ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2021 року м.Дніпро Справа № 904/6767/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Антонік С.Г. (доповідач),

суддів: Подобєд І.М., Орєшкіна Е.В.

секретар судового засідання: Грачов А.С.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Криворізької міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2021 (повний текст оформлений 17.09.2021, суддя Золотарьова Я.С.) у справі №904/6767/20

за позовом Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Фізичної особи підприємця Штефана Владислава Олександровича, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у розмірі 141 188,40 грн

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області звернулась Криворізька міська рада з позовом до Фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича про стягнення з заборгованості з орендної плати у розмірі 141 188,40 грн. за період з 01.01.2019 по 31.12.2019. та судового збору у розмірі 2 117,83 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю. Судовий збір у розмірі 2 117,73 грн. залишено за позивачем. Клопотання Фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з Криворізької міської ради на користь Штефана Владислава Олександровича витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що строк дії договору оренди земельної ділянки від 25.12.2006 закінчився, доказів повернення спірної земельної ділянки за актом приймання-передачі (повернення) матеріали справи не містять. Відтак, з огляду на встановлені обставини справи щодо закінчення строку дії договору оренди, відсутні правові підстави для нарахування відповідачу орендної плати, і відповідно її стягнення з відповідача. Стягнення орендної плати можливе лише до моменту припинення дії договору, а після припинення договору належним способом захисту прав та інтересів орендодавця може бути відшкодування збитків або стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Криворізькою міською радою при зверненні із цим позовом до суду невірно обрано спосіб захисту порушених прав.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Криворізька міська рада звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- судом не враховано тих обставин, що саме по собі закінчення строку дії договору не свідчить про припинення або скасування невиконаних зобов`язань у сторін договору, позаяк такі припиняються з виконанням, приведеним належним чином і кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Обов`язок щодо повернення земельної ділянки відповідачем не виконано, земельну ділянку власнику не повернуто і в оскаржуваному рішенні судом встановлено відсутність доказів повернення спірної земельної ділянки за актом приймання-передачі матеріали справи. Пунктом 21 Договору сторони обумовили, що неповернення земельної ділянки у визначений термін не звільняє орендаря від сплати орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою. Нарахування орендної плати припиняється з дати оформлення акту приймання - передачі (повернення) земельної ділянки. Нарахування позивачем саме орендної плати є цілком обґрунтованим. На це також існують висновки Верховного Суду з цього питання (можливості нарахування саме орендної плати після закінчення дії договору, якщо сторони погодили це в договорі), викладені в численних постановах, які судом необґрунтовано не враховано ( у справах №904/5896/18, №910/20370/17, 820/3218/16). Враховуючи вищевикладене, існуючу домовленість сторін, що неповернення земельної ділянки у визначений термін не звільняє орендаря від сплати орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою, а)нарахування орендної плати припиняється з дати оформлення акту приймання - передачі (повернення) земельної ділянки, у системному зв`язку із основоположною метою та вимогами до укладення будь-якого цивільного правочину - спрямування на реальне| настання правових наслідків, що обумовлені ним (ст. 203 ЦК України); недопустимості односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов (ст. 5І5 ЦК України); визначення строків внесення орендної плати саме в договорі (ст. 286 FK України), статтею 599 ЦК України, дає підстави вважати позовні вимоги Криворізької міської ради законними та обґрунтованими;

- оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо безоплатного користування земельною ділянкою та відшкодування коштів, пов`язаних з її використанням без належного оформлення правовстановлюючих документів на неї. При цьому суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12- 15гс19). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 201І9 року у справі №761/6144/15-ц (провадження №. 61-18064св18). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 дає вичерпне розуміння, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (пункт 86).

Просить скасувати рішення суду від 07.09.2021р. та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2021 для розгляду справи № 904/6767/20 визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач Антонік С.Г., судді Орєшкіна Е.В., Подобєд І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.10.2021 відкрито апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Криворізької міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2021 у справі №904/6767/20.

