РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.12.2021Справа № 910/10153/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Нечая О.В., за участю секретаря судового засідання Будніка П.О., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи № 910/10153/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Алмарк Україна" (Україна, 03148, м. Київ, вул. Картвелішвілі, буд. 5; ідентифікаційний код: 38365651)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Галуа Інвест" (Україна, 04210, м. Київ, вул. Оболонська Набережна, буд. 15, корп. 1, літ. А; ідентифікаційний код: 35000863)

про стягнення 149 187 713,10 грн

Представники сторін:

від позивача: Цвєтков Г.О. (директор); Романюк Д.М., довіреність від 21.09.2021;

від відповідача: Буртовий М.В., ордер серії АІ № 1149459 від 07.09.2021; Колесник Д.В., ордер серії АІ № 1057049 від 07.09.2020.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Алмарк Україна" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Галуа Інвест" (далі - відповідач) про стягнення 149 187 713,10 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором № 16/2014 про надання послуг від 14.01.2014 щодо оплати наданих позивачем послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 було відмовлено в задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків - протягом 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

16.07.2021 (у встановлений судом строк) до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви з додатками.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/10153/21, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.08.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2021, в порядку статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України, сторін було повідомлено про те, що підготовче засідання, призначене на 18.08.2021, не відбудеться, у зв`язку з перебуванням судді Нечая О.В. у відпустці, підготовче засідання призначено на 08.09.2021.

05.08.2021 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти позову заперечує та зазначає про повну незгоду з викладеними в позовній заяві обставинами, а саме відповідач заперечує факт підписання та укладення сторонами Договору № 16/2014 про надання послуг від 14.01.2014, надання позивачем будь-яких послуг за вказаним договором, факт належності актів виконаних робіт та № 1 та № 3 від 03.09.2014 (з додатками) до послуг за цим договором, факт отримання рахунку № 21 від 17.05.2021, надання ним згоди (доручення) будь-яким особам, зокрема Пахарь О.Є. на сплату від імені відповідача на користь позивача будь-яких грошових коштів, у тому числі коштів, про які зазначає позивач, а також факт наявності будь-якої заборгованості перед позивачем. За твердженнями відповідача, сторонами 14.01.2014 було укладено лише один Договір про надання послуг №15/2014, за яким ним було належним чином виконано взяті на себе зобов`язання перед позивачем.

08.09.2021 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про призначення у справі комплексної судово-технічної та судово-почеркознавчої експертизи.

У підготовче засідання 08.09.2021 з`явились представники сторін.

У підготовчому засіданні 08.09.2021 судом було прийнято до розгляду відзив на позовну заяву, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 22.09.2021.

14.09.2021 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про витребування оригіналу письмового доказу - Договору №16/2014 про надання послуг від 14.01.2014.

21.09.2021 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові пояснення, за змістом яких позивач не заперечує факту укладення сторонами Договору № 15/2014 про надання послуг від 14.01.2014, проте зазначає, що вказаний договір не стосується предмету заявленого ним позову і його наявність не може спростувати факту укладення сторонами Договору № 16/2014 про надання послуг від 14.01.2014. За твердженнями позивача, акт виконаних робіт № 4 від 03.09.2014 містить посилання на Договір № 15/2014 про надання послуг від 14.01.2014, проте акти № 1 та № 3 від 03.09.2014 не містять посилання на конкретний номер договору, а в них лише вказано номери судових справ, за якими позивачем надавались послуги, що пояснюється тим, що починаючи з 14.01.2014 відповідач постійно просив позивача внести зміни в укладені договори, про що свідчить листування з відповідачем по електронній пошті, у зв`язку з чим позивач заперечує проти доводів відповідача стосовно того, що послуги по всім трьом судовим справам надавались лише за одним Договором № 15/2014 про надання послуг від 14.01.2014 та були оплачені відповідачем. З огляду на викладене, позивач зазначає про наявність заборгованості у відповідача за Договором № 16/2014 про надання послуг від 14.01.2014, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

21.09.2021 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача також надійшло заперечення на клопотання відповідача про призначення у справі судової експертизи, оскільки ним вже замовлено висновок експерта, який буде містити відповіді, в тому числі на деякі з поставлених відповідачем питань, а на деякі з поставлених відповідачем питань надати відповіді неможливо, з огляду на закріплену законодавством методику проведення подібних досліджень. Крім того, позивач заперечує проти будь-якого (часткового або повного) знищення оригіналу Договору № 16/2014 про надання послуг від 14.01.2014.

22.09.2021 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи Висновку №115/21 експертного дослідження відправлень електронної пошти від 21.09.2021.

У підготовче засідання 22.09.2021 з`явились представники сторін.

У підготовчому засіданні 22.09.2021 судом було прийнято до розгляду додаткові пояснення позивача як відповідь на відзив, долучено до матеріалів справи Висновок №115/21 експертного дослідження відправлень електронної пошти від 21.09.2021 та оголошено перерву до 06.10.2021.

04.10.2021 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи Висновку експерта №117/21 за результатами проведення почеркознавчої експертизи за зверненням ТОВ "Алмарк Україна" від 28.09.2021.

