ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2021 р. м. Київ Справа № 911/2212/21

Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, матеріали справи за позовом

приватного підприємства «Контакт-Слав» (07101, Київська обл., місто Славутич, Чернігівський квартал, будинок 10, квартира 11, код 36359819)

до

комунального підприємства «Житлово-Комунальний центр» Славутицької міської ради (07101, Київська обл., місто Славутич, Київський квартал, будинок 14, код 32631821)

про стягнення 73954,53 гривень

29.07.2021 до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява приватного підприємства «Контакт-Слав» (надалі позивач) до комунального підприємства «Житлово-Комунальний центр» Славутицької міської ради (надалі відповідач) про стягнення 73954,53 гривень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідач, в порушення умов договору № 5 від 01.02.2013 про виконання робіт з технічного обслуговування внутрішньо будинкових електромереж та електрообладнання житлових будинків, не здійснив повну оплату наданих позивачем послуг, у зв`язку з чим утворилась стягувана заборгованість.

Ухвалою суду від 03.08.2021 відкрито провадження у справі № 911/2212/21 та ухвалено здійснювати судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження.

10.08.2021 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України. В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач посилався на те, що ордер наданий представником позивача, що підписав позов не відповідає вимогам Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого Радою адвокатів України від 12.04.2019 № 41, а саме на зворотній частині ордеру не зазначено про обмеження адвоката, встановлені угодою про надання правничої допомоги.

Розглянувши зазначене клопотання, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні з огляду на наступне.

Представником позивача до матеріалів справи долучено оригінал ордеру, договір про надання правової допомоги від 02.07.2021. Зі змісту зазначеного договору судом не встановлено наявність жодних обмежень повноважень адвоката, та, оскільки, на звороті ордеру мають зазначатися саме відомості про встановлені договором обмеження, відсутність такого запису, з огляду на зміст договору про надання правової допомоги, не є свідченням того, що наданий представником позивача ордер не відповідає наведеним приписам та не може бути прийнятий у якості документа, що підтверджує повноваження адвоката на підписання позовної заяви, адже цілком відповідає вимогам Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Наведене зумовлює висновки суду про відмову у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

28.08.2021 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач виклав заперечення проти позову.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.02.2013 позивачем (підрядником) та відповідачем (замовником) укладено договір на виконання робіт з технічного обслуговування внутрішньобудинкових електромереж та електрообладнання житлових будинків №5, відповідно до предмету якого: замовник доручає, приймає та оплачує, а підрядник зобов`язується на власний ризик виконати, у відповідності до умов даного договору, роботи з технічного обслуговування внутрішньобудинкових електромереж та електрообладнання житлових будинків (п. 1.1 Договору).

Пунктом 2.1 договору визначено, що замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобов`язання виконувати роботи з технічного обслуговування внутрішньобудинкових електромереж та електрообладнання будинків житлового фонду Київського, Бакинського, Єреванського, Тбіліського, Добринінського, Чернігівського, Вільнюського, Талліннського, Ризького, Печерського (будинок № 1), Московського, Ленінградського, Бєлгородського кварталів та проспекту Дружби народів міста Славутич (додаток № 1).

Орієнтовані обсяги робіт визначаються на підставі загальної площі квартир житлових будинків (додаток № 1), кількості квартир (додаток № 1) та технічними характеристиками (додаток № 2) (п. 2.2 Договору).

Перелік робіт з технічного обслуговування внутрішньобудинкових електромереж та електрообладнання житлових будинків визначений у додатку № 3 (п. 2.3 Договору).

Сторонами до договору вносились зміни стосовно вартості робіт, форми та строків розрахунків, шляхом укладення відповідних Додаткових угод до Договору, а також коригувались об`єкти, на яких здійснювались роботи (відповідні Додаткові угоди наявні в матеріалах справи).

Згідно п. 4.1 Договору вартість робіт з технічного обслуговування внутрішньобудинкових електромереж та електрообладнання житлових будинків визначається Сторонами відповідно до встановлених для населення на день укладення Договору тарифів, які затверджені рішенням виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області (додаток № 4).

Підрядник щомісячно до 5 числа місяця наступного за звітним надає замовнику акт виконаних робіт, а також щоквартально надає звіт про фінансові результати діяльності підприємства. Форма акту та форма звіту вказані в додатку № 5 (п. 4.2 Договору).

