ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2021 р. Справа№ 910/4430/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Тищенко А.І.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі Пнюшкову В.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 08.12.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Незалежна інформаційна компанія "Голос Київщини"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 24.06.2021 (повний текст рішення складено 08.07.2021)

у справі №910/4430/21 (суддя Усатенко І.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕГІОН 2015"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Незалежна інформаційна компанія "Голос Київщини"

про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Легіон 2015" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Незалежна інформаційна компанія "Голос Київщини" (далі - відповідач, скаржник) про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у статті, поширеною відповідачем під назвою ""Пчелка" на Шолом-Алейхема: боротьба з недобросовісним власником триває" було поширено недостовірну інформацію про позивача, яка принижує його ділову репутацію.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.06.2021 позов задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕГІОН 2015" інформацію, поширену Товариством з обмеженою відповідальністю "НЕЗАЛЕЖНА ІНФОРМАЦІЙНА КОМПАНІЯ "ГОЛОС КИЇВЩИНИ" в статті з назвою: ""ПЧЕЛКА" на Шолом-Алейхема: боротьба з недобросовісними власниками триває" у вигляді фактичних тверджень: "фахівці управління інспекції та контролю неодноразово направляли власнику закладу офіційні запити, проводили інспекційні обстеження магазину та надавали під підпис розпорядження стосовно заборони на торгівлю алкоголем вночі (а сьогодні ця заборона розповсюджується вже й на кафетерії)". "…направили декілька звернень до поліції та розпочали перевірку правомірності видачі ліцензії". "… власник закладу вперто відмовляється йти назустріч та виконувати законодавчі норми стосовно заборони нічної реалізації алкоголю" .

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "НЕЗАЛЕЖНА ІНФОРМАЦІЙНА КОМПАНІЯ "ГОЛОС КИЇВЩИНИ" у запланованому найближчому випуску опублікувати спростування недостовірної інформації відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕГІОН 2015" у такий же спосіб (в газеті) та кількості, тим же шрифтом, такого ж кольору, з посиланням на рішення суду під заголовком: (назва) "Спростування недостовірної інформації щодо "ПЧЕЛКА МАРКЕТ", (основний текст) 08 листопада 2020 року в загальнополітичній газеті "Громадський Ревізор" за № 35 (166) була розміщена недостовірна інформація, яка порушила право на недоторканість ділової репутації магазину "ПЧЕЛКА МАРКЕТ" (ТОВ "ЛЕГЮН 2015"), інформація в статті: "фахівці управління інспекції та контролю неодноразово направляли власнику закладу офіційні запити, проводили інспекційні обстеження магазину та надавали під підпис розпорядження стосовно заборони на торгівлю алкоголем вночі (а сьогодні ця заборона розповсюджується вже й на кафетерії)". "…направили декілька звернень до поліції та розпочали перевірку правомірності видачі ліцензії". "… власник закладу вперто відмовляється йти назустріч та виконувати законодавчі норми стосовно заборони нічної реалізації алкоголю" - не відповідає дійсності.

В частині позовних вимог про визнання недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію позивача інформацію поширену відповідачем у статті з назвою: ""ПЧЕЛКА" на Шолом-Алейхема: боротьба з недобросовісними власниками триває" в решті інформації, зазначеної у статті та про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "НЕЗАЛЕЖНА ІНФОРМАЦІЙНА КОМПАНІЯ "ГОЛОС КИЇВЩИНИ" у запланованому найближчому випуску опублікувати спростування недостовірної інформації відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕГІОН 2015" у такий же спосіб (в газеті) та кількості, тим же шрифтом, такого ж кольору, з посиланням на рішення суду під заголовком: (назва) "Спростування недостовірної інформації щодо "ПЧЕЛКА МАРКЕТ", (основний текст) 08 листопада 2020 року в загальнополітичній газеті "Громадський Ревізор" за № 35 (166) була розміщена недостовірна інформація, яка порушила право на недоторканість ділової репутації магазину "ПЧЕЛКА МАРКЕТ" (ТОВ "ЛЕГІОН 2015"), інформація в статті: "Окрім того, "ПЧЕЛКУ" оштрафували на суму більше ніж 60 тисяч гривень…", "Недобросовісний…" - не відповідає дійсності. Просимо вибачення у читачів та ТОВ "ЛЕГІОН 2015" за дезінформацію" - відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "НЕЗАЛЕЖНА ІНФОРМАЦІЙНА КОМПАНІЯ "ГОЛОС КИЇВЩИНИ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕГІОН 2015" судовий збір у розмірі 2270 грн. 00 коп..