05.10.2021 на електрону адресу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про витребування оригіналу письмового доказу - Договору №15/2014 про надання послуг від 14.01.2014 та заперечення проти врахування Висновку №115/21 експертного дослідження відправлень електронної пошти від 21.09.2021, відповідно до якого відповідач зазначає, що вказаний висновок не відповідає вимогам статті 98 Господарського процесуального кодексу України та статті 10 Закону України "Про судову експертизу", оскільки ОСОБА_1 (особа, яка зазначена в якості експерта у вказаному висновку), згідно з даними Реєстру атестованих судових експертів до 13.06.2012 був фахівцем Київського НДІ судових експертиз та мав свідоцтво експерта № 70-11, яке було визнане недійсним 19.06.2012 у зв`язку з його звільненням із вказаної експертної установи, з огляду на що відповідач просить суд не приймати до уваги вказаний висновок під час вирішення спору по суті.

06.10.2021 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло заперечення щодо додаткових пояснень позивача, за змістом яких відповідач зазначає, що позивач у встановлений судом строк відповіді на відзив не подав, додаткові пояснення позивачем було подано поза межами строку, встановленого судом для подання відповіді на відзив, позивач не звертався до суду із заявою про продовження строку на подання відповіді на відзив, суд не надавав позивачу дозволу на подання додаткових пояснень, у зв`язку з чим відповідач зазначає, що подані позивачем додаткові пояснення не повинні братися судом до уваги при розгляді справи. Заперечуючи по суті викладених позивачем додаткових пояснень, відповідач зазначив, що електронне листування, на яке посилається позивач, як на підставу заявлених позовних вимог, не має жодного відношення до предмету спору, оскільки не підтверджує ні факту укладення сторонами Договору №16/2014 про надання послуг від 14.01.2014, ні обставин щодо надання позивачем послуг за вказаним договором. За доводами відповідача, лист позивача № 1301/14 від 13.11.2014 підтверджує належність актів № 1 та № 3 від 03.09.2014 до послуг, які надавались за Договором № 15/2014 про надання послуг від 14.01.2014. Щодо можливого подання позивачем висновку експерта про проведення почеркознавчої експертизи відповідач зазначає, що ТОВ "Центр судових експертиз "Альтернатива" не може бути належним суб`єктом проведення вказаної експертизи, оскільки відповідно до вимог законодавства вказана експертиза може бути проведена виключно державними спеціалізованими установами.

У підготовче засідання 06.10.2021 з`явились представники сторін.

У підготовчому засіданні 06.10.2021 судом було долучено до матеріалів справи заперечення відповідача проти додаткових пояснень позивача та оголошено перерву до 20.10.2021.

13.10.2021 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові пояснення, за змістом яких позивач зазначає, що відповідачем у відзиві на позовну заяву було визнано факт надання послуг за актами № 1 та № 3 від 03.09.2014, проте у наступних поясненнях вказані обставини відповідачем вже заперечуються, що, на думку позивача, є неможливим в силу приписів статті 165 Господарського процесуального кодексу України. Позивач наголошує на тому, що відповідно до норм процесуального закону він має право на подання пояснень, які суд має прийняти та долучити до матеріалів справи. Позивач зазначає, що відповідач, заперечуючи проти врахування Висновку експертного дослідження № 115/21 від 21.09.2021, не заперечує проти самого факту електронного листування сторонами. Позивач також заперечує проти доводів відповідача щодо змісту листа № 1301/14 від 13.11.2014 та зазначає, що вказаний лист підтверджує наявність заборгованості відповідача перед позивачем. Щодо можливості проведення почеркознавчої експертизи ТОВ "Центр судових експертиз "Альтернатива" позивач зазначає, що експерт Фраймович Л.В. підтвердила кваліфікацію судового експерта у галузі дослідження почерку і підписів, термін дії свідоцтва - до 07.04.2024, на підтвердження чого позивачем надано Картку атестованого судового експерта з Реєстру атестованих судових експертів. Позивач також заперечує проти доводів відповідача щодо неможливості врахування поданого ним Висновку експерта №115/21 від 21.09.2021, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України наявність свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта не є обов`язковою.

20.10.2021 на електронну адресу та до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло заперечення проти врахування Висновку експерта №117/21 за результатами проведення почеркознавчої експертизи за зверненням ТОВ "Алмарк Україна" від 28.09.2021, за змістом якого відповідач зазначає, що судовим експертом Фраймович Л.В., яка є фахівцем Одеського НДІ судових експертиз та має свідоцтво експерта № 57-21/Д, під час складання висновку було порушено вимоги законодавства про судову експертизу та методичні вимоги під час проведення експертного дослідження, а саме не зазначено дату та номер видачі свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, ким видано вказане свідоцтво та строк його дії, у висновку не вказано номер судової справи, в якій проводиться експертиза, не вказано, що експертиза підготовлена для подання до суду. Відповідач посилається на ту обставину, що видане працівнику експертної установи свідоцтво дає право на проведення судових експертиз та експертних досліджень за дорученням керівництва цієї установи, відтак проведене вказаним судовим експертом дослідження та складення висновку суперечить вимогам Закону України "Про судову експертизу". Крім того, відповідач зазначає, що під час проведення дослідження експертом було використано лише умовно-вільні зразки почерку, відтак експертом порушено вимоги законодавства щодо порядку відібрання зразків почерку для проведення експертизи. Відповідач повторно наголошує на тому, що ТОВ "Центр судових експертиз "Альтернатива" не може бути належним суб`єктом проведення вказаної експертизи, у зв`язку з чим відповідач просить суд не приймати вказаний висновок під час вирішення спору по суті.

