ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року Справа № 918/565/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Гудак А.В.

суддя Петухов М.Г.

при секретарі судового засідання Стафійчук К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Дубнохміль" на рішення господарського суду Рівненської області від 06.10.2021 р. у справі №918/565/21 (суддя Церковна Н.Ф., повний текст рішення складено 06.10.2021 року)

за позовом Дубенської міської ради

до приватного акціонерного товариства "Дубнохміль"

про стягнення заборгованості в сумі 379776, 45 грн.

за участю представників:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 06.10.2021 р. у справі №918/565/21 позов Дубенської міської ради до приватного акціонерного товариства "Дубнохміль" про стягнення 379776,45 грн. задоволено в повному обсязі. Стягнуто з приватного акціонерного товариства "Дубнохміль" на користь Дубенської міської ради 379776,45 грн. основного боргу та 5696,65 грн. судового збору.

В обґрунтування рішення судом першої інстанції зазначено, зокрема, що між сторонами наявні договірні відносини щодо добровільного відшкодування територіальній громаді м. Дубно збитків, заподіяних внаслідок користування трьома земельними ділянками без сплати земельного податку. Місцевий господарський суд дійшов висновку, що в даному випадку спірні правовідносини виникли не у зв`язку із нарахуванням обов`язкових платежів (податків), а у зв`язку із невиконанням договірних зобов`язань взятих на себе відповідачем. Враховуючи, що відповідач своїх зобов`язань щодо добровільного відшкодування територіальній громаді м. Дубно збитків, заподіяних внаслідок користування трьома земельними ділянками без сплати земельного податку в повному обсязі не виконав, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість в розмірі 379776,45 грн, а тому судом здійснено висновок про задоволення позовних вимог та стягнення вказаної суми в судовому порядку.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, зокрема, що з урахуванням приписів ст. 92 Земельного кодексу України набуття прав постійного користування на відповідні земельні ділянки, які були зазначені в державному акті на право постійного користування землею серії І-РВ №002113 від 27.11.1998, можливе лише відповідними суб`єктами, до яких відповідач не належить, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позову з заявлених позивачем підстав.

Також вказує, що земельні ділянки по вул. Стара, 2, вул. Городня, 14, на які посилається позивач у своєму позові, на момент укладання договору, не мали ні визначених меж, ні кадастрових номерів, інформація про них не була занесена до Державного земельного кадастру, а отже, ці земельні ділянки не можуть вважатись сформованими об`єктами цивільних прав у розумінні статті 79-1 Земельного кодексу України, що виключає можливість обчислювати як розмір безпідставно збережених коштів у вигляді земельного податку, так і збитків, оскільки об`єктом як права власності, так і права оренди може бути тільки земельна ділянка, яка сформована у встановленому законодавством порядку як об`єкт цивільних прав.

Апелянт зазначає, що до розрахунку позивачем було безпідставно також включено і земельну ділянку загальною площею 0,1877 га для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку по вул. Старій, 2 у м. Дубно, оскільки рішенням виконавчого комітету Дубенської міської ради від 28.09.2007 № 830 житловий будинок, що знаходиться на вказаній земельній ділянці, було передано на баланс комунальному підприємству «Житлово-експлуатаційна контора № 1». Зважаючи на те, що станом на вересень 2007 року вищенаведений об`єкт нерухомості вибув із власності товариства, відповідач вважає, що саме комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна контора №1" згідно положень статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України користувалося земельною ділянкою, де розташоване вказане майно.

В судове засідання, що відбулося 13.12.2021 року сторони не забезпечили явку своїх повноважних представників, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглядаючи вказане клопотання, колегія суддів зазначає, що за змістом ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

У випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи наведене, приписи ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, а також те, що з поданого клопотання про відкладення не вбачається поважних причин, які б свідчили про необхідність перенесення судового засідання на іншу дату, а також те, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого клопотання та відкладення розгляду справи. З огляду на вказане суд визнав за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представників учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в постійному користуванні відкритого акціонерного товариства "Дубнохміль", згідно державного акту на право постійного користування землею від 27.11.1998 року серії I-РВ №002113 перебувало три земельні ділянки: земельна ділянка площею 0,2000 га по вул. Стара, 2 у м. Дубно; земельна ділянка площею 0,5600 га по вул. Свободи, 48 у м. Дубно та земельна ділянка площею 1,38 га по вул. Городній, 14 у м. Дубно (а.с.6-9).

Рішенням Дубенської міської ради від 30.08.2006 року №183 "Про затвердження проекту відведення та надання земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку" було затверджено проект відведення земельної ділянки у приватну власність площею 0,0893 га по вул. Городня. Надано земельну ділянку площею 0,0893 га для будівництва та обслуговування жилого будинку в приватну власність по вул. Городня за рахунок земель житлової та громадської забудови (а.с.10).

Згідно рішення Дубенської міської ради від 25.05.2007 року №667 було припинено право користування відкритого акціонерного товариства "Дубнохміль" земельною ділянкою площею 0,0123 га по вул. Стара, 2. Земельну ділянку вирішено передати в землі запасу житлової та громадської забудови міста (а.с.11).