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Незалежна інформаційна компанія "Голос Київщини" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2021 у справі №910/4430/21 скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Також скаржник звернувся з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2021 у справі №910/4430/21, обґрунтовуючи клопотання тим, що повний текст рішення складено 08.07.2021 та було отримано 13.08.2021.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що сторона позивача не надала суду жодних доказів щодо недостовірності фактів, наведених у спірній публікації. Враховуючи недоведеність позивачем достовірності фактів (ненадання з цього приводу жодного доказу), скаржник вважає, що суд першої інстанції переклав обов`язок доказування на відповідача, чим застосував концепцію «негативного доказу», що суперечить принципу змагальності.

Також до апеляційної скарги скаржником долучено заяву про поновлення строку на подання доказів. В обґрунтування зазначеного клопотання останній зазначає про неналежне повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи, скаржник зазначає, що останній був позбавлений можливості подавати докази, та вимушений подавати докази щодо суті справи під час апеляційного провадження.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Незалежна інформаційна компанія "Голос Київщини" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2021 у справі №910/4430/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів: Шаптали Є.Ю., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2021 (з врахуванням ухвали про виправлення описки від 04.10.2021) задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Незалежна інформаційна компанія "Голос Київщини" про поновлення строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2021 у справі №910/4430/21. Відновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Незалежна інформаційна компанія "Голос Київщини" строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2021 у справі №910/4430/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Незалежна інформаційна компанія "Голос Київщини" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2021 у справі №910/4430/21. Призначено справу до розгляду на 03.11.2021. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2021 у справі №910/4430/21 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги.

24.09.2021 через відділ забезпечення документообігу Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про поновлення строку на подання доказу, а саме: лист Броварського районного управління НП в Київській області від 06.09.2021 №17411/109/1300/01-21.

12.10.2021 через відділ забезпечення документообігу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2021 у справі №910/4430/21 без змін.

У зв`язку із перебуванням судді Тищенко А.І. з 01.11.2021 по 15.11.2021 на лікарняному та з 16.11.2021 по 19.11.2021 у відпустці, розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Незалежна інформаційна компанія "Голос Київщини" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2021 у справі №910/4430/21 не відбувся.

Суддя Шаптала Є.Ю. перебував на лікарняному з 08.11.2021 по 19.11.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 призначено розгляд справи на 08.12.2021.

Відповідач з`явився в судове засідання 08.12.2021, підтримав заявлене клопотання про долучення нових доказів до матеріалів справи та надав свої пояснення по суті апеляційної скарги.

Позивач з`явився в судове засідання 08.12.2021, заперечив проти заявленого клопотання та надав свої пояснення по суті апеляційної скарги.

Колегія суддів вказує на те, що статтею 80 ГПК України чітко врегульовано порядок і строки подання доказів учасниками справи.

Так, згідно з ч. ч. 1, 2 та 3 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч. ч. 4 та 5 ст. 80 ГПК України).

У розумінні наведених положень докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем суду та належним чином обґрунтована.

У свою чергу, ст. 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз положень ст. ст. 80 та 269 ГПК України свідчить, що докази, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на учасника справи покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

Отже, така обставина як відсутність існування доказів на момент звернення до суду з відповідним позовом взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку ст. 269 ГПК України незалежно від причин неподання таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення наведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №916/3130/17).

Частиною 8 ст. 80 ГПК України також передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Водночас, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №756/1529/15-ц).

Колегія суддів визнає поважними причини не подання доданих до апеляційної скарги нових доказів та дійшла висновку про долучення їх до матеріалів справи.

Разом з цим, долучений відповідачем до клопотання про поновлення строку та подання доказу лист Броварського районного управління НП в Київській області від 06.09.2021 №17411/109/1300/01-21, виник вже після ухвалення оскаржуваного рішення суду. Відтак, суд апеляційної інстанції не вправі надавати оцінку вказаним доказам під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, так як наведені у них обставини не були відомі суду та учасникам справи на момент розгляду справи в суді першої інстанції, а отже не можуть впливати на оцінку законності чи обґрунтованості рішення.

В судовому засіданні 08.12.2021 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 08.11.2020 в газеті "Громадський ревізор" № 35 (166) було опубліковано статтю ""Пчелка" на Шолом-Алейхема: Боротьба з недобросовісними власниками триває".

Як вбачається з інформації з офіційного сайту https://revisor.org.ua/kontakty, щотижнева загальнополітична газета "Громадський Ревізор", свідоцтво про державну реєстрацію друкованого ЗМІ КВ № 21097-10897Р, засновник та видавець: ТОВ "Незалежна інформаційна компанія "Голос Київщини".

Відповідачем не заперечується та обставина, що він є засновником та видавцем газети "Громадський ревізор" та відповідно особою, що розповсюджує інформацію, яка друкується у вищезазначеній газеті, в тому числі і інформації, яка міститься у статті під назвою: ""Пчелка" на Шолом-Алейхема: Боротьба з недобросовісними власниками триває".

