ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"21" грудня 2021 р. Справа № 918/1170/21

Господарський суд Рівненської області у складі: суддя Романюк Р.В.,

розглянувши заяву Спеціалізованого сільськогосподарського виробничого кооперативу "Селянський ліс" про забезпечення позову у справі № 918/1170/21 за позовом Спеціалізованого сільськогосподарського виробничого кооперативу "Селянський ліс"

до Державного підприємства "Рафалівське лісове господарство"

про визнання права власності

без повідомлення учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Спеціалізований сільськогосподарський виробничий кооператив "Селянський ліс" звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Державного підприємства "Рафалівське лісове господарство", в якому просить визнати право власності на багаторічні (лісові) насадження, які розміщенні на землях лісового призначення загальною площею 10 085,4 га, які знаходяться на території декількох адміністративних утворень, а саме: Варашська міська рада 141,4 га, Берестівська сільська рада 545,00 га, Біленська сільська рада 1005 га, Великожолудська сільська рада 59,0га, Великотелковицька сільська рада 88,0 га, Воронівська сільська рада 542,0 га, Довговільська сільська рада 870,0 га, Заболотівська сільська рада 117,0 га, Кідрівська сільська рада 344,0 га, Красносільська сільська рада 1169,0 га, Лозківська сільська рада 167,0 га, Мульчицька сільська рада 888,0 га, Новаківська сільська рада 311,0 га, Озерська сільська рада 944,0 га, Полицька сільська рада 522,0 га, Половлівська сільська рада 1394,0 га, Собіщицька сільська рада 197,0 га, Сопачівська сільська рада 145,0 га, Степангородська сільська рада 637,0 га.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 20 грудня 2021 року позовну заяву Спеціалізованого сільськогосподарського виробничого кооперативу "Селянський ліс" залишено без руху, надано останньому 5-денний строк з дня отримання даної ухвали подати господарському суду докази сплати судового збору за розгляд позовної заяви у встановленому законом порядку та розмірі, із урахуванням вартості спірного майна, а саме - 26 259 грн 00 коп.

Одночасно із позовною заявою від Спеціалізованого сільськогосподарського виробничого кооперативу "Селянський ліс" надійшла заява про забезпечення позову, в якій останній просить забезпечити позов Спеціалізованого сільськогосподарського виробничого кооперативу "Селянський ліс" шляхом заборони будь-яким третім особам в т.ч. Рівненській обласній державній адміністрації, Державному підприємству "Рафалівське лісове господарство" та іншим органам місцевого самоврядування, фізичним особам, юридичним особам вчиняти дії щодо відчуження в будь-який спосіб земельних ділянок лісового фонду загальною площею 10 085,4 га., що а саме: Варашська міська рада 141,4 га, Берестівська сільська рада 545,00 га., Віденська сільська рада 1005 га., Великожолудська сільська рада 59,0 га,, Великотелковицтька сільська рада 88,0 га., Воронівська сільська рада 542,0 га., Довговільська сільська рада 870,0 га., Заболоттівська сільська рада 117,0 га., Кідрівська сільська рада 344,0 га., Красносільська сільська рада 1169,0 га., Лозківська сільська рада 167,0 га., Мульчицька сільська рада 888,0 га., Новаківська сільська рада 311,0 га., Озерська сільська рада 944,0 га., Полицька сільська рада 522,0 га., Половлівська сільська рада 1394,0 га., Собіщицька сільська рада 197,0 га., Сопачівська сільська рада 145,0 га., Степангородська сільська рада 637,0 га.

В обґрунтування поданої заяви, заявник зазначає наступне.

Відповідно до протоколу № 1 від 10.03.1978 року для більш ефективного ведення лісового господарства в колгоспних та радгоспних лісах району було вирішено створити Володимирецький міжгосподарський лісгосп.

Пунктом 2 протоколу № 1 від 10.03.1978 року було передбачено передати для ведення господарства міжгосподарського лісгоспу 19 600,00 га. лісу.

