кредиторських вимог, крім того такі обставини не є достатнім для того, щоб він міг ставити під сумнів правомірність спірних договорів, оскільки Позивачем жодним чином не обґрунтовано, що грошові кошти, які могли б надійти від реалізації майна Відповідача-1, проданого за спірними правочинами, були б спрямовані саме на погашення його грошових вимог, а не інших кредиторів. Крім того, по оскаржених договорах Відповідач-1 одержав грошові кошти за рахунок яких могла бути б здійснена погашення заборгованість перед кредиторами в тому числі і перед Позивачем.

Суд не ставить під сумнів наявність у Відповідача-1 грошових зобов`язань перед Позивачем, відповідальність за виконання яких він має нести, в тому числі, всім належним йому майном, а також можливість оспорення кредитором договору, укладеного з метою уникнення такої відповідальності. Однак, такі обставини мають бути доведені належними і достатніми доказами, при цьому лише наявність у боржника непогашених грошових зобов`язань не дає кредитору достатніх підстав оскаржувати будь-які вчинені боржником правочини, тим самим фактично обмежуючи його господарську діяльність за відсутності належних правових підстав.

Крім того, як вказувалося вище, Позивач не є стороною спірних правочинів, а відтак за правилами частини 2 статті 215 ЦК України має право на звернення до суду із позовом про визнання недійсним правочину, якщо він доведе, що є заінтересованою особою та підтвердить, що його права і законні інтереси безпосередньо порушені договором; у результаті визнання договору недійсним та проведення реституції його права чи інтереси будуть відновлені.

Однак, за висновками суду обставини справи свідчать про те, що Позивачем не підтверджено порушення спірними правочинами його прав або інтересів.

Позивач є кредитором Відповідача-1 на загальних підставах, оскільки продане Відповідачем-1 майно не перебувало в заставі у Позивача, що виключає віднесення Позивача до першої черги кредиторів Відповідача-1, вимоги якого б згідно закону задовольнялися саме за рахунок заставленого майна.

Наведене свідчить, що факт наявності грошового зобов`язання у Відповідача-1 не призводить до виникнення у кредитора права щодо будь-якого майна боржника, у тому числі, індивідуально визначеного.

Таким чином, відхиляються посилання Позивача на те, що він мав намір задовольнити свої кредиторські вимоги до Відповідача-1 саме за рахунок проданого нерухомого майна за спірними договорами, оскільки таке посилання не є достатнім підтвердженням порушення спірними договорами прав Позивача, адже як на даний час, так і у разі визнання договорів недійсними, Позивач не має прав на відчужене Відповідачем-1 майно, відтак, зазначені в позовній заяві наміри Позивача не є належним обґрунтуванням наявності в нього права на оспорення договорів в порядку статті 215 ЦК України.

Також, суд звертає увагу на заявлені Позивачем вимоги про визнання права власності ПП "Хілл" на об`єкти нерухомого майна.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом наведеної норми позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Також, із змісту вказаної норми вбачається, що позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

Позивач у позові про визнання права власності - особа, яка вже є власником, а відповідач - будь-яка особа, яка має сумнів у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.

Отже, згідно наведеної вище норми законодавства, заявником позову про визнання права власності на майно є лише власник відповідного майна.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, Позивач не є власником нерухомого майна відчуженого за оспорюваними договорами купівлі-продажу, а тому Позивач є неналежною особою, яка має право на заявлення вимоги про визнання права власності за ПП "Хілл".

Враховуючи, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту, відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (див. рішення "Руїз Торійа проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року).

Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (див. рішення "Дюлоранс проти Франції" від 21 березня 2000 року; "Донадзе проти Грузії" від 7 березня 2006 року).

Європейський суд з прав людини у рішенні "Проніна проти України" від 18 липня 2006 року зауважив, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Суд вважає, що у даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права, та чітко зазначено про недоведеність ним свого права на оспорення Договорів купівлі-продажу, та, відповідно, права заявляти решту похідних вимог, та водночас про відсутність належних і достатніх доказів на підтвердження наявності підстав для визнання спірних Договорів купівлі-продажу недійсним.

Тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у пункті 7.44. постанови від 16 лютого 2021 року у справі № 927/645/19.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі

№ 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 4 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Виходячи з наведеного Верховний Суд зазначив про те, що суд зобов`язаній надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом.

Оскільки Позивачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваних правочинів недійсними, факту порушення його прав чи інтересів з боку Відповідачів укладенням спірних договорів, а також того, що в момент вчинення правочину стороною (сторонами) не додержано встановлених статтею 203 ЦК України вимог, враховуючи положення статті 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі.

