АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/3423/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Мишкіної М.А.

секретар судового засідання Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:

від ТОВ "АГРО-ЗАХИСТ" - адвокат Нестерова І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ЗАХИСТ"

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.10.2021

по справі №916/3423/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ЗАХИСТ"

до Приватного підприємства "ВЕРЕСЕНЬ"

про стягнення 3 984 415,52 грн

ВСТАНОВИВ

Рішенням Господарського суду Одеської області від 23.06.2020 у справі № 916/3423/19 позов задоволено; стягнуто з Приватного підприємства "ВЕРЕСЕНЬ" (далі ПП "ВЕРЕСЕНЬ") на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ЗАХИСТ" (далі ТОВ "АГРО-ЗАХИСТ") заборгованість за договором №126 від 18.04.2018 у розмірі 1351364,29 грн, з яких: основний борг - 1063070,94 грн, пеня - 185185,97 грн, інфляційні збитки - 69460,20 грн, 3% річних - 33647,18 грн, та заборгованість за договором №123 від 16.04.2019 у розмірі 2633051,23 грн, з яких: основний борг - 2583370,12 грн, пеня - 45652,92 грн, 3% річних - 4028,19 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 59766,23 грн.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 р. по справі № 916/3423/19 апеляційну скаргу ПП "ВЕРЕСЕНЬ" задоволено частково; рішення Господарського суду Одеської області від 23.06.2020 р. у справі № 916/3423/19 в частині задоволення позовних вимог про стягнення 90531,58 грн пені, 40661,30 грн інфляційних втрат та 23458,88 грн 3% річних скасовано, у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено, в частині розподілу судових витрат змінено, в решті рішення залишено без змін, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції: "Позов ТОВ "АГРО-ЗАХИСТ" до ПП "ВЕРЕСЕНЬ" задовольнити частково. Стягнути з ПП "ВЕРЕСЕНЬ" на користь ТОВ "АГРО-ЗАХИСТ" 3646441,06 грн основного боргу, 140307,31 грн пені, 28798,90 грн інфляційних втрат, 14216,49 грн 3% річних та 57446,46 грн судового збору за подання позовної заяви. У задоволенні решти позовних вимог відмовити"; стягнуто з ТОВ "АГРО-ЗАХИСТ" на користь ПП "ВЕРЕСЕНЬ" 3585,97 грн судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

20.01.2021 на виконання рішення Господарського суду Одеської області від 23.06.2020 та постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 Господарським суд Одеської області видано відповідні накази.

20.01.2021 приватним виконавцем Виконавчого округу Одеської області Притуляком Валерієм Миколайовичем (далі приватний виконавець) за заявою ТОВ "АГРО-ЗАХИСТ" про відкриття виконавчого провадження винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64227547, відповідно до якої відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Одеської області від 20.01.2021 р. № 916/3423/19 про стягнення з ПП "ВЕРЕСЕНЬ" на користь ТОВ "АГРО-ЗАХИСТ" 3 646 441,06 грн. основного боргу, 140 307,31 грн. пені, 28 798,90 грн. інфляційних втрат, 14 216,49 грн. 3% річних та 57 446,46 грн. судового збору за подання позовної заяви.

04.10.2021 ПП "ВЕРЕСЕНЬ" звернулось до Господарського суду Одеської області з заявою про відстрочку виконання судового рішення, в якій просило зупинити виконавче провадження № 64227547 з примусового виконання наказу № 916/3423/19 від 20.01.2021 р., виданого Господарським судом Одеської області на виконання рішення Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 р.; відстрочити виконання рішення Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 р. у справі № 916/3423/19 строком на один рік з дати винесення відповідної ухвали.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.10.2021 Приватного підприємства "ВЕРЕСЕНЬ" про відстрочку виконання судового рішення по справі № 916/3423/19 задоволено частково, відстрочено виконання рішення Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 р. у справі № 916/3423/19 до 11.01.2022, в решті заяви відмовлено.