Рішенням Виконавчого комітету було встановлено, що Статут Володимирецького міжгосподарського лісгоспу в 1978 році розроблено на основі затвердженого Міністерством сільського господарства УРСР Примірного Положення про міжколгоспне лісництва /лісгосп/ та у відповідності із Загальним положенням про міжгосподарське підприємство в сільському господарстві затверджений Радою Міністрів СРСР від 14.04.1977 року № 291 та Радою Міністрів УРСР від 23.11.1977 року № 583.

Відповідно до зазначеного рішення виконавчого комітету Володимирецької районної ради народних депутатів Рівненської області було зареєстровано статут лісгоспу, зобов`язано керуючого Володимирецьким відділенням Держбанку відкрити розрахунковий рахунок для лісгоспу. Виробничу базу було вирішено розмістити на землях держфонду в районні будівництва бази районного управління експлуатації осушувальних систем.

Пунктом 4 даного рішення було передбачено проведення передачі лісгоспу для організованої розробки і послідуючої рекультивації колгоспні та радгоспні кар`єри по добуванню піску та каменю, які розміщенні в лісових угіддях.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Володимирецької районної ради народних депутатів Рівненської області № 6 від 28 січня 1992 року "Про проведення перереєстрації раніше створених та реєстрацію новостворених підприємств, організацій та кооперативів" визначено проведення перереєстрації статутів раніше створених підприємств на території району в тому числі і Володимирецького міжгосподарського лісгоспу.

Відповідно до Розділу 8 Статуту засновниками (членам) Володимирецького міжгосподарського лісгоспу стали наступні колгоспи та радгоспи, які внесли відповідні площі лісу, а саме: Колгосп "Комуніст" - 358 га., колгосп імені Ватутіна - 385 га, колгосп імені Горького - 146 га, колгосп "Світанок" - 1149 га, Колгосп "Дружба" - 797 га., Колгосп "30 років Жовтня" - 129 га, Колгосп імені Калініна - 315 га, Колгосп імені К.Маркса - 2219 га, Колгосп імені Леніна - 314 га, Колгосп імені Свердлова - 312 га., Колгосп імені Фрундзе - 519 га., Колгосп "Маяк" - 48 га., колгосп імені Чкалова - 171 га., Колгосп "Червоний прапор" - 1038 га., Колгосп "Зоря комунізму" - 148 га., Колгосп імені XXIII партійного з`їзду - 497 га., Колгосп "Україна" - 275 га., Радгоспу "Хиноцький" - 621 га., Радгосп "Зоря" - 474 га., Радгосп "Більський" - 958 га., Радгосп "Еолицький" - 282 га., Радгосп "Мульчицький" - 1799 га., Радгосп "Степангородський" - 686 га., Радгосп "Городецький" - 678 га., які сумарно загалом передали лісгоспу 14 759 га лісових площ.

Заявник зазначає, що станом на сьогоднішній день суб`єкти, що були членами (засновниками) міжгосподарського лісгоспу припинили свою діяльність в т.ч. і суб`єкти господарювання, які виступили їх правонаступниками, інформація хто нині з них (даних правонаступників) діє (функціонує) не відомо.

Володимирецький міжгосподарський лісгосп функціонував на базі лісів колгоспів та радгоспів району, що були йому передані, протягом 1978 року по 2000 рік.

В подальшому, зборами уповноважених представників господарських учасників, що оформлені протоколом від 10 лютого 2000 року, у зв`язку з реформуванням колективних сільськогосподарських підприємств та створення на їх базі нових агроформувань, припинено членство колективних сільськогосподарських підприємств в міжгосподарському лісгоспі, та створено на базі міжгосподарського лісгоспу в порядку його реформування Спеціалізований сільськогосподарський виробничій" кооператив "Селянський ліс" та передбачено членство в Кооперативі всіх нових юридичних осіб, що створені на базі КСП.

Надалі в лютому 2000 року Спеціалізований сільськогосподарський виробничий кооператив "Селянський ліс" зареєстровано на підставі рішення загальних зборів, що оформлено протоколом № 1 від 23 лютого 2000 року та розпорядження голови Володимирецької районної державної адміністрації № 93 від 1 березня 2000 року.

На думку заявника в розумінні норм чинного законодавства України правонаступником прав та обов`язків Володимирецького міжгосподарського лісгоспу став Спеціалізований сільськогосподарський виробничій" кооператив "Селянський ліс", що створений в 2000 році.