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем було здійснено розголошення завідомо недостовірної інформації, яка завдає шкоди діловій репутації позивача, у тексті статті ""Пчелка" на Шолом-Алейхема: Боротьба з недобросовісними власниками триває", надрукованої в газеті "Громадський ревізор". Так, зокрема, позивач зазначає, що вказана публікація містить недостовірну інформацію наступного змісту: "Фахівці управління інспекції та контролю неодноразово направляли власнику закладу офіційні запити, проводили інспекційні обстеження магазину та надавали під підпис розпорядження стосовно заборони на торгівлю алкоголем вночі (а сьогодні ця заборона розповсюджується вже й на кафетерії). Окрім того, "ПЧЕЛКУ" оштрафували на суму більше ніж 60 тисяч гривень, направили декілька звернень до поліції та розпочали перевірку правомірності видачі ліцензії". "Недобросовісний власник закладу вперто відмовляється йти назустріч та виконувати законодавчі норми стосовно заборони нічної реалізації алкоголю." .

З огляду на наведене, позивач просить суд:

- визнати недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕГІОН 2015" (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 19-А/1; ідентифікаційний код: 39775097) інформацію, поширену Товариством з обмеженою відповідальністю "НЕЗАЛЕЖНА ІНФОРМАЦІЙНА КОМПАНІЯ "ГОЛОС КИЇВЩИНИ" (01054, м. Київ, вулиця Воровського, будинок 33, корпус Б; ідентифікаційний код: 39533692) в статті з назвою: ""ПЧЕЛКА" на Шолом-Алейхема: боротьба з недобросовісними власниками триває".

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "НЕЗАЛЕЖНА ІНФОРМАЦІЙНА КОМПАНІЯ "ГОЛОС КИЇВЩИНИ" (01054, м. Київ, вулиця Воровського, будинок 33, корпус Б; ідентифікаційний код: 39533692) у запланованому найближчому випуску опублікувати спростування недостовірної інформації відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕГІОН 2015" (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 19-А/1; ідентифікаційний код: 39775097) у такий же спосіб (в газеті) та кількості, тим же шрифтом, такого ж кольору, з посиланням на рішення суду під заголовком: (назва) "Спростування недостовірної інформації щодо "ПЧЕЛКА МАРКЕТ", (основний текст) 08 листопада 2020 року в загальнополітичній газеті "Громадський Ревізор" за № 35 (166) була розміщена недостовірна інформація, яка порушила право на недоторканість ділової репутації магазину "ПЧЕЛКА МАРКЕТ" (ТОВ "ЛЕГІОН 2015"), інформація в статті: "Фахівці управління інспекції та контролю неодноразово направляли власнику закладу офіційні запити, проводили інспекційні обстеження магазину та надавали під підпис розпорядження стосовно заборони на торгівлю алкоголем вночі (а сьогодні ця заборона розповсюджується вже й на кафетерії). Окрім того, "ПЧЕЛКУ" оштрафували на суму більше ніж 60 тисяч гривень, направили декілька звернень до поліції та розпочали перевірку правомірності видачі ліцензії". "Недобросовісний власник закладу вперто відмовляється йти назустріч та виконувати законодавчі норми стосовно заборони нічної реалізації алкоголю" - не відповідає дійсності. Просимо вибачення у читачів та ТОВ "ЛЕГІОН 2015" за дезінформацію".

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що поширення відповідачем інформації про позивача як особи, що порушує законодавство, є негативними відомостями про позивача, в друкованому засобі інформації невизначеному колу осіб завдає шкоди діловій репутації позивача як учаснику суспільних відносин. Стосовно включення до тексту спростування принесення вибачень читачам та позивачу, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки, такий спосіб захисту стосовно юридичних осіб не передбачено ст. 16 та главою 20 ЦК України. Крім того, в частині позовні вимоги заявлені щодо прав третіх осіб (читачів), право на звернення в чиїх інтересах позивачем не доведено.

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Незалежна інформаційна компанія "Голос Київщини", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 94 Цивільного кодексу України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

При цьому за змістом приписів статті 91 Цивільного кодексу України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Так, право на спростування недостовірної інформації, передбачене статтею 277 ЦК, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого суб`єкта (підприємця).

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України, інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про інформацію", інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Статтею 4 Закону України "Про інформацію" встановлено, що суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень, а об`єктом інформаційних відносин є інформація.