Згідно зі ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, зазначає наступне.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Криворізької міської ради від 27.09.2006 року №347 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на мкр.5-му Зарічному, вилучення та передачу її в оренду для розміщення автостоянки та тимчасової споруди КПП" Фізичній особі-підприємцю Штефану В.О. передано в оренду терміном на три роки земельну ділянку, кадастровий номер :04:223:0192, площею 0,2991 га для розміщення автостоянки та тимчасової споруди КПП на мкр. 5-му Зарічному в Жовтневому районі за рахунок земель, вилучених із землекористування управління житлово-комунального господарства виконкому міської ради.

28.12.2006р. між Криворізькою міською радою (орендодавець) та Фізичною особою підприємцем Штефаном Владиславом Олександровичем (орендар) був укладений договір оренди земельної ділянки, зареєстрований у Криворізькому відділі Дніпропетровської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" із внесенням запису до Державного реєстру земель № 06 від 25.12.2006 (т.1 арк.с.11).

Додатковою угодою від 24.02.2010р. до договору були внесені зміни до розділів договору "предмет договору", "об`єкт оренди", "строк дії договору", "орендна плата", "умови використання земельної ділянки", "обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки", "інші права та обов`язки сторін", "зміна умов договору і припинення його дії". Додаткова угода зареєстрована у Криворізькому міському відділі Дніпропетровської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" із внесенням запису до Державного реєстру земель №32 від 23.03.2010 (т.1 арк.с.19)

Відповідно до пунктів 1-3 договору (в редакції додаткової угоди від 24.02.2010) орендодавець на підставі рішення міської ради № 347 від 27.09.2006 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку житлової та громадської забудови площею 0, 2991 га, кадастровий номер :04:223:0192, розташовану за адресою вул. Електрозаводська біля будинку № 28 у Жовтневому районі м. Кривого Рогу, для розміщення автостоянки та тимчасової споруди КПП.

Згідно з пунктом 14 договору (в редакції додаткової угоди від 23.04.2010) земельна ділянка житлової та громадської забудови передається в оренду для розміщення автостоянки та тимчасової споруди КПП.

Додатковою угодою від 24.02.2010 розділ "об`єкт оренди" договору був доповнений новим пунктом про знаходження на земельній ділянці тимчасової споруди КПП та автостоянки.

Відповідно до пункту 15 договору передача земельної ділянки орендарю здійснюється у п`ятиденний термін після державної реєстрації договору за актом її приймання-передачі.

Пунктом 5 договору визначено, що договір укладений на три роки. Після закінчення строку договору орендар, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право поновлення на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Поновлення договору здійснюється на підставі ухваленого орендодавцем відповідного рішення.

Рішенням міської ради від 25.11.2009 №3611 термін дії вказаного договору оренди було продовжено на три роки та 24.02.2010 укладено додаткову угоду про подовження терміну дії договору оренди земельної ділянки від 28.11.2006 №06 та внесення змін до нього, яку 23.03.2010 за №32 було зареєстровано у Криворізькому міському відділі Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис.

Відповідно до пунктів 6, 8, 9 договору (в редакції додаткової угоди від 24.02.2010) річна орендна плата вноситься орендарем виключно в грошовій формі незалежно від результатів діяльності орендаря у трикратному розмірі земельного податку, що встановлюється Законом України "Про плату за землю" на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виконаного управлінням Держкомзему у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області.

Орендна плата вноситься щомісячно протягом 30-ти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця. За неповний календарний місяць плата сплачується за дні фактичного користування земельною ділянкою.

Річна орендна плата за користування земельною ділянкою за період з дати закінчення договору оренди і до укладання додаткової угоди від 20.04.2010 провадиться орендарем на умовах договору оренди та відповідно до Закону України "Про оренду землі" (із змінами та доповненнями).

Строки платежу не є сталими і можуть змінюватись відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України" на поточний рік.

Згідно з пунктами 10-11 договору розмір нормативної грошової оцінки не є сталим і змінюється у зв`язку з проведенням її щорічної індексації та на підставі інших вимог чинного законодавства. Орендар зобов`язується самостійно щорічно відповідно до інформації Держкомзему про коефіцієнт індексації грошової оцінки земель, опублікований в засобах масової інформації, здійснювати індексацію грошової оцінки земельної ділянки.

Зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки та її індексація проводиться без внесення змін та доповнень до договору.

Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством за затвердженою Кабінетом Міністрів формою, що заповнюється під час укладання або зміни умов договору чи продовження його дії.