Відповідно до п. 4.5 Договору оплата за виконані підрядником роботи з технічного обслуговування внутрішньобудинкових електромереж та електрообладнання житлових будинків здійснюється на підставі підписаних сторонами актів виконаних робіт. У разі ненадання підрядником у встановлені п. 4.3 Договору строки звіту про витрати електротехнічних матеріалів, акти виконаних робіт Замовником не підписуються.

Кошти, вказані п. 4.5 Договору перераховуються на розрахунковий рахунок підрядника пропорційно до сум нарахування та розміру сплати кожним споживачем і управлінням праці і соціального захисту населення. Але заборгованість Замовника з оплати за виконані підрядником роботи за певний місяць не повинна перевищувати 3 місяці (п. 4.7 Договору).

Акти приймання виконаних робіт з технічного обслуговування внутрішньобудинкових електромереж та електрообладнання житлових будинків міста Славутич за серпень 2018 року - грудень 2019 року підписані відповідачем (його повноважним представником) без зауважень щодо якості робіт та суми належної до оплати на користь позивача.

Підрядником на виконання п. 4.3 Договору надано Замовнику звіти про витрати електротехнічних матеріалів, які також підписані відповідачем без зауважень (наявні в матеріалах справи). На підтвердження відповідних витрат позивача, здійснених на купівлю та подальше списання по бухгалтерії електротехнічних матеріалів позивачем долучено до матеріалів справи оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 за 01.08.2018 - 24.06.2021, бухгалтерську довідку за грудень 2018 року, акти списання товарів за грудень 2018 року - грудень 2019 року.

Оплата за виконані підрядником роботи здійснюється згідно затвердженого рішенням виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області від 17.11.2003 №583 алгоритму плати за житлово-комунальні послуги (додаток № 6) (п. 4.6 Договору).

На виконання Договору відповідачем здійснювалась оплата в безготівковій формі на розрахунковий рахунок позивача, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 361 за період з 01.08.2018 по 24.06.2021. Також, часткова оплата по Договору підтверджується банківською випискою за період з 01.01.2018 по 23.06.2021, що наявна у матеріалах справи.

Згідно п. 7.8 Договору у випадках не передбачених цим Договором, сторони несуть відповідальність передбачену чинним законодавством України.

Договір набуває чинності з 01.02.2013 і діє до 31.01.2018 (п. 8.1 Договору).

Згідно Додаткових угод від 31.01.2018 № 5, від 02.07.2018 № 6, від 28.09.2018 № 7, від 26.10.2018 № 9, від 30.11.2018 № 11, від 26.04.2019 № 20, від 01.08.2019 № 28, від 30.09.2019 № 31, від 31.10.2019 № 34 до Договору сторони домовились продовжити термін дії договору на виконання робіт з технічного обслуговування внутрішньобудинкових електромереж та електрообладнання житлових будинків від 01.02.2013 № 5 до 30.06.2018, до 31.08.2018, до 31.10.2018, до 30.11.2018, до 30.04.2019, до 31.07.2019, до 30.09.2019, до 31.10.2019, до 31.12.2019 відповідно.

Листом від 25.06.2021 позивач звернувся до відповідача з проханням підписати акти звірки взаєморозрахунків, зокрема за договором № 5 від 01.02.2013.

Своїм листом від 30.06.2021 відповідач надані позивачем акти звірки повернув позивачу без підписання та розгляду з посиланням на те, що акти звірки не є первинним документом та оскільки інформація, що міститься в актах не підтверджена первинними документами.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати виконаних робіт за договором позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом та просить стягнути з відповідача 73954,53 гривень, з яких 68671,59 гривень основного боргу, 1066,54 гривень 3% річних, 4216,40 гривень інфляційні втрати.

Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що належною правовою підставою за умовами договору для проведення оплати виконаних робіт є акт виконаних робіт та оскільки позивач оригінали зазначених актів до матеріалів справи та відповідачу не надав, а долучені позивачем копії актів належними доказами по справі не є, відповідач вважає, що у задоволенні позову має бути відмовлено. Також відповідач посилався на відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про проведення звірки розрахунків, а також посилався на те, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку суми позовних вимог.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

За змістом ст. ст. 11, 509, 627 Цивільного Кодексу України та ст. 179 Господарського кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Укладений договір за своїм змістом є договором підряду та є належною правовою підставою для виникнення у сторін взаємних прав та обов`язків, обумовлених цим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. ч. 1, 2, 4 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2 - 4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

Частиною 1 статті 853 Цивільного кодексу України встановлено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 Кодексу).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 173 Господарського кодексу України один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи позивач впродовж серпня 2018 року грудня 2019 року виконував роботи обумовлені договором, про що сторони щомісяця складали акти приймання виконаних робіт, які підписані повноважним представником відповідача без зауважень щодо якості робіт та суми належної до оплати на користь позивача.