В мотивах оскаржуваної ухвали суд першої інстанції зазначив, що оцінивши доводи ПП "ВЕРЕСЕНЬ" та заперечення ТОВ "АГРО-ЗАХИСТ" з урахуванням наявних в матеріалах справи платіжних доручень про сплату відповідачем в добровільному порядку 55 500,00 грн, враховуючи озвучену представниками ПП "ВЕРЕСЕНЬ" можливість врегулювання виконавчого провадження мирним шляхом, з метою запобігання можливості виникнення ситуації пов`язаної з банкрутством ПП "ВЕРЕСЕНЬ" (яка істотно ускладнить виконання судового рішення по справі № 916/3423/19), господарський суд вважає за можливе частково задовольнити заяву ПП "ВЕРЕСЕНЬ" та надати відстрочку виконання рішення (постанови) Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 р. у справі № 916/3423/19 в межах визначеного ч.5 ст.331 ГПК України строку до 11.01.2022.

Не погодившись із даною ухвалою до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулось ТОВ "АГРО-ЗАХИСТ" з апеляційною скаргою в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.10.2021 року по справ № 916/3423/19 про відстрочку виконання рішення Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 р. у справі № 916/3423/19 до 11.01.2022 р. - скасувати, а в задоволення заяви відмовити повністю.

Апелянт вважає оскаржувану ухвалу такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконною, що проявляється у неправильності встановлення обставин, які мають значення для справи. При винесені оскаржуваної ухвали судом недотриманні норми процесуального права, не надано належно правової оцінки доказам, на які посилався заявник, у тому числи порушено в цілому систему виконання судових рішень, що вже призвело до обмеження конституційного права апелянта на своєчасний судовий захист, на своєчасне виконання рішення суду, нівелювавши його сутність, що є неприпустимим.

За твердженням скаржника, судом першої інстанції взято за основу складний фінансовий стан Боржника та викладено в оскаржуваній Ухвалі можливі ризики для Боржника в майбутньому із урахуванням зобов`язань Боржника перед іншими кредиторами, взагалі не оцінюючи надані Боржником докази, що покладені в обґрунтування заяви, чим нівельовано право Апелянта на своєчасність виконання судового рішення.

Судом першої інстанції, як стверджує апелянт, взято за основу саме скрутне матеріальне становище, викликане несприятливими погодними умовами на території Одеської області протягом останніх років; існування заборгованості з платежів на користь бюджету на суму 653 300,00 грн; існування зобов`язань щодо виконання умов мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду Одеської області від 31.07.2020 р. по справі № 916/2192/20; необхідність сплачувати орендну плату-орендодавцям за оренду земельних ділянок та наявність адміністративної справи (справа № 420/14496/21) за позовом Головного управління Державної податкової служби в Одеській області про стягнення податкового боргу.

Враховуючи викладене, скаржник вважає, що судом першої інстанції фактично надано оцінку доводам Заявника, які стосуються можливостей виконати рішення «на майбутнє» в супереч наданим поясненням та Доказам Апелянта, які підтверджують виключне не бажання його виконувати, докази вчинення дій на відчуження всього свого майна, вчинення дій, що направленні на зупинення виконавчих дій, які в подальшому призведуть до неможливості виконати Рішення суду у разі задоволення Заяви про відстрочення виконання рішення суду.

Як стверджує скаржник, судом першої інстанції взагалі не надано оцінки доказам та поясненням Апелянта, та за основу оскаржуваної ухвали взято лише доводи Заявника та часткова оплата, яка на думку суду є підтвердженням початку виконання рішення суду з намірами укласти мирову угоду. Суд фактично розглянув справу в односторонньому порядку, взявши до уваги тільки доводи без надання їм правової оцінки, у тому числі не надано оцінки мировій угоді по справі № 916/2192/20, за якою заявник ще у вересні 2021 року повинен був виконати її умови - тобто судом взято до уваги існування боргових зобов`язань, що вже виконані; не надано оцінки наявності адміністративної справи № 420/14496/21 за позовом Головного управління Державної податкової служби в Одеській області про стягнення податкового боргу - тобто Судом взято за основу тільки наявність адміністративної справи, а не результат її розгляду.

Крім цього, на переконання апелянта, судом першої інстанції задовольняючи заяву Заявника про відстрочення рішення суду, фактично зупинене його виконання, тобто, судом, задоволено не частково Заяву про відстрочку виконання рішення, а в повному обсязі.