20.10.2021 на електронну адресу Господарського суду міста Києва від відповідача також надійшло клопотання про призначення комплексної судово-технічної та почеркознавчої експертизи.

У підготовче засідання 20.10.2021 з`явились представники сторін.

У підготовчому засіданні 20.10.2021 судом було оголошено перерву до 10.11.2021.

03.11.2021 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло заперечення на клопотання відповідача про призначення судової експертизи, за змістом якого позивач зазначає, що на одне з поставлених відповідачем питань було надано відповідь у висновку експерта, а на деякі із запропонованих відповідачем питань висновок експерта не може бути надано жодною експертною установою. Крім того, позивач заперечує проти будь-якого (часткового або повного) знищення оригіналу Договору № 16/2014 про надання послуг від 14.01.2014.

03.11.2021 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача також надійшло заперечення на заперечення відповідача проти врахування Висновку експерта № 117/21 за результатами проведення почеркознавчої експертизи за зверненням ТОВ "Алмарк Україна" від 28.09.2021, в яких позивач посилається на лист ТОВ "Центр судових експертиз "Альтернатива" від 29.10.2021 щодо правомірності проведення експертного дослідження та надання висновку судовим експертом Фраймович Л.В.

У підготовче засідання 10.11.2021 з`явились представники сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2021 було задоволено клопотання відповідача про витребування оригіналу письмового доказу - Договору №16/2014 про надання послуг від 14.01.2014, витребувано у позивача оригінал Договору №16/2014 про надання послуг від 14.01.2014, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування оригіналу письмового доказу - Договору №15/2014 про надання послуг від 14.01.2014, в порядку ч. 6 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України з ініціативи суду витребувано у відповідача оригінал Договору №15/2014 про надання послуг від 14.01.2014 та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 24.11.2021.

16.11.2021 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналу Договору №15/2014 про надання послуг від 14.01.2014, на виконання вимог ухвали суду від 10.11.2021.

22.11.2021 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналу Договору №16/2014 про надання послуг від 14.01.2014, на виконання вимог ухвали суду від 10.11.2021, проте у поштовому конверті не виявилось оригіналу вказаного договору, про що відділом діловодства Господарського суду міста Києва складено Акт про відсутність вкладень від 22.11.2021.

У підготовче засідання 24.11.2021 з`явились представники сторін.

У підготовчому засіданні 24.11.2021 судом було відмовлено у задоволенні клопотань відповідача про призначення судової експертизи в цій справі у зв`язку з відсутністю об`єкта дослідження - оригіналу Договору №16/2014 про надання послуг від 14.01.2014.

Враховуючи, що судом було здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 08.12.2021.

У судове засідання 08.12.2021 з`явились представники сторін.

Представники позивача надали суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представники відповідача надали суду усні пояснення по суті спору, проти позову заперечували.

У судовому засіданні 08.12.2021 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає Товариство з обмеженою відповідальністю "Алмарк Україна" (далі - Фірма, позивач), 14.01.2014 між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Галуа Інвест" (далі - клієнт, відповідач) було укладено Договір № 16/2014 про надання послуг (далі - Договір № 16/2014), згідно з п. 1 якого Фірма зобов`язується надати клієнту інформаційні та юридичні послуги, пов`язані із забезпеченням діяльності Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Фонд інвестування в будівництво-2", зазначені в п. 2.1 нижче (далі - послуги), а клієнт зобов`язується оплатити надані послуги.

Відповідно до пункту 2.1 Договору № 16/2014 Фірма за запитом клієнта буде надавати клієнту такі послуги: щодо представництва інтересів клієнта в судах з метою захисту прав та інтересів клієнта і його дочірніх компаній, зокрема за позовами ТОВ "Компанія з управління активами "Галуа Інвест" до ТОВ "Армалюкс Інвестбуд" та ТОВ "Оптимал Інвестбуд" про визнання недійсними договорів позики (підп. 2.1.1); щодо надання усних та письмових консультацій і висновків з юридичних питань, пов`язаних з послугами, зазначеними в підп. 2.1.1 та підп. 2.1.3 Договору (підп. 2.1.2); щодо представництва інтересів клієнта в державних органах, установах, судах, інших організаціях та установах, а також перед фізичними особами з питань, пов`язаних з наданням послуг, вказаних в підп. 2.1.1 Договору (підп. 2.1.3).

За умовами пункту 3.1 Договору № 16/2014 сторони дійшли згоди, що загальна вартість Послуг за цим Договором становить 45 000 000,00 грн без ПДВ, що еквівалентно 5 415 162,00 доларів США згідно з курсом на міжбанківській валютній біржі на день підписання Договору за 1 долар США відповідно до сайту https://minfin.com.ua/currency/mb/usd.