За змістом зазначених актів загальна вартість виконаних позивачем та прийнятих відповідачем робіт становить 644592,36 гривень.

Також, з долучених позивачем матеріалів вбачається, що в період часу з 01.08.2018 по 17.12.2020 відповідачем проведено оплати за договором на загальну суму 1019196,79 гривень, що значно перевищує суму виконаних позивачем робіт протягом серпня 2018-грудня 2019 років.

Оскільки останні роботи, що виконані позивачем на користь відповідача оформлені актом від 31.12.2019 та з урахуванням тривалості існування договірних відносин між позивачем та відповідачем, вбачається, що протягом періоду часу з серпня 2018 року по грудень 2020 року відповідачем проводилася оплата робіт, які було виконано не тільки в період часу з серпня 2018 року по грудень 2019 року, а також роботи, що було виконано до серпня 2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи листом від 25.06.2021 позивач направляв на адресу відповідача два примірника акту звіряння взаєморозрахунків, зокрема за договором № 5 від 01.02.2013, втім листом від 30.06.2021 відповідач фактично відмовився проводити звіряння розрахунків пославшись на те, що для його проведення необхідні первинні документи.

З акту звіряння взаєморозрахунків, долученого позивачем до матеріалів справи, що підписаний лише з боку представника позивача, вбачається, що станом на 01.08.2018 у відповідача перед позивачем існувала заборгованість у розмірі 443276,02 гривень.

З руху коштів по рахунку позивача відображеного як у банківській виписці, так і в даних бухгалтерського обліку позивача (оборотно-сальдова відомість по рахунку 361 за період з 01.08.2018 по 24.06.2021), вбачається, що позивачем здійснювалося зарахування початкового сальдо, що утворилося станом на 01.08.2018 у розмірі 443276,02 гривень із подальшим погашенням зобов`язань відповідача, що безпосередньо виникли в період часту з серпня 2018 року по грудень 2019 року.

З наведеного вбачається, що з урахуванням визначеного позивачем початкового сальдо у розмірі 443276,02 гривень, що утворилося на його користь станом на 01.08.2018 та з урахуванням вартості виконаних позивачем та прийнятих відповідачем робіт впродовж серпня 2018-грудня 2019 років у розмірі 644592,36 гривень, а також приймаючи до увагу загальну суму платежів здійснених відповідачем на користь позивача з серпня 2018 року по грудень 2020 року у загальному розмірі 1019196,79 гривень, заборгованість відповідача перед позивачем становить 68671,59 гривень.

Як вбачається зі змісту додаткової угоди № 34 від 31.10.2019 сторонами визначено, що договір діє до 31.12.2019.

За змістом ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до п. 4.8 договору, в редакції додаткової угоди від 30.11.2018 у разі закінчення дії договору сторони проводять звірку розрахунків з підписанням двосторонніх актів із зазначенням суми заборгованості або суми переплати за виконані підрядником роботи на дату розірвання договору.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

З матеріалів справи вбачається вжиття позивачем необхідних заходів з метою складання за наслідками припинення договору відповідного акту звіряння розрахунків.

Втім відповідач самоусунувся від складання акту звіряння, посилався на те, що до нього не було додано первинних документів, що підтверджують виконання робіт. Таку ж позицію відповідач зайняв і складаючи відзив на позовну заяву.

При цьому відповідач, є стороною за договором № 5 від 01.02.2013, його повноважні представники приймали безпосередню участь у складанні первинних документів, зокрема двосторонніх актів виконаних робіт, як вже зазначалося, впродовж серпня 2018-грудня 2020 років відповідач здійснював оплати виконаних позивачем робіт у значно більшому розмірі, ніж таких робіт було виконано з серпня 2018 року по день закінчення строку дії договору - 31.12.2019.