Скаржник також стверджує, що із заяви відповідача жодним чином не вбачається та не надано гарантій апелянту про реальність виконання боргових зобов`язань, у тому числі за який рахунок вони будуть виконанні. Заявник не представив доказів можливості сплати боргу частинами протягом такого строку. Заявником не доведено платоспроможності на виплату боргу частинами за рішенням суду, а за таких обставин відстрочка виконання рішення вже спричинила до затягування виконавчого провадження із фактичним його зупиненням та невиправдано довгого виконання рішення суду в порушення прав Стягувача. А посилання на можливе укладення мирової угоди взагалі не знайшло свого підтвердження з матеріалів справи, а є виключним припущенням Боржника та жодним документом не підтверджено, а навпаки, Боржник продовжує уникати розмов та зустрічей відносно цього питання.

На переконання апелянта, огляду на відсутність у Боржника будь якого майна, відсутність коштів на рахунках, відсутність доказів поліпшення господарських справ, наявність доказів відчуження всього свого майна та передача всіх земельних ділянок в суборенду третій особі, фактично підтверджує подальшу неможливість виконати рішення суду, у тому числі через рік, а дії Боржника направлені виключно на зупинення виконавчих дій та виконавчого провадження стосовно майна Боржника, для досягнення єдиної мети - не виконання рішення суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №916/3423/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ЗАХИСТ" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.10.2021 та призначено справу до розгляду на 09.12.2021.

Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що в якості додаткових пояснень під час розгляду питання про відстрочку виконання рішення суду ПП «Вересень» посилалось на те, що загальновідомою є обставина, що посуха 2020 року призвела до значних збитків аграріїв та призвела до загибелі до 80% посіяного ними врожаю. Також, рішенням Одеської обласної ради схвалено текст звернення депутатів Одеської обласної ради до Президента України та Кабінету Міністрів України щодо необхідності невідкладного реагування на ситуацію у сільськогосподарській сфері регіону у зв`язку із наслідками посухи.

Відповідач зазначає, що він є сільсьгосподарським підприємством, що здійснює свою діяльність на території Одеської області та яке так само зазнало значних збитків від такої посухи. Зокрема, заборгованість, яка присуджена до стягнення за рішенням суду у справі № 916/3423/19, є заборгованістю за поставлені засоби захисту рослин, придбання яких є необхідним для вирощування сільськогосподарських культур. Першочергово, саме внаслідок існування таких обставин виконання зобов`язань перед позивачем за договорами, що підтверджені рішенням суду по даній справі, стало неможливим у погоджений сторонами строк. Внаслідок того, що вирощування сільськогосподарських культур безпосередньо пов`язане із циклом сільськогосподарського виробництва, тобто сезонністю отримання доходів, одночасне виконання рішення суду для відповідача є значно ускладненим та може призвести до банкрутства ПП «Вересень».

Також відповідач вважає, що судом першої інстанції цілком обґрунтовано враховано, що відповідно до наявних в матеріалах справи платіжних доручень про сплату добровільному порядку 55 500,00 грн, ПП «Вересень» підтвердило наміри виконувати рішення суду у добровільному порядку.

До того ж, відповідач зазначає про можливість врегулювання виконавчого провадження мирним шляхом. На підтвердження такого наміру на адресу після проголошення оскаржуваної ухвали ПП «Вересень» було направлено на адресу позивача пропозицію щодо укладення мирової угоди на стадії примусового виконання наказу господарського суду Одеської області. Однак, як стверджує відповідач, відповіді на вказану пропозицію ПП «Вересень» не отримало, проте сам факт звернення із відповідною пропозицією та проханням не доводити підприємство до банкрутства підтверджує реальність і серйозність намірів відповідача із цього приводу.

Місцевим господарським судом, як вважає відповідач, правомірно враховано, що у ПП «Вересень» наявні істотного розміру невиконані грошові зобов`язання, одночасне виконання яких може призвести до банкрутства підприємства.

Колегія суддів зазначає, що судове засідання по справі №916/3423/19 ухвалою суду від 11.11.2021 було призначено до розгляду на 09.12.2021 об 11:15.

