ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2021 Справа № 917/92/21(917/1001/21)

Суддя Господарського суду Полтавської області Ореховська О.О., при секретарі судового засіданні Кобець Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю " Діатом", просп. Гонгадзе Георгія 20 літ. "В", м. Київ, 04215;

до Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм", вул.Горбанівська, 2, с.Розсошенці, Полтавський район, Полтавська область, 38751;

про стягнення 411 185,94 грн

представники сторін - в судове засідання не з"явились (явка обов"язковою не визнавалась)

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Діатом" звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм" про стягнення 411 185,94грн, з яких 355 165,65грн - заборгованість за Договором поставки №36 від 01.08.2019р, 5 509,39грн. - відсотки за користування чужими коштами, 24 294,68грн пеня, 26 216,22грн інфляційні збитки.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за Договором поставки №36 від 01.08.2019, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 355 165,65 грн, що стало підставою для нарахування позивачем 5 509,39грн відсотків за користування чужими коштами, 24 294,68грн пені, 26 216,22грн інфляційних збитків.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2021 даний позов був переданий на розгляд судді Ореховській О.О.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 12.07.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Діатом" прийнято до розгляду в межах справи про банкрутство Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм" і відкрито провадження у справі №917/92/21(917/1001/21). Справу постановлено розглядати у порядку загального провадження, підготовче засідання призначено на 26.08.2021, встановлені строки подання сторонами заяв по суті справи.

Ухвала суду від 12.07.2021 отримана позивачем та відповідачем, що підтверджується поштовими повідомленнями ( а.с. 117-119 ).

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не надав.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 26.08.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, оголошено перерву до 12.10.2021.

Ухвалою суду від 12.10.2021 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.11.2021.

11.11.2021 в судовому засіданні судом було оголошено перерву в розгляді справи по суті до 14.12.2021.

Під час розгляду справи судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані докази, суд встановив наступне.

02.07.2021року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Діатом" (Постачальник, позивач по справі) та Полтавським обласним комунальним підприємством "Полтавафарм" (Покупець, відповідач по справі) укладено Договір поставки №36 (далі - Договір; а.с. 9-11).

За умовами вказаного Договору, постачальник зобов`язується передати у власність Покупцю Товар в асортименті, кількості та по ціні, згідно із видатковими накладними на Товар, які є невід`ємними частинами цього Договору, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити зазначений Товар (п. 1.1. Договору).

Найменування, вид, кількість, строк придатності та ціна Товарів визначаються у видаткових накладних на кожну партію Товару, які є невід`ємною частиною Договору (п.2.1. Договору).

Узгодженні Сторонами ціни на Товар вказуються в видаткових накладних на Товар та включають вартість тари, маркування, пакування, а також транспортні витрати до місця поставки (п. 3.1. Договору).

Постачальник зобов`язується поставити замовлений Товар протягом 10-ти робочих днів з моменту отримання замовлення (п. 4.4. Договору).

Покупець здійснює оплату вартості кожної окремої партії Товару, що поставлена Постачальником на підставі відповідної видаткової накладної, протягом 30 календарних днів з дати поставки Товару (п.3.4. Договору).

Пунктами 5.1, 5.3. визначено що передача Товару за кількістю та асортиментом здійснюється відповідно до видаткової накладної. Датою поставки Товару є дата його приймання Покупцем у місці поставки. Дата поставки зазначається у накладних на Товар при його прийманні. Покупець зобов`язаний підписати видаткову накладну в день отримання Товару.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов Договору була здійснена поставка товару, загальною вартістю 410 388,71грн, зокрема:

- за видатковою накладною №65 від 11.02.2020 року на суму 54 690,00грн;

- за видатковою накладною №1044 від 02.09.2020 року на суму 85 750,80 грн.;

- за видатковою накладною №1045 від 02.09.2020 року на суму 24 947,91грн;

- за видатковою накладною №1046 від 02.09.2020 року на суму 245 000,00грн.

Факт поставки позивачем та отримання товару відповідачем підтверджується видатковими та товарно - транспортними накладними, що підписані та скріплені печатками сторін (а.с.12-15, 22-25).

Як зазначає позивач, відповідач всупереч взятим на себе договірним зобов`язанням, за поставлений товар розрахувався частково в сумі 55 223,06грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями (а.с.16-21).

Позивачем була направлена Претензія (за вих. №25 від 14.01.2021), з проханням сплатити заборгованість за поставлений товар (а.с.37), яка була залишена відповідачем без реагування.

Оскільки сума заборгованості за поставлений товар відповідачем в повному обсязі сплачена не була, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 355 165,65грн заборгованості за поставлений товар згідно Договору поставки №36 від 01.08.2019.

Крім того, за неналежне виконання взятих на себе договірних зобов`язань позивачем нараховано та заявлено до стягнення 5 509,39грн відсотків за користування чужими коштами, 24 294,68грн пені та 26 216,22грн інфляційних збитків (розрахунок в мат. справи а.с. 39-55).

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов`язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами договору, кореспондуючи права та обов`язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 692, ст. 693 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Сторонами при укладенні Договору було погоджено, що розрахунок за поставлений товар здійснюється відповідачем протягом 30 календарних днів з дати поставки товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обов`язковість договору для виконання сторонами.

Як встановлено судом, позивачем було поставлено відповідачу товар, а саме:

- за видатковою накладною №65 від 11.02.2020року на суму 54 690,00грн; дата отримання 12.02.2020;

- за видатковою накладною №1044 від 02.09.2020 року на суму 85 750,80 грн; дата отримання 03.09.2020;

- за видатковою накладною №1045 від 02.09.2020 року на суму 24 947,91грн; дата отримання 03.09.2020;

- за видатковою накладною №1046 від 02.09.2020 року на суму 245 000,00грн; дата отримання 03.09.2020.