Пунктом 3.2 Договору № 16/2014 передбачено, що зазначена в п. 3.1 Договору сума коштів має бути сплачена клієнтом Фірмі у розмірі, що дорівнюватиме еквіваленту у гривні розміру грошових коштів, передбачених в пункті 3.1 у доларах США, згідно з курсом на міжбанківській валютній біржі на день платежу за 1 долар США відповідно до сайту http://minfm.com.ua/currency/mb/usd у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний розрахунковий рахунок Фірми, зазначений в Рахунку. Вказана в цьому пункті прив`язка еквіваленту ціни Договору до курсу долара США є беззастережною та такою, що правильно розуміється та приймається сторонами Договору.

Згідно з п. 3.3 Договору № 16/2014 клієнт зобов`язується провести оплату виконаних робіт протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту направлення йому Рахунку. Датою направлення Рахунку вважається дата приймання Рахунку для доставки на юридичну адресу клієнта будь-якою поштовою службою України.

За змістом пунктів 3.4, 3.5 Договору № 16/2014 належним та достатнім доказом на підтвердження факту виконання робіт за Договором є Акт виконаних робіт, підписаний сторонами. Акт виконаних робіт повинен містити посилання на номер судової справи, за якою надані та отримані послуги. Клієнт у найкоротші строки підписує та повертає Фірмі Акт або відсилає на адресу Фірми обґрунтовану відмову підписувати такий Акт. Якщо протягом 5 (п`яти) робочих днів після отримання Акту клієнт не висуває жодних заперечень щодо вартості або якості наданих послуг та не надсилає виконавцю підписаний Акт, послуги вважаються такими, що повністю прийняті, а сторони не мають один до одного жодних претензій.

Відповідно до п. 5.1 Договір № 16/2014 набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до повного його виконання сторонами.

Як зазначає позивач, ним було належним чином виконано взяті на себе зобов`язання за Договором № 16/2014 та надано послуги, які прийняті відповідачем, що підтверджується підписаними сторонами Актами виконаних робіт № 1 та № 3 від 03.09.2014 і додатками до вказаних актів.

За доводами позивача, ним було надано, а відповідачем прийнято інформаційні та юридичні послуги по судовій справі № 910/1531/14 за позовом ТОВ "Компанія з управління активами "Галуа Інвест" до ТОВ "Армалюкс Інвестбуд" про визнання недійсними договорів позики та по судовій справі № 910/1532/14 за позовом ТОВ "Компанія з управління активами "Галуа Інвест" до ТОВ "Оптимал Інвестбуд" про визнання недійсними договорів позики.

За твердженнями позивача, за наслідками ухвалених судових рішень вимоги за борговими зобов`язаннями на користь відповідача збільшились на 221 294 729,20 грн або на 44 806 097,00 доларів США, з урахуванням офіційного курсу долара США на дату укладення договорів позики, проте, попри повернення позивачем в судовому порядку відповідачу боргових зобов`язань в матеріальному виразі та численні завіряння про повний розрахунок з позивачем за надані ним послуги, відповідач взяті на себе зобов`язання за Договором №16/2014 не виконав.

У зв`язку з викладеним, позивач направив на адресу відповідача рахунок № 21 від 17.05.2021 для оплати наданих ним та отриманих відповідачем послуг загальною вартістю 149 187 713,10 грн (5 415 162,00 доларів США х 27,55).

Проте, за доводами позивача, відповідачем було лише частково оплачено надані ним послуги за Договором № 16/2014, а саме 24.05.2021 на поточний рахунок позивача від відповідача надійшли грошові кошти в сумі 4 999,99 грн та в сумі 4 918,79 грн, а 27.05.2019 - в сумі 4 999,99 грн, що разом становить 14 918,77 грн, про що свідчать надані позивачем платіжні доручення №@2PL595193 від 24.05.2021, №@2PL603520 від 24.05.2021 та №PS13689973 від 27.05.2021.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначає, що станом на 14.06.2021 відповідачем не виконано взяті на себе зобов`язання за Договором № 16/2014 щодо сплати грошових коштів за рахунком № 21 від 17.05.2021, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 149 187 713,10 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Статтею 14 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Порядок подання доказів, заяв по суті справи та заяв з процесуальних питань врегульовано статтями 80, 161 - 170 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, частинами 1, 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини як джерело права.

Статтею шостою Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Белеш та інші проти Чеської Республіки").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Клінік дез Акація та інші проти Франції" вказано, що сторонам повинна бути надана можливість повідомити будь-які докази, необхідні для успіху скарги.

Отже, відповідно до прецедентних рішень Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені процесуальних питань є порушенням права особи на справедливий судовий захист.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями "proprio motu", щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися судом в межах предмета розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Враховуючи ту обставину, що сторони протягом підготовчого провадження подавали додаткові пояснення, клопотання, заперечення, в тому числі разом з додатковими доказами, що стосуються предмету доказування у цій справі, суд керувався завданням господарського судочинства та долучав подані сторонами пояснення до матеріалів справи та заперечення щодо пояснень, вирішував по суті заявлені ними клопотання, приймав до розгляду подані сторонами докази.

Суд не вбачає порушення в даному випадку визначених ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України основних засад (принципів) господарського судочинства, зокрема, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, пропорційності тощо, оскільки сторонам були створені рівні умови для реалізації ними своїх процесуальних прав.