У призначені судом дату та час, у судове засідання з`явились представники сторін, ТОВ "АГРО-ЗАХИСТ" та ПП "ВЕРЕСЕНЬ".

Однак, 09.12.2021 о 11:15 надійшло повідомленням про мінування адміністративної будівлі суду та необхідність термінової евакуацією усіх співробітників та відвідувачів суду для проведення слідчих дій, у зв`язку з чим робота Південно-західного апеляційного господарського суду з 11:15 до 12:25 була призупинена.

Після поновлення роботи суду, представник ПП "ВЕРЕСЕНЬ" у судове засідання не з`явився.

З огляду на наведене, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.12.2021 відкладено розгляд справи №916/3423/19 за апеляційною скаргою ТОВ "АГРО-ЗАХИСТ" на рішення Господарського суду Одеської області від 24.06.2021 на 16.12.2021.

Під час судового засідання від 16.12.2021 представник скаржника підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні.

Представник ПП "ВЕРЕСЕНЬ" у судове засідання не з`явився, про причини нез`явлення суд не повідомив.

У зв`язку з відсутністю асигнувань на оплату послуг з відправки поштової кореспонденції Південно-західним апеляційним господарським судом зупинено поштову відправку судової кореспонденції. Сповіщення учасників справи про призначенні судові засідання здійснюється шляхом направлення копій ухвал на електронні адреси, які повідомлені учасниками справи, телефонограмами та/або шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті «Судова влада України».

Так, учасників справи про час, дату та місце судового засідання було повідомлено шляхом направлення копії ухвали суду від 09.12.2021 на електронні адреси, що були повідомлені останніми у заявах по суті справи.

Також, ПП "ВЕРЕСЕНЬ" про відкладення розгляду справи на 16.12.2021 було повідомлено телефонограмою, яку отримано представником ПП "ВЕРЕСЕНЬ" - адвокатом Крушенівським Р.О.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що нез`явлення у судове засідання представника ПП "ВЕРЕСЕНЬ" не є перешкодою для розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, у жовтні 2021 ПП "ВЕРЕСЕНЬ" звернулось до Господарського суду Одеської області з заявою про відстрочку виконання судового рішення, в якій просило, зокрема відстрочити виконання рішення Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 у справі №916/3423/19 строком на один рік з дати винесення відповідної ухвали.

В обґрунтування даної заяви ПП "ВЕРЕСЕНЬ" зазначило, що не має можливості погасити існуючу перед позивачем заборгованість у зв`язку із несприятливими погодними умовами на території Одеської області протягом останніх років, зокрема із посухою та дефіцитом опадів, внаслідок чого була втрачена значна частина озимих посівів, а підприємство зазнало значних збитків.

Зазначене, за твердження відповідача, ускладнюється фінансовими взаємовідносинами з нашими контрагентами та укладеними з ними договорами, виплатою грошових коштів іншим контрагентам, орендодавцям за договорами оренди земельних ділянок, наявністю заборгованості з платежів до бюджету, судових рішень про стягнення грошових коштів з нашого підприємства.

За твердженням відповідача, він робить все можливе для погашення заборгованості перед позивачем, у зв`язку із чим зазначив, що має намір повністю та добровільно погасити борг шляхом перерахування сум на банківський рахунок ТОВ "АГРО-ЗАХИСТ", але на даний час на банківському рахунку підприємства недостатньо грошових коштів, що підтверджується інформацією Державної казначейської служби України про відсутність руху коштів на рахунку підприємства за період з 20.01.2021 по 06.08.2021.

ПП "ВЕРЕСЕНЬ" вважає, що примусове виконання постанови Південно-Західного апеляційного господарського суду № 916/3423/19 від 11.01.2021 призведе до негативних наслідків у вигляді фактичного зупинення роботи підприємства, його банкрутства та, як наслідок, втрати робочих місць і надходжень до місцевого бюджету у вигляді податків та інших обов`язкових платежів.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення заяви відповідача та відстрочення виконання постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 у справі №916/3423/19 до 11.01.2022.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Згідно з частиною 1 статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Отже, відстрочення виконання рішення суду є процесуальним інститутом, наслідком реалізації якого є відкладення (перенесення) виконання рішення суду на інший строк у зв`язку з наявністю обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим.