Також, суд звертає увагу на заяви Відповідачів 2, 3, 4 про застосування строків позовної давності, які містяться у поданих до суду відзивах та заяві ТОВ "Кряж" б/н від 09.08.2019 року.

Слід зазначити, що законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак, її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного. Таке розуміння реалізації звернення до суду з заявою про сплив строку позовної давності є усталеним у судовій практиці та підтверджується висновками, що містяться в постанові Верховного Суду від 16.08.2017, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.04.2019, від 20.09.2019 у справі № 904/4342/18, Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.08.2018 у справі № 303/238/16-ц, від 20.11.2019 у справі № 360/1415/15-ц.

Застосування позовної давності (в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ)) забезпечує в національній системі права виконання принципу верховенства права, складовою частиною якого є правова визначеність.

Як вбачається із змісту позовної заяви, про існування оскаржуваних договорів Позивач дізнався 03.06.2019 року, року отримавши інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Відтак, перебіг позовної давності для ТОВ "Фінансова компанія "Веста" щодо визнання недійсними договорів купівлі-продажу, на переконання Позивача, розпочався з 03.06.2019 року.

Також, у відповіді № 163/02-2-1 від 22.08.2019 року на відзив, Позивач вказав, що за умовами п. 3.2.3. договору поруки, виконання зобов`язань поручителя за договором поруки забезпечується всім належним поручителю майном, відчужуючи своє майно, ПП "Хілл" повинен був повідомити Банк про свій намір, однак, не зробив цього, а тому ПАТ "Банк "Київська Русь" не міг дізнатися про наявність оспорюваних договорів раніше.

Крім того, Відповідачами не було надано доказів про повідомлення ПАТ "Банк "Київська Русь" стосовно укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу та відчуження ПП "Хілл" свого майна на користь інших осіб.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 09.04.2020 року у справі № 10/Б-743, для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами "довідалася" та "могла довідатися" у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 33 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) та статтею 74 цього Кодексу (у редакції, чинній з 15.12.2017), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16).

Отже, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Згідно ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Стаття 253 ЦК України визначає, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

В силу ч. 1 ст. 254 ЦК України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

За змістом ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Приписи ст. 260 ЦК України передбачають, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 15.05.2020 року у справі № 922/1467/19, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру").

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду. Саме з цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі.

Як вбачається з матеріалів справи № 902/858/15, ухвалою суду від 25.02.2020 року замінено кредитора у справі № 902/858/15 про банкрутство Приватного підприємства "Хілл" - ПАТ "Банк "Київська Русь" на його правонаступника - ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" з сумою вимог 156 987 712,60 грн., з яких: 2 756,00 грн. в першу чергу реєстру вимог кредиторів, 156 984 956,60 грн. - в четверту чергу реєстру вимог кредиторів та 141 132 061,00 грн. вимоги, що забезпечені заставою (позачергово).

Цією ухвалою суду встановлено, що за результатами торгів між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ТОВ "ФК "Веста" було укладений договір № UA-EA-2019-01-21-000010-b/42 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 03.05.2019 року, відповідно до якого банк відступив шляхом продажу новому кредитору права вимоги за наступними договорами: договором застави № 21/2013-Ю-3-О-2 від 18.07.2013 року з усіма договорами про внесення змін та доповнень, додатковими угодами та додатками до нього, що є його невід`ємною частиною; договором поруки № 21/2013-Ю-П-1 від 18.07.2013 року з усіма договорами про внесення змін та доповнень, додатковими угодами та додатками до нього, що є його невід`ємною частиною.

Разом з тим, був укладений договір відступлення прав вимоги за договорами Іпотеки/Застави від 03.05.2019 року, відповідно до якого банк відступив шляхом продажу новому кредитору права вимоги за договорами іпотеки від 26.12.2013 року, від 19.07.2013 року та від 03.09.2013 року, з усіма договорами про внесення змін та доповнень, додатковими угодами та додатками до них, що є їх невід`ємною частиною.

Отже, право вимоги до ПП "Хілл" за вказаними вище кредитним договором і договором поруки перейшло від ПАТ "Банк "Київська Русь" до ТОВ "Фінансова компанія "Веста".

Водночас, суд звертає увагу на те, що згідно ст. 262 ЦК України, заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

У постанові від 11.11.2021 року по справі № 910/8482/18 (910/4866/21) Верховний Суд зазначив, що до усіх матеріально-правових вимог в процедурі провадження у справі про банкрутство позовна давність застосовується на загальних підставах, визначених нормами цивільного законодавства (статті 256-268 ЦК України). Жодної особливості для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами, заявленими у процедурі банкрутства (як за кредиторськими вимогами, так і за вимогами у спорах, стороною в яких є боржник і які вирішує відповідний господарський суд в межах справи про банкрутство) законом не визначено. Тому такий момент встановлюється на загальних підставах, закріплених у статті 261 ЦК України.