За висновком суду, протилежний підхід та неприйняття (неврахування судом) лише з міркувань того, що письмові пояснення, клопотання, заперечення, а також додаткові докази були подані сторонами з порушенням встановленого процесуальним законом строку суперечить завданню господарського судочинства та свідчитиме про надмірний формалізм при вирішені процесуальних питань, що у свою чергу порушуватиме право сторін на справедливий судовий захист.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів обох сторін щодо порушення порядку та строку подання письмових пояснень, клопотань, заперечень та додаткових доказів.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За своєю правовою природою Договір № 16/2014 є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ч. 1 ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

З огляду на принцип змагальності сторін, розподіл обов`язку доказування та подання доказів, на позивача покладається обов`язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а саме, надання послуг відповідачу на виконання умов Договору № 16/2014.

В силу положень статті першої, частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" документами, які підтверджують виконання позивачем зобов`язання з надання послуг відповідачу, а також виникнення у відповідача зобов`язання з їх оплати, є Акти надання послуг (Акти виконаних робіт за Договором № 16/2014), які є первинними бухгалтерськими документами та засвідчують факт здійснення сторонами господарських операцій.

Оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 910/4994/18 та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.03.2020 у справі № 927/986/17.

Зі змісту наявних у матеріалах справи Актів виконаних робіт № 1 та № 3 від 03.09.2014, а також додатків до вказаних актів, які підписані та скріплені печатками сторін, вбачається, що позивачем було надано, а відповідачем прийнято послуги щодо надання правової допомоги по судовим справам № 910/1531/14 за позовом ТОВ "Компанія з управління активами "Галуа Інвест" до ТОВ "Армалюкс Інвестбуд" про визнання недійсними договорів позики та № 910/1532/14 за позовом ТОВ "Компанія з управління активами "Галуа Інвест" до ТОВ "Оптимал Інвестбуд" про визнання недійсними договорів позики.

Спір у цій справі виник внаслідок того, що, на думку позивача, відповідачем неналежним чином виконано взяті на себе зобов`язання за Договором № 16/2014 та не оплачено вартість наданих позивачем послуг, натомість відповідач заперечує як сам факт укладення сторонами вказаного договору, так і надання позивачем будь-яких послуг відповідачу за вказаним договором.

За доводами відповідача, 14.01.2014 сторонами було укладено лише Договір про надання послуг № 15/2014 (далі - Договір № 15/2014), за яким і надавались позивачем послуги відповідачу.

Згідно з п. 3.1 Договору № 15/2014 загальна вартість послуг за договором становить 4 500 000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що, на виконання умов Договору № 15/2014, сторонами було підписано на скріплено печатками акти надання послуг на загальну суму 4 500 000,00 грн (аркуші справи 151 - 159 Том 1), які були оплачені відповідачем, про що свідчить Оборотно-сальдова відомість по контрагенту: ТОВ "Алмарк Україна" та банківська виписка про рух коштів по рахунку відповідача за період з 18.06.2007 по 04.08.2015 (аркуші справи 135 - 150 Том 1), що не заперечується позивачем.

Як зазначає відповідач, акти виконаних робіт № 1 та № 3 від 03.09.2014 разом з додатками до них підтверджують факт належного виконання ним взятих на себе зобов`язань за Договором № 15/2014.

Вказані обставини, на думку відповідача, також підтверджуються листом позивача №130114 від 13.11.2014, в якому він підтвердив укладення сторонами Договору № 15/2014, за яким позивачем надавались відповідачу послуги щодо супроводження судових справ №910/1530/14, №910/1531/14 та №910/1532/14.

Суд звертає увагу, що акти надання послуг за Договором № 15/2014, які містяться в матеріалах справи, датовані 31.01.2014, 28.02.2014, 31.03.2014, 30.04.2014, 30.05.2014, 30.06.2014, 27.06.2014, 31.08.2014 та 04.09.2014.

У матеріалах справи також міститься Акт № 4 виконаних робіт від 03.09.2014, зі змісту якого вбачається, що послуги надавались позивачем за Договором № 15/2014.

Інші акти надання послуг (акти виконаних робіт), які датовані 03.09.2014, крім тих, на які посилається позивач як на підставу заявлених позовних вимог (акти № 1 та № 3 від 03.09.2014), у матеріалах справи відсутні.

За доводами позивача, Акт виконаних робіт № 4 від 03.09.2014 містить посилання на Договір № 15/2014, натомість в Актах виконаних робіт № 1 та № 3 від 03.09.2014 відсутнє посилання на конкретний номер договору, що пояснюється тим, що починаючи з 14.01.2014 відповідач постійно просив позивача внести зміни в укладені договори, про що свідчить електронне листування сторін.

На спростування доводів відповідача стосовно того, що всі три судові справи (№910/1530/14, №910/1531/14 та №910/1532/14) супроводжувались лише за одним Договором № 15/2014 та були оплачені відповідачем, а також для фіксації листування електронною поштою, підтвердження того, що вказане листування відбулось у проміжок часу з березня 2014 року по лютий 2015 року та чи піддавались змінам відправлення електронної пошти, позивачем надано Висновок № 115/21 експертного дослідження відправлень електронної пошти від 21.09.2021 (далі - Висновок № 115/21).