Підставою для відстрочення, розстрочення, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 331 ГПК України, ця стаття не вимагає.

Проте, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, при вирішенні заяви сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до норм ГПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Частиною 4 статті 11 ГПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" також визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Вирішуючи питання про відстрочку судового рішення, суд повинен врахувати, що за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою. Слід врахувати те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, легітимні сподівання на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить майно цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі Пономарьов проти України від 3 квітня 2008 року, заява № 3236/03, пункт 43), з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація потерпілій стороні за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як потерпілої сторони; чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі. Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення від 19 березня 1997 року у справі Горнсбі проти Греції, Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі Бурдов проти Росії, заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі Ясюнієне проти Литви, заява № 41510/98).

Отже, запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення або відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення, при цьому винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

Відтак, особа, яка подала заяву про розстрочку або відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

Так, в обґрунтування неможливості своєчасного виконання рішення суд відповідача послався на наявність значних збитків у зв`язку із втратою озимих посівів, наявність заборгованості перед іншими контрагентами та загрозу неплатоспроможності.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що стаття 2 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 14 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.76 ГПК України).

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

За умовами статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції при розгляді заяви про відстрочення виконання рішення дійшов висновку про наявність правових підстав для відстрочення виконання рішення суду, оскільки відповідачем доведено належними та допустимими доказами наявність об`єктивних обставин, які істотно ускладнюють та фактично унеможливлюють виконання рішення суду. Господарський суд Одеської області послався на часткову сплату відповідачем існуючої заборгованості, можливість врегулювання виконавчого провадження мирним шляхом, а також запобігання можливості виникнення ситуації пов`язаної з банкрутством ПП "ВЕРЕСЕНЬ".

Однак, колегія суддів вважає, що задовольняючи заяву про відстрочення виконання рішення, суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, а зазначені судом підстави для відстрочення не носять особливий або надзвичайний характер та не є виключними обставинами.

В оскаржуваному судовому рішенні суд першої інстанції всупереч вимогам статті 331 Господарського процесуального кодексу України не навів обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його наразі неможливим, не дотримався справедливого балансу прав та інтересів сторін у спорі, з огляду на право позивача на ефективний судовий захист та очікування належного виконання судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, а принципами підприємницької діяльності є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик (стаття 42 та абзац 5 статті 44 Господарського кодексу України).

Це означає, що за порушення договірних зобов`язань та інших правил здійснення господарської діяльності суб`єкт господарювання самостійно несе відповідальність, передбачену законодавством України.

Відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності (частина друга статті 218 Господарського кодексу України).

У розумінні статті 617 Цивільного кодексу України, випадкові обставини недодержання своїх обов`язків контрагентами боржника чи відсутність у боржника необхідних коштів не звільняють боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

Обставини щодо важкого фінансового стану, на які посилається відповідач, з урахуванням положень ст.331 Господарського процесуального кодексу України не являються тими виключними обставинами, які б надавали підстави для відстрочки виконання рішення суду, адже їх наявність (відсутність) прямо залежить від власної діяльності суб`єкта господарювання.

Судова колегія зазначає, що стверджуючи про несприятливі погодні умови, що спричинили посуху та дефіцит опадів, внаслідок чого була втрачена значна частина озимих посівів, а підприємство зазнало значних збитків, ПП "ВЕРЕСЕНЬ" не надало жодних доказів на підтвердження таких обставин, на що не звернув уваги суд першої інстанції під час прийняття оскаржуваної ухвали.

Відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини відсутність грошових коштів не може бути підставою відмови від виконання грошових зобов`язань (Справа "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002 (заява №59498/00), справа "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року (заява № 18357/91) та інші).

Отже, недостатність чи відсутність коштів не можна вважати безумовними винятковими обставинами, за наявності яких виконання судового рішення можна відстрочити, а тому посилання заявника на скрутне фінансове становище не є достатньою підставою для звільнення від виконання господарського зобов`язання та відстрочення виконання рішення суду.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Між тим, наведені заявником обставини не свідчать про неможливість виконання підприємством постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 у даній справі, а лише відображають його поточний стан, що також не є обставиною, з якою закон пов`язує необхідність відстрочення виконання судового рішення. Тому збитковість діяльності підприємства, наявність заборгованості перед іншими контрагентами, якими обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, не можуть бути безумовною підставою для відстрочення виконання рішення суду.