Аналогічні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 10/5026/995/2012, від 09.04.2020 у справі № 10/Б-743 та від 30.04.2020 у справі №908/61/13-г.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 20.10.2021 року у справі № 915/1317/20, для юридичної особи (суб`єкта підприємницької діяльності) як сторони правочину (договору) днем початку перебігу позовної давності слід вважати день вчинення правочину (укладання договору), оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/14006/18, від 22.10.2019 у справі №910/15453/17, від 02.07.2019 у справі № 910/14018/18, у постанові Верховного Суду України від 19.08.2014 у справі № 3-59гс14).

До позовних вимог про визнання недійсними договорів та витребування майна на підставі статей 203, 215, 387, 388 ЦК України застосовується загальна позовна давність у три роки. Така правова позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 17.10.2018 у справі № 362/44/17, від 07.11.2018 у справі № 372/1036/15-ц, від 20.11.2018 у справі № 907/50/16, від 05.12.2018 у справі № 522/2201/15-ц та відображена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 911/926/17, від 23.01.2019 у справі № 916/2130/15, від 23.01.2019 у справі № 910/2868/16.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що строк позовної давності за позовними вимогами про визнання недійсними укладених Відповідачами договорів купівлі-продажу, розпочав свій перебіг з дня вчинення таких правочинів, а саме : 10.07.2014 року, 11.07.2014 року, 18.09.2014 року, 07.10.2016 року року та закінчився 10.07.2017 року, 11.07.2017 року, 18.09.2017 року та 07.10.2019 року, відповідно.

Поряд з цим, судом встановлено, що ПАТ "Банк "Київська Русь" після укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу не зверталося до суду із позовними вимогами про їх оскарження, до дати (03.05.2019 р.) укладення договору про відступлення права вимоги ПАТ "Банк "Київська Русь" та користь ТОВ "ФК "Веста".

Слід зазначити, що інформація щодо оспорюваних договорів купівлі-продажу була внесена до Державного реєстру речових прав та їх обтяжень 10.07.2014 р., 11.07.2014 р., 18.09.2014 р. та 07.10.2016 р., яка не є обмеженою у доступі, а тому ПАТ "Банк "Київська Русь" міг дізнатися про наявність відповідних правочинів.

За цих обставин, твердження Позивача про те, що ПАТ "Банк "Київська Русь" не міг дізнатися про наявність оспорюваних договорів раніше, є необґрунтованим.

Разом з тим, судом встановлено, що ТОВ "Фінансова компанія "Веста", звернулося до господарського суду 02.07.2019 року (дата поштового штампа на конверті, яким направлено позов до суду) із позовною заявою про визнання договорів недійсними, із пропуском позовної давності за вимогами стосовно визнання недійсними договорів купівлі-продажу, укладених Відповідачами у липні-вересні 2014 р., а тому наявні підстави для застосування спливу позовної давності до відповідних вимог, про що заявлено Відповідачами 2, 3, 4.

В силу ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Зважаючи на наведені приписи законодавства та встановлені обставини справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з мотивів наведених вище.

Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 76 840,00 грн, підлягають віднесенню на Позивача згідно вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 2, 3, 12, 73-79, 86, 232, 233, 236-238, 240-242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

1. Відмовити в задоволенні позовної заяви ТОВ "Кредитна установа "Інвестиційна" б/н від 02.07.2019 року (вх. № 02.1-36/411/19 від 08.07.2019 року) до ПП "Хілл", СТОВ "Агрокряж", ПрАТ "Зернопродукт МХП", ТОВ "Кряж" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, у межах справи № 902/858/15, повністю.

2. Копію рішення надіслати на відомі суду адреси електронної пошти: арбітражному керуючому (ліквідатору ПП "Хілл") Ткачуку О.В. - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; представнику ТОВ "Кредитна установа "Інвестиційна" - Косарецькову В.М. - ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ПрАТ "Зернопродукт МХП" - ; ; СТОВ "Агрокряж" - ; ТОВ "Кряж" - ; представнику ТОВ "Кряж" - адвокату Мартинюку Н.Р. - .

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку та строки встановлені статтями 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України повне рішення складено 17 грудня 2021 р.

Суддя Тісецький С.С.

Віддрук. прим.: 1 - до справи.