Згідно з частинами 1, 6 статті 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

Статтею дев`ятою Закону України "Про судову експертизу" унормовано, що атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України. Особа або орган, які призначають або замовляють судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, або іншим фахівцям з відповідних галузей знань, якщо інше не встановлено законом.

Частинами 1, 3 статті 10 Закону України "Про судову експертизу" визначено, що судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. До проведення судових експертиз (обстежень і досліджень), крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно з відомостями з Реєстру атестованих судових експертів Усков К.Ю. (особа, зазначена як судовий експерт у вищевказаному висновку) мав свідоцтво експерта 70-11 (відповідно до наказу № 73 від 08.08.2011 Київського НДІСЕ номер свідоцтва № 514 змінено на № 70-11), проте вказане Свідоцтво було визнано недійсним 19.06.2012 у зв`язку зі звільненням вказаної особи з інституту, наказ № 143 к від 13.06.2012.

З огляду на викладене, поданий позивачем Висновок № 115/21, як вірно зазначає відповідач, не може вважатись висновком судового експерта в розумінні статті 98 Господарського процесуального кодексу України, відтак правові підстави для його врахування при розгляді цієї справи у суду відсутні.

Доводи позивача стосовно того, що наявність свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, відповідно до ч. 6 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України, є необов`язковою, суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки вказаною нормою передбачено, що вимоги до висновку експерта встановлюються законодавством і, як встановлено судом, при проведенні експертного дослідження та складенні Висновку № 115/21 вказані вимоги не було дотримано.

Згідно з частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

За змістом ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 Цивільного кодексу України).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Аналогічної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).

За доводами відповідача, ним не підписувався та, відповідно, не укладався з позивачем Договір № 16/2014.

Як було вказано вище, протягом підготовчого провадження відповідачем двічі, з огляду на предмет та підстави заявленого позову, подавались клопотання про призначення у справі комплексної судово-технічної та судово-почеркознавчої експертизи, на вирішення якої відповідач просив суд поставити, зокрема, питання щодо виконання підпису від імені Пахарь О.Є. в Договорі № 16/2014 тією особою, від імені якої він зроблений, чи іншою особою та періоду виконання рукописного тексту (підписів представників сторін договору) на сторінці 4 Договору № 16/2014.

Згідно з п. 1.1 розділу 1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (далі - Рекомендації), основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (літерних та цифрових) і підпису. Такою експертизою вирішуються і деякі неідентифікаційні завдання (установлення факту виконання рукописного тексту під впливом будь-яких факторів, що заважають (природних: хворобливий стан, хронічні захворювання, вікові зміни; тимчасових зовнішніх: незвичне тримання засобу для писання, незвична поза, обмеження зорового контролю тощо; тимчасових внутрішніх: алкогольне сп`яніння, фармакологічні, наркотичні засоби тощо; штучних: викривлення письма зміненими рухами); визначення статі виконавця, а також належності його до певної групи за віком тощо). Об`єктом почеркознавчої експертизи є почерковий матеріал, в якому відображені ознаки почерку певної особи у тому обсязі, в якому їх можна виявити для вирішення поставлених завдань. Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

У своїх додаткових поясненнях та запереченнях на клопотання відповідача про призначення у справі судової експертизи позивач неодноразово зазначав, що він категорично заперечує проти будь-якого (часткового або повного) знищення оригіналу Договору №16/2014.

Крім того, позивачем не надано суду оригіналу Договору № 16/2014, в тому числі й на виконання вимог ухвали суду від 10.11.2021.

З вищевказаних підстав, судом було відмовлено в задоволенні клопотань відповідача про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, оскільки в силу вищевказаних положень законодавства для її проведення необхідним є надання оригіналу Договору №16/2014.

На підтвердження своїх доводів про те, що підпис від імені Пахарь О.Є. у Договорі №16/2014 та в актах виконаних робіт № 1 та № 3 від 03.09.2014 виконано вказаною особою позивачем надано Висновок експерта № 117/21 за результатами проведення почеркознавчої експертизи за зверненням ТОВ "Алмарк Україна" від 28.09.2021 (далі - Висновок № 117/21).

Згідно з відомостями з Реєстру атестованих судових експертів судовий експерт Фраймович Л.В. є фахівцем Одеського НДІ судових експертиз та має свідоцтво експерта №57-21/Д з терміном дії до 07.04.2024.

Відповідно до підп. 1.2.1 пункту 1.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 №53/5 (далі - Інструкція з наступними змінами та доповненнями), почеркознавча експертиза є підвидом криміналістичної експертизи.

За приписами статті 7 Закону України "Про судову експертизу" судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України. Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

Враховуючи ту обставину, що ТОВ "Центр судових експертиз "Альтернатива" не належить до переліку державних спеціалізованих установ, якими здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних експертиз, суд дійшов висновку про те, що Висновок № 117/21 було складено судовим експертом Фраймович Л.В. в порушення вищевказаних положень законодавства.