Враховуючи вищевикладене, заявник зазначає, що оскільки вільно володіє, користується та забезпечує відповідні умови для багаторічних насаджень (дерев та кущів лісового фонду), що знаходяться на відповідних площах земельних ділянок, що закріплені територіально за відповідними територіальними громадами, звернувся до суду з позовною заявою про узаконення права власності на дані багаторічні насадження за допомогою інституту набувальної давності. Оскільки перебування багаторічних насаджень на балансі підприємства не можна вважати підтвердженням права власності на ці насадження, оскільки баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна не свідчить про знаходження майна у власності (володінні) підприємства (організації).

Як зазначає заявник, Товариство з обмеженою відповідальністю "Земельні ресурси БРС" звернулось з клопотанням до Володимирецької селищної територіальної громади щодо отримання земельних ділянок, на яких розміщені об`єкти, якими користується заявник, у власність.

На думку заявника, наслідком вчинення дій, що спрямовані на підготовку та виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки лісового фонду загальною площею 10 085,4 га., та в результаті відчуження майна для третьої особи, що відповідно вплине на обраний заявником спосіб захисту порушеного права та зробить його неефективним, оскільки майно на той час вже може бути відчуженим.

Отже, зважаючи на вищевикладені обставини, заявник вважає, що оскільки третя особа звернулась з відповідним клопотанням до органу місцевого самоврядування щодо набуття права власності на вищевказані земельні ділянки, на яких розміщенні багаторічні насадження (кущі та дерева), якими заявник користується, останній стверджує, що адекватним, ефективним та співмірним заходом забезпечення позову у даній справі є заборона будь-яким третім особам вчиняти дії щодо відчуження земельних ділянок лісового фонду загальною площею 10 085,4 га.

21.12.2021 року від Спеціалізованого сільськогосподарського виробничого кооперативу "Селянський ліс" через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли уточнення до заяви про забезпечення позову, в якій останнє просить: забезпечити позов Спеціалізованого сільськогосподарського виробничого кооперативу "Селянський ліс" шляхом заборони будь-яким третім особам в т.ч. Рівненській обласній державній адміністрації, Державному підприємству "РАФАЛІВСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО" та іншим органам місцевого самоврядування, фізичним особам, юридичним особам вчиняти дії щодо відчуження в будь-який спосіб багаторічних (лісових) насаджень, що знаходяться на земельних ділянках лісового фонду загальною площею 10 085,4 га., а саме: Варашська міська рада 141,4 га, Берестівська сільська рада 545,00 га., Біленська сільська рада 1005 га., Великожолудська сільська рада 59,0 га., Великотелковицтька сільська рада 88,0 га., Воронівська сільська рада 542,0 га., Довговільська сільська рада 870,0 га., Заболоттівська сільська рада 117,0 га., Кідрівська сільська рада 344,0 га., Красносільська сільська рада 1169,0 га., Лозківська сільська рада 167,0 га., Мульчицька сільська рада 888,0 га., Новаківська сільська рада 311,0 га., Озерська сільська рада 944,0 га., Полицька сільська рада 522,0 га., Половлівська сільська рада 1394,0 га., Собіщицька сільська рада 197,0 га., Сопачівська сільська рада 145,0 га., Степангородська сільська рада 637,0 га. Зокрема заявник зазначає, що чиняться дії у незаконній вирубці лісу зі сторони третіх осіб, а відтак просить забезпечити позов з врахуванням уточнення до заяви про забезпечення позову.

Вказана заява подана суду до ухвалення відповідного рішення, приймається судом, а відтак розгляд заяви про вжиття заходів для забезпечення позову здійснюється з урахуванням поданого уточнення, доданих доказів та предмету.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 та 4 ст. 140 ГПК України, суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

За наслідками дослідження вимог заяви, наведеного заявником в обґрунтування вимог та доданих ним до заяви доказів, суд не встановив підстав, які б вказували на необхідність виклику заявника та/або витребування від нього додаткових пояснень або додаткових доказів.

Наведених у заяві пояснень та доданих до заяви доказів достатньо для розгляду заяви.