Пунктом 11 договору передбачено, що розмір та сума орендної плати переглядається без внесення змін до цього договору у разі:

- зміни умов господарювання, передбачених договором (включно зі зміною мети використання або цільового призначення земельної ділянки);

- зміни (збільшення або зменшення за рішенням міської ради) розмірів річної плати за землю, базової вартості 1 кв. м земель міста, розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством;

- погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджується документами;

- в інших випадках, передбачених законодавством та цим договором.

Пунктом 13 договору визначено, що орендар самостійно обчислює суму орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Такі договірні зобов`язання відповідають положенням пункту 286.2 статті 286 ПК України.

За умовами пункту 31 договору, орендар, зокрема, зобов`язався систематично сплачувати орендну плату в повному обсязі в установлений договором строк.

У відповідності до пункту 34 договору дія договору припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Рішенням Криворізької міської ради від 28.12.2012 №1634 відповідачу відмовлено в поновленні договору оренди земельної ділянки від 28.12.2006 за №06, зобов`язано припинити комерційне використання земельної ділянки та повернути її міській раді за актом приймання - передачі (повернення).

Відповідач земельну ділянку не повернув і, як зазначає позивач, продовжує нею користуватися.

Рішенням Криворізької міської ради №3728 від 24.06.2015 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу, яка в тому числі містить середню (базову) вартість 1 кв.м земель міста станом на 01.01.2014 у розмірі 270,60 грн. Вказаним рішенням, зокрема, рекомендовано Управлінню Держземагенства у Криворізькому районі Дніпропетровської області забезпечити видачу витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок.

Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 18-404-99.0-5655/2-16 від 14.07.2016 нормативна грошова оцінка земельної ділянки загальною площею 3962 кв.м, розташованої по вул. Електрозаводська, біля будинку № 28 у м. Кривому Розі, складає 14 799 617,55 грн (т.1 арк.с.26).

Рішенням Криворізької міської ради № 2816 від 27.06.2018 "Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати, пільг зі сплати за землю та затвердження Регламенту оподаткування земельних ділянок на території міста Кривого Рогу у 2019 році", яке набрало чинності 01.01.2019, згідно з кодом Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 548 від 23.07.2010, та кодом розділу Класифікації видів економічної діяльності, затвердженої наказом Держспоживстандарту України № 457 від 11.10.2010, визначено річний розмір орендної плати за користування земельними ділянками на території м. Кривого Рогу.

У зв?язку з тим, що відповідач після закінчення строку дії договору продовжує користуватися земельною ділянкою позивач, з урахуваннями вищезазначених рішень та умов договору, розрахував суму орендної плати та звернувся до суду з позовом про її стягнення.

Переглядаючи рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.17).

Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років (ст.19).

Згідно зі ст.21 Закону України "Про оренду землі", орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Частиною 1 статті 31 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про оренду землі», у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

Згідно зі статтею 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Отже, з урахуванням ст. 631 ЦК України, за договором оренди земельної ділянки право орендаря користуватися земельною ділянкою та обов?язок сплачувати орендну плату діють до моменту закінчення строку дії договору. Після закінчення строку дії договору у орендаря виникає обов?язок повернути земельну ділянку. А у разі невиконання умов щодо повернення земельної ділянки у орендодавця виникає право вимагати, а у орендаря обов?язок сплатити завдані орендодавцю збитки.

Верховний Суд у складів суддів об?єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 19.04.2021р. у справі № 910/11131/19 зробив висновок, що Обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення Договору (до спливу строку дії Договору оренди), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі. «Суд доходить висновку, що користування майном після припинення Договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами Договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо), суперечить змісту правовідносин за Договором найму (оренди) та регулятивним нормам ЦК України та ГК України (п.9.11. Постанови).

Після спливу строку дії Договору невиконання обов`язку з повернення земельної ділянки свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в оренду. Тому права та обов`язки Орендодавця і Орендаря, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за відповідними нормами ЦК України та Закону України «Про оренду землі», які регламентують наслідки збереження майна за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави або ж наслідки невиконання майнового обов`язку щодо повернення земельної ділянки Орендодавцеві.