Пунктом 4.15 Інструкції передбачено, що висновок експерта (експертів) оформлюється на бланку експертної установи і підписується експертом (експертами), який (які) проводив(ли) дослідження. Підписи у заключній частині засвідчуються відбитком печатки експертної установи на кожній сторінці тексту заключних висновків. Якщо до висновку експерта додаються фототаблиці, креслення, схеми, діаграми тощо, вони також підписуються експертом (експертами); підписи засвідчуються відбитком печатки експертної установи. Якщо експерт не є працівником державної спеціалізованої установи і працює на професійній основі самостійно, він засвідчує наданий ним висновок своїм підписом і печаткою із зазначенням реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків).

Відповідно до пункту 5 Розділу V Положення про Центральну експертно-кваліфікаційну комісію при Міністерстві юстиції України та атестацію судових експертів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2015 № 301/5, свідоцтво, видане працівнику науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України, дає право на проведення судових експертиз та експертних досліджень за дорученням керівництва цієї установи. Використання працівниками науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України Свідоцтва для проведення судових експертиз чи експертних досліджень на інших підприємствах, в установах та організаціях або особисто поза межами установи забороняється, крім випадків відрядження фахівця для участі у судовому засіданні чи слідчих діях або у складі комісії.

Як було вказано вище, Фраймович Л.В., згідно з Реєстром атестованих судових експертів, є судовим експертом Одеського НДІ судових експертиз.

У матеріалах справи відсутні докази того, що керівництво вказаної експертної установи доручало проведення вказаної експертизи експерту Фраймович Л.В., а як вбачається зі змісту Висновку № 117/21 його було складено та скріплено печаткою іншої експертної установи - ТОВ "Центр судових експертиз "Альтернатива".

Пунктом 1.3 вищевказаних Рекомендацій визначено, що для проведення досліджень орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен(на) надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації.

У пунктах 1.4 - 1.10 Рекомендацій визначено порядок відібрання умовно-вільних та експериментальних зразків почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації.

Втім, зі змісту вказаного висновку вбачається, що під час експертного дослідження судовим експертом Фраймович Л.В. було використано лише умовно-вільні зразки почерку Пахарь О.Є. на 13 арк.

З огляду на вищенаведене, Висновок № 117/21 також не може вважатись висновком експерта в розумінні статті 98 Господарського процесуального кодексу України, оскільки по-перше, його було складено експертною установою, яка не належить до державних спеціалізованих установ, що є порушенням ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судову експертизу", по-друге, висновок складено Фраймович Л.В., яка є судовим експертом іншої експертної установи, за відсутності доказів того, що керівництво вказаної експертної установи доручало їй проведення експертного дослідження, а по-третє, при проведенні експертного дослідження судовим експертом Фраймович Л.В. було порушено вимоги законодавства, якими встановлено порядок надання та відібрання умовно-вільних та експериментальних зразків почерку (підпису) особи, яка підлягає ідентифікації, відтак правові підстави для врахування вказаного висновку при розгляді цієї справи відсутні.

Доводи позивача стосовно того, що відповідно до листа ТОВ "Центр судових експертиз "Альтернатива" від 29.10.2021, позицію якого підтримує позивач, процесуальний закон не вимагає обов`язкового посилання у висновку на свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, відсутність порушень судовим експертом Фраймович Л.В. положень Інструкції, про які зазначає відповідач, а також необов`язковість для судового експерта встановлених Рекомендаціями вимог, суд відхиляє як необґрунтовані та безпідставні, оскільки вказані доводи не спростовують встановлених судом обставин.

Частиною шостою статті 91 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Враховуючи ту обставину, що відповідач заперечує факт укладення сторонами Договору № 16/2014, у підготовчому засіданні 10.11.2021 судом було задоволено клопотання відповідача та витребувано у позивача оригінал вказаного договору.

Проте в поштовому конверті, в якому позивач, за його доводами, надсилав на адресу суду оригінал Договору № 16/2014, не виявилось оригіналу вказаного договору, про що відділом діловодства Господарського суду міста Києва складено Акт про відсутність вкладень від 22.11.2021.

Згідно з ч. 6 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Оскільки у суду наявні сумніви щодо відповідності наданої копії Договору № 16/2014 її оригіналу, з огляду на ненадання позивачем оригіналу вказаного договору, суд не бере до уваги Договір № 16/2014 як доказ на підтвердження виникнення між сторонами взаємних прав та обов`язків.

Відтак позивачем не доведено суду, що ним були надані, а відповідачем прийняті послуги за Договором № 16/2014 загальною вартістю 149 187 713,10 грн.

Враховуючи недоведеність позивачем факту укладення сторонами Договору № 16/2014 та, відповідно, надання ним послуг за вказаним договором відповідачу, суд дійшов висновку, що посилання позивача на направлення та отримання відповідачем рахунку № 21 від 17.05.2021, а також доводи відповідача щодо неотримання вказаного рахунку не мають вирішального значення для вирішення цього спору.