Також рішенням Дубенської міської ради №2455 29.12.2009 року було припинено право користування відкритого акціонерного товариства "Дубнохміль" на земельну ділянку площею 0,1000 га по вул. Сітарська. Земельну ділянку вирішено передати в землі запасу житлової та громадської забудови міста Дубно (а.с.12).

Рішенням Дубенської міської ради від 30.04.2010 року №2661 та від 20.12.2013 року №2745 було припинено право користування відкритого акціонерного товариства "Дубнохміль" на частину двох земельних ділянок площами по 0,10 га на вул. Городня, 14, вказані земельні ділянки вирішено передати в землі запасу житлової та громадської забудови міста (а.с.13-14).

Відповідно до п.2.1 статуту приватного акціонерного товариства «Дубнохміль» вказане товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків відкритого акціонерного товариства «Дубнохміль» та його попередника державного підприємства «Дубенська хмелефабрика» (а.с.51-64).

Рішенням виконавчого комітету Дубенської міської ради № 574 від 20.12.2018 року було затверджено акт №8 від 03.12.2018 року про визначення розміру збитків, заподіяних територіальній громаді м. Дубно у сфері земельних відносин приватним акціонерним товариством "Дубнохміль" за користування трьома земельними ділянками, які розташовані за адресою: м. Дубно, вул. Свободи, 48, кадастровий номер :01:003:1599 площею 0,5600 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (для обслуговування адмінприміщення, виробничої бази); вул. Стара, 2 площею 0,1877 га для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку; вул. Городня, 14 загальною площею 0,9907 га, в тому числі площею 0,1000 га для обслуговування адмінприміщення та площею 0,8907 га для вирощування саджанців хмелю, категорія земель землі промисловості, транспорту, зв`язку та іншого призначення, без сплати земельного податку в сумі 606 368,45 грн. (а.с.38-39).

22.12.2018 року між Дубенською міською радою та ПрАТ "Дубнохміль" було укладено договір про добровільне відшкодування територіальній громаді м. Дубно збитків, заподіяних внаслідок користування трьома земельними ділянками без сплати земельного податку.

Згідно п.3.1. договору відповідач зобов`язується сплатити позивачу збитки в розмірі 606 368,45 грн., таким чином: - до 01 березня 2019 року 50 000 грн.; до 01 квітня 2019 року 50 000 грн.; до 01 травня 2019 року 126 592 грн.; до 01 червня 2019 року 126 592 грн.; до 01 липня 2019 року 126 592 грн.; до 01 серпня 2019 року 126 592 грн. (а.с.42).

На виконання умов договору ПрАТ "Дубнохміль" було здійснено платежі на загальну суму 226 592 грн. (21.02.2019 - 50 000 грн., 20.03.2019 - 50 000 грн., 24.06.2019 - 126 592 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.43-45).

Листом від 23.01.2020 року №319/05-02-26/20 Дубенська міська рада повідомила ПрАТ "Дубнохміль", що станом на 20.01.2020 року за ним рахується заборгованість по сплаті збитків заподіяних територіальній громаді у розмірі 379 776,45 грн. (а.с.46).

Дубенська міська рада листом від 29.10.2020 року №4076/05-02-26/20 звернулась до ПрАТ "Дубнохміль" з проханням у термін до 10.11.2020 року погасити зазначений борг у повному обсязі (а.с.49). Однак, вказана заборгованість відповідачем погашена не була, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Судом першої інстанції встановлено наявність між сторонами даної справи договірних відносин щодо добровільного відшкодування територіальній громаді м. Дубно збитків, заподіяних внаслідок користування трьома земельними ділянками без сплати земельного податку. Встановивши, що в даному випадку спірні правовідносини виникли не у зв`язку із нарахуванням обов`язкових платежів (податків), а у зв`язку із невиконанням договірних зобов`язань взятих на себе відповідачем, місцевий господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 379776,45грн. заборгованості за договором про добровільне від шкодування збитків.

Натомість доводи апеляційної скарги зводяться передусім до відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з неможливістю визначення розміру безпідставно збережених коштів, як у вигляді земельного податку, так і збитків, оскільки об`єктом як права власності, так і права оренди може бути тільки земельна ділянка, як сформований у встановленому законодавством порядку об`єкт цивільних прав.

Оцінюючи наведені висновки суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судова колегія зазначає, що суд, беручи до уваги принцип jura novit curia («суд знає закони»), під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо обґрунтованості/необґрунтованості позовних вимог.

При цьому суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/1739/17.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Податковим кодексом України встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу).

Згідно з підпунктом 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України землекористувачі є платниками земельного податку.

Об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні (підпункт 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України). Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (підпункт 286.1 статті 286 ПК України).

