РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.12.2021Справа № 910/16768/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М. розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/16768/21

за позовом Інституту фізіології рослин і генетики Національної академії наук України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротолока»

про стягнення 353 336,92 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Інститут фізіології рослин і генетики Національної академії наук України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротолока» про стягнення 353 336,92 грн., з яких 240 037,99 грн. основного боргу, 7 201,13 грн. штрафу, 9 928,26 грн. 3% річних, 24 995,39 грн. інфляційних втрат, 517,02 грн. відшкодування земельного податку, 5 586,75 грн. відшкодування вартості водопостачання та водовідведення, 65 070,38 грн. відшкодування вартості електричної енергії.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем не виконано належним чином взятих на себе зобов`язань за договором №07 від 01.11.2018 в частині повної та своєчасної орендної плати, відшкодування земельного податку, відшкодування вартості водопостачання та водовідведення, відшкодування вартості спожитої електричної енергії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/16768/21. При цьому, з огляду на характер спірних правовідносин, заявлені позивачем вимоги та предмет доказування, суд дійшов висновку про можливість здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 19.10.2021 встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

З приводу повідомлення відповідача про розгляд справи суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч.4 ст.89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами ч.1 ст.7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцем державної реєстрації відповідача є: 03143, м. Київ, вул. Ак. Заболотного, 152.

З урахуванням вимог господарського процесуального законодавства України, судова кореспонденція по справі (ухвала про відкриття провадження) направлялась судом за вказаною адресою відповідача.

Проте, конверт з поштовою кореспонденцією, скерованою на адресу відповідача, було повернуто до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Відповідно до п. 99 Постанови №270 від 05.03.2009р. Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку», рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання листа з ухвалою суду відповідачем та повернення їх до суду є наслідком відсутності волевиявлення відповідача щодо їх належного отримання, проте, ніяким чином не неналежним повідомленням про час та місце розгляду справи у розмінні Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про повернення листа з причин відсутності адресата за адрсеою є днем вручення судового рішення, а отже, і належного повідомлення учасника справи.

Судом також враховано, що за приписами ч.1 ст.9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись, з процесуальними документами у справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

До того ж, про дату, час, місце судового засідання по справі відповідач міг дізнатись на офіційному сайті Господарського суду міста Києва у мережі Інтернет.

Наразі, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За приписами ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Одночасно, з огляду на те, що до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Відповідно до ч.4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2018 між Інститутом фізіології рослин і генетики НАН України (орендодавець, далі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротолока» (орендар, далі - відповідач) було укладено Договір оренди №07 майна, що належить до майнового комплексу НАН України (далі - Договір оренди), відповідно до умов п.п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне майно Частину приміщень Селекційно-тепличного комплексу (далі - майно) загальною площею 201,0 кв.м., розміщене за адресою м. Київ, вул. Ак. Заболотного, 152, що перебуває на балансі ІФРГ НАН України, вартість якого згідно з висновком про вартість майна (актом оцінки) від 31.08.2018 і становить за незалежною оцінкою (залишковою вартістю) станом на 31.08.2018 - 1 538 800,00 грн. в тому числі ПДВ 256 50,00 грн.

Майно передається в оренду з метою використання під офісні приміщення.

Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне майно Частину приміщень Селекційно-тепличного комплексу (далі - майно) загальною площею 100,0 кв.м., розміщене за адресою м. Київ, вул. Ак. Заболотного, 152, що перебуває на балансі ІФРГ НАН України, вартість якого згідно з висновком про вартість майна (актом оцінки) від 31.08.2018 і становить за незалежною оцінкою (залишковою вартістю) станом на 31.08.2018 - 588 240,00 грн. в тому числі ПДВ 98 040,00 грн.

Майно передається в оренду з метою використання під складські приміщення.

01.11.2018 майно було передано орендарю на підставі Акту приймання-передачі частини селекційно-тепличного комплексу загальною площею 301,0 кв.м., з них 201, кв.м. під офісні приміщення та 100,0 кв.м. - під складські приміщення.

Відповідно до п.2.1 договору оренди орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання акта приймання-передачі майна.

Згідно з п.3.1 договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Кабінетом міністрів України від 04.0.1995 №786 зі змінами, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку:

- за частину Селекційно-тепличного комплексу загальною площею 100,0 кв.м., 62,44 грн. за 1 кв.м., а за всю площу 6243,92 грн. та ПДВ 1248,78 грн., всього 7492,70 грн.

- за частину Селекційно-тепличного комплексу загальною площею 200,0 кв.м., 97,31 грн. за 1 кв.м., а за всю площу 19 599,95 грн. та ПДВ 3919,99 грн., всього 23 519,94 грн.

Крім орендної плати орендар сплачує орендодавцю за розрахунками орендодавця: відшкодування податку на землю, відшкодування комунальних платежів, витрати на утримання будинку та прилеглої території, інші витрати за договором про відшкодування витрат балансоутримувачу на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Відповідно до п.3.3 договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Орендна плата перераховується орендарем у повному обсязі (незалежно від наслідків своєї господарської діяльності) відповідно до вимог чинного законодавства за весь час фактичного користування приміщенням щомісячно не пізніше (двадцятого) числа поточного місяця (п.3.4 договору).

За умовами п.10.1 договору оренди це договір укладено строком на 1 рік, що діє з 01.11.2018 до 31.12.2019 включно.

При цьому, продовження терміну дії договору оренди оформлюється додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору (п.10.4 договору).

Так, 31.12.2019 між сторонами було укладено додаткову угоду до договору, якою сторони дійшли згоди про продовження строку дії договору до 30.04.2020.