Суд вважає безпідставними доводи позивача про визнання відповідачем факту надання послуг за актами № 1 та № 3 від 03.09.2014 та, відповідно, відсутність необхідності в доказуванні цих обставин, з огляду на приписи ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, а також позбавлення права відповідача заперечувати проти вказаних обставин у наступних поясненнях, враховуючи положення ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, оскільки зі змісту відзиву вбачається, що відповідач заперечує проти всіх обставин, на які посилається позивач як на підставу заявлених позовних вимог (аркуші справи 123 - 124 Том 1), а підписання актів № 1 та № 3 від 03.09.2014 пояснюється відповідачем в контексті виконання сторонами зобов`язань за Договором №15/2014.

Посилання позивача на здійснення відповідачем часткової оплати заборгованості за Договором № 16/2014, про що свідчать платіжні доручення №@2PL595193 від 24.05.2021, №@2PL603520 від 24.05.2021 та №PS13689973 від 27.05.2021 також є безпідставними, оскільки за відсутності доведеного позивачем факту укладення сторонами Договору №16/2014, надання відповідачу послуг за цим договором та здійснення платежів з рахунків, що належать відповідачу, відомості про які надано останнім до матеріалів справи, що підтверджувало б дійсне волевиявлення відповідача на здійснення вказаних платежів позивачу, зазначені докази не спроможні довести ті обставини, на які посилається позивач як на підставу заявлених позовних вимог.

З вищевказаних підстав суд також відхиляє як необґрунтовані доводи відповідача щодо нікчемності Договору № 16/2014, оскільки позивачем не доведено самого факту його укладення сторонами.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17 та аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Пунктами 1 - 3 частини першої статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази, а саме копія Договору № 16/2014, оригіналу якого позивачем не надано, в тому числі на виконання вимог ухвали суду від 10.11.2021, копії актів виконаних робіт № 1 та № 3 від 03.09.2014 разом з додатками до них, які не містять посилання на те, що послуги надавались за Договором № 16/2014, виставлений позивачем рахунок на оплату № 21 від 17.05.2021, який не є первинним документом в розумінні вимог законодавства, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти, тобто, носить інформаційний характер, платіжні доручення №@2PL595193 від 24.05.2021, №@2PL603520 від 24.05.2021 та №PS13689973 від 27.05.2021, які не свідчать про те, що саме відповідачем та з його рахунків було здійснено оплату послуг, які надавались позивачем, а також Висновки № 115/21 та № 117/21, які не можуть вважатися висновками експертів в розумінні статті 98 Господарського процесуального кодексу України, у своїй сукупності не підтверджують ті обставини, на які посилається позивач як на підставу заявлених позовних вимог, а саме надання відповідачу послуг загальною вартістю 149 187 713,10 грн.

У свою чергу, надані відповідачем докази, а саме належним чином засвідчені копії Договору № 15/2014, оригінал якого надано відповідачем на виконання вимог ухвали суду від 10.11.2021, Статуту відповідача, затвердженого загальними зборами учасників товариства (Протокол №115 від 07.09.2011), згідно з підпунктом «м» пункту 9.2.3 якого будь-які правочини (угоди, договори, контракти), що вчиняються товариством або від його імені і які передбачають зобов`язання товариства на суму, що дорівнює або перевищує 500 000,00 грн або її еквівалент у будь-якій валюті повинні бути попередньо погоджені рішенням загальних зборів учасників товариства, рішення загальних зборів учасників відповідача, що оформлене Протоколом № 223/1 від 14.01.2014, яким надано згоду генеральному директору відповідача - Пахарь О.Є. підписати від імені компанії договір про надання інформаційних послуг з позивачем на суму 4 500 000,00 грн, актів надання послуг за вказаним договором, які підтверджують надання позивачем послуг за Договором № 15/2014 та їх прийняття відповідачем, виписок по рахунку відповідача, які засвідчують факт оплати наданих позивачем послуг, а також листа позивача № 130114 від 13.11.2014, за змістом якого останній підтвердив, що послуги по супроводженню судових справ №910/1530/14, №910/1531/14 та №910/1532/14 надавались за Договором № 15/2014 та в рамках виконання якого сторонами 03.09.2014 було підписано акти виконаних робіт та акти приймання-передачі документів без зауважень щодо якості та кількості отриманих послуг, свідчать про те, що в дійсності юридичні та інформаційні послуги надавались позивачем за Договором №15/2014, що спростовує доводи позивача про укладення сторонами Договору № 16/2014 та надання позивачем послуг за цим договором і вказані докази є більш вірогідними, ніж ті, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Зважаючи на викладене, всі інші доводи та міркування сторін судом визнаються такими, що не спростовують вищевказаних висновків суду.

За приписами частин 1 - 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Пункт 3 частини першої статті 129 Конституції України пов`язує змагальність сторін зі свободою в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Змагальність сторін - це встановлена законом можливість реалізації та практична реалізація наданих їм процесуальних прав при безумовному виконанні покладених на них процесуальних обов`язків на всіх стадіях судового процесу за участю компетентного суду.

Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову.

Витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 794 500,00 грн, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи ту обставину, що сторонами не надано доказів на підтвердження понесення ними витрат на професійну правничу допомогу адвоката, про які зазначено у попередніх (орієнтованих) розрахунках сум судових витрат, у зв`язку з розглядом цієї справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для розподілу вказаних витрат.

Керуючись статтями 129, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. Витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 794 500,00 грн покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Алмарк Україна".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 22.12.2021

Суддя О.В. Нечай