З урахуванням зазначеного, стягнення орендної плати можливе лише до моменту припинення дії договору, а після припинення Договору належним способом захисту прав та інтересів орендодавця може бути відшкодування збитків або стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Оскільки договір оренди землі укладений між сторонами припинив свою дію 28.12.2012р., у зв?язку з рішенням орендодавця про відмову в поновлені договору оренди земельної ділянки, то господарський суд правильно дійшов висновку, що стягнення орендної плати за 2019 рік не ґрунтується на законі і такі позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Аргументи скаржника щодо неврахування господарським судом висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 18.10.2019 у справі № 820/3218//16 та постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.12.2019 у справі № 910/20370/17 є безпідставними, оскільки суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступив Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду (про це безпосередньо зазначено у пункті 9.28 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 910/11131/19), що й було зроблено господарським судом у розгляді цієї справи.

Не приймається до уваги і посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного суду від 06.08.2019р. у справі № 904/5896/18, оскільки у даній справі Велика Палата вирішувала ключове питання щодо юрисдикції спору за участю Фізичної особи-підприємця після припинення дії договору.

Що стосується доводів апелянта, з посиланням на постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15, від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 про те, що суд зобов?язаний був самостійно затосувати ті норми права які регулюють спірні відносини та задовольнити позовні вимоги, то колегія суддів зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (п.95) нагадує, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права або охоронюваного законом інтересу. Від підстав позову слід відрізняти правові підстави позову (правове обґрунтування позову) - правову кваліфікацію обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові, оскільки суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно здійснити правову кваліфікацію спірних правовідносин. Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19, пункти 81, 83, 84).

Отже суд має право змінити лише правову підставу позову і не може змінювати предмет та підстави позову, оскільки це, згідно ст.46 ГПК України є виключною компетенцією позивача.

Предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості з орендної плати за землю. Підставою позову невиконання відповідачем договірних зобов?язань щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 01.01.2019 до 31.12.2019.

Але оскільки договір припинив свою дію, а стягнення орендної плати, як зазначалося вище, можливе лише за час дії договору, то належним способом захисту прав та інтересів орендодавця може бути відшкодування збитків або стягнення безпідставно набутих коштів, що є іншим предметом позову. А підставою позову буде безпідставне користування земельною ділянкою.

З цих підстав господарський суд не міг змінити правові підстави позову.

Що стосується стягнутих судом 20 000 грн. на професійну правничу допомогу, то як вбачається з матеріалів справи, відповідач просив суд стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 49 354,00 грн.

На підтвердження витрат відповідачем було надано суду копію договору про надання правової допомоги № 2 від 01.01.2020, укладеного між адвокатом Лісовим Д.О. та Штефаном В.О., додаткової угоди № 3 від 01.02.2021 до договору про надання правової допомоги № 2 від 01.01.2020, акти здачі-приймання послуг № 8 від 30.08.2021 на суму 45 854,00 грн. та № 9 від 30.08.2021 на суму 3 500,00 грн., підписані сторонами.

Керуючись ст.123, 126, 129 ГПК України, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, враховуючи, що сума витрат на професійну правничу допомогу складає 34,96% від суми позову, що не є співрозмірною, а також те, що на розгляді у господарському суді Дніпропетровської області перебувають аналогічні судові справи - № 904/6750/20, № 904/6757/20, № 904/6805/20, №904/6803/20 і у даних справах відповідач притримується аналогічної правової позиції, заявляє клопотання та подає заяви по суті спору аналогічного змісту з тими, які подані у цій справі і адвокатом у цих справах також є Лісовий Д.О., господарський суд правильно дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співрозмірним з сумою позову та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, не відповідає критеріям розумності, співрозмірності та справедливості, у зв?язку з чим зменшив суму витрат на правничу допомогу, стягнувши з позивача на користь відповідача 20 000,00 грн.

З урахуванням наведеного апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Рішення суду слід залишити без змін.

Відповідачем до суду апеляційної інстанції було подано клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 14 749,80 грн.

На підтвердження наданих витрат відповідачем надано копію договору про надання правової допомоги № 2 від 01.01.2020, укладеного між адвокатом Лісовим Д.О. та Штефаном В.О., копію додаткової угоди № 2 від 01.01.2021 та № 3 від 01.02.2021 до договору про надання правової допомоги № 2 від 01.01.2020, акт здачі-приймання послуг № 28 від 17.11.2021 на суму 14 749,80 грн., підписаний сторонами, рахунок на оплату № 17 від 17.11.2021

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Згідно з частиною 1 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Відповідно до приписів частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 ст. 126 ГПК України).