Також, відповідно до умов п.3.1 договору оренди 02.11.2018 між позивачем та відповідачем було укладено договір №08 про відшкодування витрат балансоутримувачу на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, за умовами п.1.1 якого балансоутримувачу (позивач)забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт частини Селекційно-тепличного комплексу загальною площею 301,0 кв.м., а орендар бере участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих балансоутримувачем за цим договором.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір оренди № 07 від 01.11.2018 як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у сторін взаємних цивільних прав та обов`язків з оренди нерухомого майна та надання послуг з утримання такого майна.

За твердженнями позивача, станом на 01.08.2021 заборгованість відповідача перед позивачем за оренду частини приміщень селекційно-тепличного комплексу у загальному розмірі складає 311 212,14 грн. (орендна плата 240 037,99 грн. за період січень-серпень 2020 року, 517,02 грн. відшкодування земельного податку, 5586,75 грн. відшкодування вартості водопостачання та водовідведення, 65 070,38 грн. відшкодування вартості електричної енергії.

Також, орендарем були підписані акти здачі-прийняття робіт за спірний період (крім акта за серпень 2020 року), які є додатками до рахунку на сплату з відповідними сумами, виставленими до сплати.

Проте відповідач в порушення обумовлених договірних зобов`язань не сплатив на користь позивача за користування майном та відшкодування витрат балансоутримувачу на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг відповідачу, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем на суму 311 212,14 грн., що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

05.11.2020 позивач звертався до відповідача з претензією за № 106/264 від 22.10.2020 з вимогою про сплату боргу в сумі 311 212,14 грн., що підтверджується фіскальним чеком поштової установи.

Проте, відповідач вищезазначену вимогу залишив без відповіді та задоволення.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Частина 1 статті 759 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст.901 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п.3.4 спірного договору сторони передбачили, що орендна плата перераховується орендарем у повному обсязі (незалежно від наслідків своєї господарської діяльності) відповідно до вимог чинного законодавства за весь час фактичного користування приміщенням щомісячно не пізніше (двадцятого) числа поточного місяця

Матеріали справи не містять докази повернення приміщення відповідачем позивачу з орендного користування.

Наразі, оскільки матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем позивачу орендованого приміщення, враховуючи, що акти здачі-приймання робіт за серпень 2020 року відповідачем не підписані, відтак суд дійшов висновку, що відповідач у серпні 2020 року продовжував користуватися орендованим майном, відтак існував обов`язок з орендної плати та відшкодування витрат з надання відповідачем комунальних послуг та експлуатаційних витрат за умовами спірного договору №08 від 02.11.2018. Крім того, в матеріалах справи містяться докази понесення позивачем таких витрат.

Як зазначає позивач, відповідачем не було сплачено суму заборгованості в розмірі 311 212,14 грн., а тому просить стягнути з відповідача вказану суму основної заборгованості.

Відтак, відповідач, у порушення взятих на себе на умовах п.п. 3.1, 3.4 договору зобов`язань, не виконав наявний обов`язок щодо орендної плати та оплати відшкодування податку на землю, комунальних платежів, витрат на утримання будинку та прилеглої території, та інших витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна за період з січня 2020 року по 31.08.2020 загалом в розмірі 311 212,14 грн.

Наразі, будь-яких доказів про сплату вказаної заборгованості в матеріалах справи не міститься.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене вище, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов`язання та не спростував заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що відповідачем були порушені зобов`язання, обумовлені договором оренди №07 від 01.11.2018, та положення ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому вимога позивача про стягнення суми заборгованості в розмірі 311 212,14 грн. (орендна плата 240 037,99 грн. за період січень-серпень 2020 року, 517,02 грн. відшкодування земельного податку, 5586,75 грн. відшкодування вартості водопостачання та водовідведення, 65 070,38 грн. відшкодування вартості електричної енергії) є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача 9928,26 грн. 3% річних, 24 995,39 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд зазначає, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Після здійснення перевірки наведеного позивачем розрахунку нарахувань, що передбачені ст.625 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що розрахунок є арифметично вірним, а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 7201,13 грн., суд зазначає наступне.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Так, відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Пунктом 3.8 договору передбачено, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, оскільки 20 серпня 2020 був останнім днем для оплати орендних платежів за серпень 2020, та враховуючи, що позивач має право нараховувати штраф в розмірі 3% від суми заборгованості у випадку прострочення внесення платежів більше 3 (трьох) місяців, таким чином строк для нарахування штрафу настав з 21 листопада 2020 року.

Перевіривши розрахунок штрафу, наданий позивачем, з урахуванням встановлення судом наявності заборгованості у відповідача перед позивачем в розмірі 240 037,99 грн., суд дійшов висновку щодо його обґрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення штрафу в сумі 7201,13 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротолока» (03143, м. Київ, вул. Ак. Заболотного, 152; ) на користь Інституту фізіології рослин і генетики Національної академії наук України (03022, м. Київ, вул. Васильківська, 31/17; ) 240 037 грн. 99 коп. основного боргу, 517 грн. 02 коп. відшкодування земельного податку, 5 586 грн. 75 коп. відшкодування вартості водопостачання та водовідведення, 65 070 грн. 38 коп. відшкодування вартості електричної енергії, 7 201 грн. 13 коп. штрафу, 9 928 грн. 26 коп. 3% річних, 24 995 грн. 39 коп. інфляційних втрат, та 5300 грн. 05 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається у порядку та строк, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України

Суддя О.М. Спичак