За вимогами пункту 287.1 статті 287 ПК України землекористувачі сплачують плату за землю (в т.ч. земельний податок) з дня виникнення права користування земельною ділянкою.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач в силу положень ст. 92 Земельного кодексу України не наділений правом постійного користування спірними земельними ділянками зазначеними в державному акті на право постійного користування землею серії І-РВ №002113 від 27.11.1998, спростовуються наявними в матеріалах справи витягом з Державного земельного кадастру станом на 13.06.2019 року (а.с.97) та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 27.09.2021 року (а.с. 114, 117, 124) з яких вбачається, що користувачем земельних ділянок згідно державного акту на право постійного користування землею серії І-РВ №002113 від 27.11.1998 є приватне акціонерне товариство «Дубнохміль».

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач є постійним землекористувачем спірних земельних ділянок на підставі державного акту про право постійного користування землею серії І-РВ №002113 від 27.11.1998.

При цьому, відповідно пункту 2 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Державний земельний кадастр" визначено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Наведене спростувує доводи апеляційної скарги про те, що спірні земельні ділянки не були сформовані як об`єкти цивільних прав.

Виходячи з наведеного, а також ураховуючи те, що відповідачу належить право постійного користування земельними ділянками згідно державного акту серії І-РВ №002113 від 27.11.1998, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що у відповідача міг виникнути обов`язок зі сплати лише земельного податоку за користування відповідними земельними ділянка.

При цьому, збитки та земельний податок є різними за правовою природою зобов`язаннями. Обов`язок особи відшкодувати збитки виникає з деліктних правовідносин та є фактично заходом відповідальності за вчинене особою правопорушення. Натомість земельний податок - це плата за землю у складі податку на майно, обов`язок сплатити який виникає не внаслідок вчиненого особою правопорушення, а поза межами деліктних правовідносин - у межах існуючих податкових зобов`язань, які прямо передбачені законом та виникають унаслідок виникнення в особи права постійного користування земельною ділянкою. Таким чином у користувача земельної ділянки виник обов`язок зі сплати земельного податку і в такому разі належним способом захисту є стягнення земельного податку, а не збитків (аналогічний висновок сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №925/230/17).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що земельний податок відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України є формою плати за землю та входить до складу податку на майно, а відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України податок на майно відноситься до місцевих податків, а тому зобов`язання відповідача сплачувати земельний податок є податковим зобов`язанням.

Відповідно до пункту 41.1 статті 41 ПК України контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, його територіальні органи.

Згідно з пунктом 41.2 статті 41 ПК України органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень.

Відповідно до статті 191 ПК України контролюючі органи здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків, звертаються до суду у випадках, передбачених законом. Контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо нарахування та сплати податкових зобов`язань (підпункт 20.1.36 пункту 20.1 статті 20 ПК України).

Аналіз зазначених норм законодавства свідчить про те, що державою визначено публічний порядок стягнення податків, а контролюючими органами уповноваженими на стягнення податків та звернення до суду є податкові органи, а не органи місцевого самоврядування.

Таким чином спір у цій справі фактично є спором про стягнення земельного податку, порядок стягнення якого прямо регламентовано податковим законодавством, і позивач не має повноважень звертатися до суду з такими вимогами та є неналежним позивачем.

Натомість укладення правочину всупереч визначеному законом публічному порядку тягне за собою негативні наслідки дійсності правочину.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований, зокрема, на незаконне заволодіння майном фізичної або юридичної особи. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Враховуючи, що предметом даного спору фактично є стягнення земельного податку та таке зобов`язання виникає з наведених вище підстав, а не договору, договір укладений між Дубенською міською радою та ПрАТ «Дубнохміль» про відшкодування збитків завданих внаслідок користування земельними ділянками без сплати земельного податку є нікчемним в силу приписів ст. 228 Цивільного кодексу України та таким, що не породжує будь-яких правових наслідків.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин ст. 204, 627 Цивільного кодексу України щодо презумпції правомірності правочину та свободи договору, та як наслідок дійшов помилкових висновків про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з ПАТ «Дубнохміль» на користь Дубенської міської ради, яка виникла на підставі договору про відшкодування збитків від 22.12.2018 року.

Відповідно до пункту 1, 4 частини 1 статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення у відповідній частині є нез`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано ст.204, 627 Цивільного кодексу України, не застосовано ст. 14, 269, 270, 286, 287 Податкового кодексу України та, як наслідок, здійснено помилковий висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача суми збитків визначених договором про добровільне відшкодування збитків, апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про відмову в позові.

Враховуючи приписи ст.129 ГПК України, колегією суддів, з підстав скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги, здійснено перерозподіл судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Дубнохміль" на рішення господарського суду Рівненської області від 06.10.2021 р. у справі №918/565/21 - задоволити.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 06.10.2021 р. у справі №918/565/21 скасувати та прийняти нове рішення.

3. В позові Дубенської міської ради - відмовити.

4. Стягнути з Дубенської міської ради (35600, Рівненська обл., м. Дубно, вул. Замкова, буд.4, ) на користь приватного акціонерного товариства "Дубнохміль" (35600, Рівненська обл., м. Дубно, вул. Городня, буд.14, ) 8544,97 грн. (вісім тисяч п`ятсот сорок чотири гривні дев`яносто сім копійок) судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. Господарському суду Рівненської області видати судовий наказ.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "21" грудня 2021 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Петухов М.Г.