Враховуючи наведене, заява розглядається за загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 140 ГПК України, не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Таким чином, вирішуючи питання щодо вжиття заходів забезпечення позову суд враховує наступне.

За приписами ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) виключено; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Тобто, забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення через, зокрема, зникнення, зменшення за кількістю або погіршення за якістю майна (грошових коштів) тощо на момент виконання рішення.

Підстава вжиття заходів забезпечення позову, як ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, також має бути підтверджена відповідними доказами, які б підтверджували обставини, на які посилається заявник, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість того, що невжиття заявленого заходу забезпечення позову може призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. ст. 76-78 ГПК України).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як слідує з матеріалів заяви, багаторічні насадження, що знаходяться на земельних ділянках лісового фонду загальною площею 10 085,4 га., а саме: Варашська міська рада 141,4 га, Берестівська сільська рада 545,00 га., Біленська сільська рада 1005 га., Великожолудська сільська рада 59,0 га,, Великотелковицтька сільська рада 88,0 га., Воронівська сільська рада 542,0 га., Довговільська сільська рада 870,0 га., Заболоттівська сільська рада 117,0 га., Кідрівська сільська рада 344,0 га., Красносільська сільська рада 1169,0 га., Лозківська сільська рада 167,0 га., Мульчицька сільська рада 888,0 га., Новаківська сільська рада 311,0 га., Озерська сільська рада 944,0 га., Полицька сільська рада 522,0 га., Половлівська сільська рада 1394,0 га., Собіщицька сільська рада 197,0 га., Сопачівська сільська рада 145,0 га., Степангородська сільська рада 637,0 га, перебувають на балансі Спеціалізованого сільськогосподарського виробничого кооперативу "Селянський ліс".

За твердженням заявника, вказані лісові насадження знаходяться у законному його володінні, якими він відкрито користується протягом більше як 15-ти років, забезпечуючи їх належне утримання та зберігання.

Разом з тим, за твердженням заявника, у зв`язку з невизнанням третіми особами (зокрема відповідачем) його прав та законних інтересів, Спеціалізований сільськогосподарський виробничий кооператив "Селянський ліс" звернувся до господарського суду з позовною заявою про визнання права власності на багаторічні (лісові) насадження, які розміщенні на землях лісового призначення загальною площею 10 085,4 га, які знаходяться на території декількох адміністративних утворень, а саме: Варашська міська рада 141,4 га, Берестівська сільська рада 545,00 га, Біленська сільська рада 1005 га, Великожолудська сільська рада 59,0га, Великотелковицька сільська рада 88,0 га, Воронівська сільська рада 542,0 га, Довговільська сільська рада 870,0 га, Заболотівська сільська рада 117,0 га, Кідрівська сільська рада 344,0 га, Красносільська сільська рада 1169,0 га, Лозківська сільська рада 167,0 га, Мульчицька сільська рада 888,0 га, Новаківська сільська рада 311,0 га, Озерська сільська рада 944,0 га, Полицька сільська рада 522,0 га, Половлівська сільська рада 1394,0 га, Собіщицька сільська рада 197,0 га, Сопачівська сільська рада 145,0 га, Степангородська сільська рада 637,0 га.

Наразі, як зазначено заявником, чиняться дії у незаконній вирубці лісу зі сторони третіх осіб на землях лісового призначення загальною площею 10 085,4 га, які знаходяться на території декількох адміністративних утворень, а саме: Варашська міська рада 141,4 га, Берестівська сільська рада 545,00 га, Біленська сільська рада 1005 га, Великожолудська сільська рада 59,0га, Великотелковицька сільська рада 88,0 га, Воронівська сільська рада 542,0 га, Довговільська сільська рада 870,0 га, Заболотівська сільська рада 117,0 га, Кідрівська сільська рада 344,0 га, Красносільська сільська рада 1169,0 га, Лозківська сільська рада 167,0 га, Мульчицька сільська рада 888,0 га, Новаківська сільська рада 311,0 га, Озерська сільська рада 944,0 га, Полицька сільська рада 522,0 га, Половлівська сільська рада 1394,0 га, Собіщицька сільська рада 197,0 га, Сопачівська сільська рада 145,0 га, Степангородська сільська рада 637,0 га. На підтвердження факту незаконної вирубки лісових насаджень, заявником подано суду відповідні докази (публікації, фотоматеріали, статті, тощо).