Таким чином, на переконання колегії суддів, ПП "ВЕРЕСЕНЬ" не доведено наявність виняткових обставин, що ускладнюють виконання судового рішення та обумовлюють доцільність і необхідність відстрочення його виконання, так само як і доказів того, що він у подальшому зможе виконати рішення суду.

Щодо можливих наслідків банкрутства підприємства у разі виконання постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 у даній справі, колегія суддів зазначає, що такі твердження відповідача є передчасними та не підтверджуються жодними з наявних матеріалів справи.

Судова колегія також зазначає, що у заяві ПП "ВЕРЕСЕНЬ" просило відстрочити виконання рішення на один рік з дати винесення відповідної ухвали, однак суд першої інстанції з власної ініціативи відстрочив виконання постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 до 11.01.2022, втім, судом жодним чином не обґрунтовано визначення дату до якої відстрочено виконання рішення суду, зокрема надходження на рахунки боржника грошових коштів до визначеної дати, розрахунки контрагентів з боржником, що заплановані до визначної дати, тощо.

Отже, місцевий господарський суд жодним чином не обґрунтував можливість реального виконання відповідачем рішення суду у визначений ним строк.

Також, приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції послався на озвучену представниками ПП "ВЕРЕСЕНЬ" можливість врегулювання виконавчого провадження мирним шляхом, однак, місцевим господарським судом не враховано, що такі твердження відповідача не підтверджуються жодними з наявних матеріалів справи та є лише припущенням відповідача. При цьому, позивач наголошував на тому, що навпаки, відповідач уникає можливості мирного врегулювання спору.

Колегія суддів не приймає до уваги наведені ПП "ВЕРЕСЕНЬ" у відзиві на апеляційну скаргу твердження з приводу направлення позивачеві пропозиції про укладення мирової угоди, оскільки як свідчать наявні матеріли справи та не заперечується відповідачем, такі дії були вчинені після прийняття оскаржуваної ухвали та не могли бути враховані судом першої інстанції.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній із сторін.

В рішенні Європейського суду «Пономарьов проти України» зазначено, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковим та такими, що підлягають виконанню, рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, «легітимні сподівання» на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

З метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Водночас, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції", у справі "Бурдов проти Росії", у справі "Ясюнієне проти Литви").

Отже, питання про відстрочення виконання рішення суду господарські суди мають вирішувати із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

Так, у даній справі рішення про стягнення грошових коштів прийнято на користь ТОВ "АГРО-ЗАХИСТ", однак, приймаючи оскаржувану ухвалу та надаючи відстрочку виконання рішення, місцевий господарський суд не врахував інтереси позивача, можливі негативні наслідки для нього, що пов`язані з затримкою виконання рішення та недопущення їх настання.

Судова колегія враховує, що невиконання протягом тривалого часу рішення суду порушує матеріальні інтереси позивача та може призвести до негативних наслідків для останнього.

Отже, висновки місцевого господарського суду щодо наявності визначених ст.331 Господарського процесуального кодексу України виключних обставин для запровадження запропонованого відстрочення виконання рішення є необґрунтованими та передчасними, з огляду на що надання такого відстрочення не узгоджується із встановленими п. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України принципами справедливості, добросовісності та розумності.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

По справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні заяви ПП "ВЕРЕСЕНЬ" про відстрочку виконання рішення по справі повністю.

Керуючись статтями 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.10.2021 по справі №916/3423/19 скасувати.

В задоволенні заяви ПП "ВЕРЕСЕНЬ" про відстрочку виконання рішення по справі відмовити повністю.

Стягнути з ПП "ВЕРЕСЕНЬ" на користь ТОВ "АГРО-ЗАХИСТ" 2270 грн судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Одеської області видати наказ із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 21.12.2021.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Лавриненко Л.В.

Суддя Мишкіна М.А.