Окрім того, факт отримання товару підтверджується і наявними в матеріалах справи товарно - транспортними накладними.

При дослідженні видаткових та товарно-транспортних накладних судом встановлено, що вони мають всі необхідні реквізити та підписані представниками сторін, тож приймаються судом у якості належного доказу виконання позивачем умов договору поставки №36 від 01.08.2019.

Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним договором та приписів цивільного законодавства України за отриманий товар розрахувався частково, в результаті чого його заборгованість перед позивачем становить 355 165,65 грн.

Відповідно до ст.ст.13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказів у спростування вищевикладеного чи інших заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

З огляду на вказане, суд прийшов до висновку, що відповідачем були порушені права позивача за захистом яких він звернувся до суду, а аналіз наведених у позові аргументів та поданих позивачем доказів свідчить про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення основного боргу.

Отже, позовні вимоги про стягнення 355 165,65грн основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача 5 509,39грн відсотків за користування чужими коштами, 24 294,68грн пені, 26 216,22грн інфляційних збитків.

Згідно розрахунків, що надані позивачем до матеріалів справи (а.с.39-55), нарахування були здійснено з врахуванням часткових оплат.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Позивачем за порушення договірних зобов`язань нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 24 294,68грн (окремо по кожному зобов`язанню: за видатковою накладною №65 за період з 13.03.2020 по 13.09.2020 нараховано 3 702,09грн; за видатковою накладною №1044 за період з 03.10.2020 по 04.04.2021 нараховано 5 260,17грн; за видатковою накладною №1045 за період з 03.10.2020 по 04.04.2021 нараховано 1 530,37грн; за видатковою накладною №1046 за період з 03.10.2020 по 04.04.2021 нараховано 13 805,05грн).

Вимоги в частині стягнення з відповідача суми 24 294,68грн пені, нарахованої позивачем на вказану суму заборгованості, суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Аналогічні приписи містяться у ч. 2 ст. 343 ГК України.

Із змісту ч.1 ст. 546, ч.1 ст. 547 ЦК України слідує, що неустойка є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання, щодо якого правочин вчиняється у письмовій формі.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст.231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Із наведеного вбачається, що законодавець поділяє неустойку на договірну і законодавчо встановлену. Тобто, необхідною умовою виникнення права на неустойку є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, вид правопорушення за який вона стягується та її розмір.

Приписами ч. 6 ст. 231 ГК України передбачено порядок визначення розміру пені, а саме: у відсотковому співвідношенні від подвійної облікової ставки НБУ.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено обмеження розміру пені, яка може бути стягнута за певний період, а не її розмір. Конкретний розмір пені (відсоток) у будь-якому разі повинен бути встановлений за згодою сторін.

Відповідальність сторін визначена в розділі 7 договору поставки. Пунктом 7.1 договору передбачено, що у випадку порушення умов даного Договору винна Сторона несе відповідальність згідно з даним Договором та чинним законодавством України.

Умов якими передбачається відповідальність за порушення такого грошового зобов`язання у вигляді пені та її розмір, укладений сторонами договір не містить. Іншими актами цивільного законодавства конкретний розмір санкцій за вчинення зазначеного цивільного правопорушення також не встановлено, з огляду на що, вимоги про стягнення з відповідача пені задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунків, що додані до позовної заяви, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача:

- відсотки за користування чужими коштами (3% річних) в сумі 5 509,39грн (окремо по кожному зобов`язанню: за видатковою накладною №65 за період з 13.03.2020 по 18.06.2020 в сумі 439,31грн; за видатковою накладною №1044 за період з 03.10.2020 по 04.04.2021 в сумі 1 295,10грн; за видатковою накладною №1045 за період з 03.10.2020 по 04.04.2021 в сумі 376,79, за видатковою накладною №1046 за період з 03.10.2020 по 04.04.2021 в сумі 3 398,19грн);

- 26 216,22грн інфляційних збитків (окремо по кожному зобов"язанню: за видатковою накладною №65 за період з березня 2020 по вересень 2020 в сумі 439,31грн; за видатковою накладною №1044 за період з жовтня 2020 по березень 2021 в сумі 6 362,71грн; за видатковою накладною №1045 за період з жовтня 2020 по березень 2021 в сумі 1 851,13грн, за видатковою накладною №1046 за період з жовтня 2020 по березень 2021 в сумі 16 695,00грн).

Відповідачем контррозрахунок надано не було.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню.

Перевірка правильності розрахунку річних та інфляційних здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон Еліт".

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно із ч.2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Допустимих доказів в спростування зазначеного чи будь-яких інших обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 355 165,65 основного боргу, 5 509,39грн відсотків за користування чужими коштами, 26 216,22грн інфляційних збитків обґрунтовані, підтверджені документально та нормами матеріального права, а тому підлягають задоволенню, в частині стягнення 24 294,68грн пені - позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на відповідача судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом, покладається пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм", (вул. Горбанівська, 2, с.Розсошенці, Полтавський район, Полтавська область, 38751; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діатом", просп. Гонгадзе Георгія 20 літ. "В", м.Київ, 04215; ) 355 165,65грн заборгованості за поставлений товар, 5 509,39грн відсотки за користування чужими коштами, 26 216,22грн інфляційні збитки та 5803,36 грн витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині вимог в задоволенні позову відмовити.

4. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.256 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено та підписано 21.12.2021

Суддя Ореховська О.О.