До того ж, як вже зазначалося строк дії договору сплив 31.12.2019. Останній складений сторонами акт виконаних робіт датований саме 31.12.2019. Після цієї дати роботи за договором не виконувалися. Договір виконувався сторонами тривалий час починаючи з 2013 року. При цьому факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку.

З огляду на це, суд вважає, що саме відповідач був зацікавлений у проведенні відповідного звіряння взаєморозрахунків, але усунувшись від складання відповідного акту та навіть отримавши позов позивача із позовними вимогами щодо проведення остаточного розрахунку, відповідач посилався на формальні мотиви заперечення проти позову. Ним не було надано належної юридичної оцінки доводам позивача, не прокоментовано усі докази, долучені позивачем до позову в сукупності або окремо, зазначено про відсутність в матеріалах справи саме оригіналів відповідних актів виконаних робіт, хоча в матеріалах справи наявні засвідчені належним чином копії актів підтверджують прийняття відповідачем робіт, виконаних позивачем з серпня 2018 року по грудень 2019 року є цілком належними доказами, що підтверджують виконання позивачем робіт та їх прийняття відповідачем.

З поведінки відповідача вбачається саме небажання приведення остаточних розрахунків між сторонами у належний стан з надуманих та необґрунтованих підстав.

Згідно приписів ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги обставини встановлені судом, поведінку сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 68671,59 гривень є доведеними належним чином, відповідачем не спростовані та є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд приходить до наступних висновків.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 1066,54 гривень 3% річних 4216,40 гривень інфляційних втрат розрахованих за період з 18.12.2020 по 24.06.2021.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача на предмет правильності та обґрунтованості, судом встановлено, що вірно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача 3% річних становить 1066,54 гривень, а вірно розрахований розмір інфляційних втрат становить 4364,16 гривень.

Суд, ухвалюючи рішення, не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог (ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України), відтак вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю у заявленій позивачем сумі, а саме сума 3% річних у розмірі 1066,54 гривень, сума інфляційних втрат у розмірі 4216,40 гривень.

Згідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача в повному обсязі.

Також позивачем ставиться питання про відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених у розмірі 15000 гривень до моменту звернення до суду, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено прибутковий касовий ордер від 02.07.2021, договір № 31 про надання правової допомоги від 02.07.2021 з додатками та акт наданих послуг від 26.07.2021.

Питання про відшкодування витрат на правничу допомогу врегульовано положеннями Глави 8 Господарського процесуального кодексу України.

За загальним правилом, визначеним Господарським процесуальним кодексом України витрати на правничу допомогу покладаються на сторону не на користь якої ухвалено рішення. Втім така сторона може ставити питання про зменшення витрат на правничу допомогу, якщо заявлена сума є неспівмірною зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Відповідач своїх заперечень проти заявлених до відшкодування суми витрат не висловив, клопотання про їх зменшення не подавав.

Поряд із цим, у постановах Верховного Суду від 25.05.2021 по справі № 910/7586/19, від 03.10.2019 по справі № 922/445/19, від 24.10.2019 по справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 по справі № 904/3583/19, від 07.11.2019 по справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 по справі № 922/2685/19 сформульовано правову позицію, згідно якої суд з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу та відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Розглянувши вимогу позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 15000 гривень суд дійшов до висновку, що такі вимоги підлягають частковому задоволенню.

Суд вважає, що заявлена позивачем сума не відповідає вимогам пропорційності (співмірності) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, з огляду на що відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та з огляду на розумну необхідність судових витрат для цієї справи, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування витрат на правничу допомоги суму у розмірі 5000 гривень та, відповідно, у відшкодуванні решти витрат на правничу допомогу суд відмовляє.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 73-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов приватного підприємства «Контакт-Слав» задовольнити повністю.

Стягнути з комунального підприємства «Житлово-Комунальний центр» Славутицької міської ради (07101, Київська обл., місто Славутич, Київський квартал, будинок 14, код 32631821) на користь приватного підприємства «Контакт-Слав» (07101, Київська обл., місто Славутич, Чернігівський квартал, будинок 10, квартира 11, код 36359819) 68671,59 гривень основного боргу, 1066,54 гривень 3% річних, 4216,40 гривень інфляційних втрат, 2270,00 гривень судового збору та 5000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення у відповідності до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 16.12.2021.

Суддя Р.М. Колесник