Розподіл судових витрат передбачено ст.129 ГПК України, частинами 4, 5 якої встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 ст.129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Аналогічна позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постановах Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 925/932/20, від 04.06.2020 у справі № 906/598/19.

Між Адвокатом Лісовим Денисом Олександровичем (адвокат) та Штефаном Владиславом Олександровичем (клієнт) було укладено договір про надання правової допомоги № 2 від 01.01.2020.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що адвокат зобов`язується за завданням клієнта надати йому професійну правову допомогу, в порядку та на умовах, визначених цим договором, а клієнт прийняти та оплатити їх.

Відповідно до пункту 3.1 договору формою винагороди за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар, який обчислюється у відповідності до статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність.

Згідно пункту 3.3 договору, перелік наданих послуг визначається в акті здачі-приймання послуг.

Пунктом 3.5 договору встановлено, що за результатом наданих послуг сторони підписують акт здачі-приймання послуг.

Між Адвокатом Лісовим Денисом Олександровичем (адвокат) та Штефаном Владиславом Олександровичем (клієнт) було укладено додаткову угоду № 2 від 01.01.2021 до договору про надання правової допомоги № 2 від 01.01.2020.

Згідно пункту 2 додаткової угоди, сторони дійшли згоди змінити пункт 3.4 договору та викласти його зміст у такій редакції:

Оплата послуг адвоката здійснюється протягом 3 календарних днів з моменту фактичного отримання клієнтом послуг, але не пізніше ніж у строк до 31.12.2022.

Між Адвокатом Лісовим Денисом Олександровичем (адвокат) та Штефаном Владиславом Олександровичем (клієнт) було укладено додаткову угоду № 3 від 01.02.2021 до договору про надання правової допомоги № 2 від 01.01.2020.

Пунктом 1 додаткової угоди встановлено, що сторони дійшли згоди змінити пункт 3.1 договору та викласти його зміст у такій редакції:

З 01.01.2020 вартість однієї години наданих послуг складає 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Станом на момент укладення цього договору розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2 102,00 грн. Тобто, за одну годину наданих послуг замовник сплачує 840,00 грн..

17.11.2021 сторонами підписано Акт здачі-приймання послуг № 28 в якому зазначена послуга та затрачений час у рамках судової справи № 904/6767/20. В акті сторони погодили, що адвокатам витрачено 15,5 год. (930 хв.), станом на 17.11.21р. вартість наданих послуг за 1 год. складає 951,60 грн. ( 40% від прожиткового мінімуму для працездатних осіб), вартість наданих послуг складає 14 749,80 грн.

Клопотання позивача щодо зменшення суми судових витрат на правову допомогу до суду не надходило. Тому підстави для застосування ч.5 ст.126 ГПК України.

Разом з тим, керуючись ч.5 ст.129 ГПК України, суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу, заявлений відповідачем не є пропорційним та обґрунтованими. Так колегія суддів вважає, що отримання на пошті процесуальних документів, направлених позивачем та судом на адресу відповідача не є правовою допомогою, як і відправлення документів. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, згідно рекомендованого повідомлення про вручення, ухвали суду отримувалися особисто Штефаном В.О. Тому колегія суддів не приймає до уваги як правову допомогу послуги зазначені в п.4 Акту.

Також колегія суддів вважає, що час витрачений на надання послуг, зазначених в п.1 Акту, є явно завищений. Для ознайомлення з рішенням суду, апеляційною скаргою і складання відзиву на неї достатньо 6 год.

Разом з тим колегія суддів погоджується з часом витраченим на складання клопотання про стягнення витрат на правову допомогу.

Тому стягненню з позивача на користь відповідача підлягає 6 185,40 грн. витрат на правову допомогу (6,5 год. х 951,60).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Криворізької міської ради залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2021 у справі №904/6767/20 залишити без змін.

Стягнути з Криворізької міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 185,40 грн.

Видачу наказу, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 21.12.2021р.

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя І.М. Подобєд

Суддя Е.В. Орєшкіна