Таким чином, судом встановлено, що існує обґрунтоване припущення про реальну та дійсну загрозу невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду, що було доведено заявником у заяві про забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладені обставини та виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення позову та заходи забезпечення позову, зокрема, статей 136, 137 ГПК України, судом встановлено наявність зв`язку між заявленими заходами до забезпечення позову і предметом спору.

Суд зазначає, що заходи забезпечення позову у вигляді заборони будь-яким третім особам в т.ч. Рівненській обласній державній адміністрації, Державному підприємству "РАФАЛІВСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО" та іншим органам місцевого самоврядування, фізичним особам, юридичним особам вчиняти дії щодо відчуження в будь-який спосіб багаторічних (лісових) насаджень, що знаходяться на земельних ділянок лісового фонду загальною площею 10 085,4 га, є тимчасовими на період вирішення спору з метою зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які матимуть незворотні наслідки, жодним чином не порушують інтересів відповідача та інших осіб, в той же час дозволять запобігти порушенню прав та інтересів позивача в разі задоволення позову, є адекватними і пов`язаними з предметом спору. Невжиття зазначених заходів забезпечення позову в свою чергу може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся з позовом у цій справі в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду.

Згідно з частиною 6 статті 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 141 ГПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З приводу зустрічного забезпечення суд зазначає, що застосування означених заходів у відповідності до ч. 1 ст. 141 ГПК України є правом, а не обов`язком суду для реалізації якого, у даному випадку, у господарського суду достатні підстави відсутні.

Зокрема, в поданій заяві про забезпечення позову заявник зазначив про відсутність пропозицій щодо зустрічного забезпечення.

Крім того, суд зазначає, що зацікавлена особа не позбавлена права та можливості звернутись до суду з окремим клопотанням про застосування заходів зустрічного забезпечення у відповідності до ст. 141 ГПК України.

Згідно ст. 145 ГПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 144 ГПК України ухвала господарського суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч. 2 ст. 144 ГПК України примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом (ч. 4 ст. 144 ГПК України).

Керуючись ст. ст. 136, 137, 139, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Спеціалізованого сільськогосподарського виробничого кооперативу "Селянський ліс" про забезпечення позову - задовольнити.

2. Вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони будь-яким третім особам в т.ч. Рівненській обласній державній адміністрації, Державному підприємству "РАФАЛІВСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО" та іншим органам місцевого самоврядування, фізичним особам, юридичним особам вчиняти дії щодо відчуження в будь-який спосіб багаторічних (лісових) насаджень, що знаходяться на земельних ділянках лісового фонду загальною площею 10 085,4 га., а саме: Варашська міська рада 141,4 га, Берестівська сільська рада 545,00 га., Біленська сільська рада 1005 га., Великожолудська сільська рада 59,0 га., Великотелковицтька сільська рада 88,0 га., Воронівська сільська рада 542,0 га., Довговільська сільська рада 870,0 га., Заболоттівська сільська рада 117,0 га., Кідрівська сільська рада 344,0 га., Красносільська сільська рада 1169,0 га., Лозківська сільська рада 167,0 га., Мульчицька сільська рада 888,0 га., Новаківська сільська рада 311,0 га., Озерська сільська рада 944,0 га., Полицька сільська рада 522,0 га., Половлівська сільська рада 1394,0 га., Собіщицька сільська рада 197,0 га., Сопачівська сільська рада 145,0 га., Степангородська сільська рада 637,0 га.

3. Стягувачем за даною ухвалою є: Спеціалізований сільськогосподарський виробничий кооператив "Селянський ліс" (34300, Рівненська обл., Володимирецький район, смт. Володимирець, вул. Поліська, 24, ).

4. Боржником за даною ухвалою є: Державне підприємство "Рафалівське лісове господарство" (34371, Рівненська обл., Володимирецький район, смт. Рафалівка, вул. Привокзальна, 1 ).

5. Дана ухвала є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення та може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох років, а саме: до 21.12.2024 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 254 - 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Р.В. Романюк