Як визначено статтею 5 Закону України "Про інформацію", кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частиною 1 статті 7 України "Про інформацію" визначено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Згідно з частиною 2 наведеної статті визначено, що ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Згідно зі ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим, ст. 32 Конституції України встановлено, зокрема, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 08.11.2020 в газеті "Громадський ревізор" № 35 (166) відповідачем було опубліковано статтю ""Пчелка" на Шолом-Алейхема: Боротьба з недобросовісними власниками триває". Стаття містить в тому числі твердження наступного змісту: "Фахівці управління інспекції та контролю неодноразово направляли власнику закладу офіційні запити, проводили інспекційні обстеження магазину та надавали під підпис розпорядження стосовно заборони на торгівлю алкоголем вночі (а сьогодні ця заборона розповсюджується вже й на кафетерії). Окрім того, "ПЧЕЛКУ" оштрафували на суму більше ніж 60 тисяч гривень, направили декілька звернень до поліції та розпочали перевірку правомірності видачі ліцензії". "Недобросовісний власник закладу вперто відмовляється йти назустріч та виконувати законодавчі норми стосовно заборони нічної реалізації алкоголю."

Водночас, колегія суддів зазначає, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Отже, для вирішення спору та прийняття правильного рішення необхідно встановити:

- чи мало місце поширення відповідачем інформації;

- чи стосувалася поширена інформація позивача;

- чи є підстави для визнання поширеної інформації недостовірною, що не відповідає дійсності;

- чи призвело поширення інформації до порушення особистих немайнових прав позивача.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, перевірено колегією суддів та не спростовуються скаржником, що вищенаведена інформація 08.11.2020 в газеті "Громадський ревізор" № 35 (166) була розповсюджена саме відповідачем, як засновником та видавцем газети. При цьому, оскільки спірна інформація була розміщена відповідачем у засобі масової інформації (щотижневій загальнополітичній газеті "Громадський ревізор"), колегія суддів доходить висновку, що така інформація отримала форму поширення невизначеному колу осіб.

Виходячи зі змісту публікації, поширена відповідачем інформація, стосується позивача (Товариство з обмеженою відповідальністю "Легіон 2015"), що в тому числі підтверджується: - свідоцтвами на знак для товарів і послуг № 209803 від 10.03.2016 № 222858 від 27.02.2017 згідно якого ТОВ "Легіон 2015" є власником знаку для товарів і послуг "Пчелка Маркет" та "Пчелка маркет. Купуй вигідно та зручно"; договором оренди № 26/03/2019 від 26.03.2019, укладеним між ТОВ "Легіон 2015" та ПП "Броварижитлобуд" щодо оренди об`єкта нерухомості загальною площею 517,7 кв м, розташованого за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Шолом-Алейхема, 68 для розміщення в ньому магазину "Пчелка Маркет plus"; - ліцензіями на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, виданими ТОВ "Легіон 2015", адреса місця торгівлі: Київська область, м. Бровари, вул. Шолом-Алейхема, 68 магазин, кафе.

При вирішенні питання щодо наявності підстав вважати поширену відповідачем інформацію про позивача недостовірною, колегія суддів виходив з наступного.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

За приписами ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 Цивільного кодексу України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Колегія суддів дослідила частину тексту статті, в якій, як зазначає позивач, міститься недостовірна інформація про нього та вбачає, що в абзаці: "Недобросовісний власник закладу вперто відмовляється йти назустріч та виконувати законодавчі норми стосовно заборони нічної реалізації алкоголю." слово "недобросовісний" є оціночним судженням відповідача, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що дане судження не може бути визнано недостовірним та не підлягає спростуванню.

Крім того, інформація в абзаці: " Окрім того, "ПЧЕЛКУ" оштрафували на суму більше ніж 60 тисяч гривень…" є достовірною, а тому не підлягає спростуванню, з огляду на наступне.

В рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.11.2020 № 640/23496/19, яке набрало законної сили, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Легіон 2015" до Управління інспекції та контролю Броварської міської ради Київської області про визнання протиправними та скасування рішень встановлено, що 12.11.2019 року начальником управління інспекції та контролю Броварської міської ради Київської області Мельниченко Б.М. було прийнято постанову № 3-1211/1/1211/10-вих про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, якою ТОВ "ЛЕГІОН 2015" було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 6 ст. 2 Закону України" Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" та накладено у сумі 60210 грн.

Саме позивачем до матеріалів справи подано відповідне рішення, в якості доказу в підтвердження обґрунтованості позову, та не застережено, що обставини встановлені адміністративним судом про накладення штрафу 12.11.2019 станом на дату публікації (08.11.2020) суперечать дійсності чи ним не визнаються.

Отже, з поданих позивачем доказів вбачається, що станом на 08.11.2020 (спірної дату публікації) на позивача було накладено штраф у розмірі більше шістдесяти тисяч гривень, про що і було зазначено в статті, в зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідна інформація була достовірною та не підлягає спростуванню.

Щодо решти інформації, яку позивач просить спростувати, зокрема: "Фахівці управління інспекції та контролю неодноразово направляли власнику закладу офіційні запити, проводили інспекційні обстеження магазину та надавали під підпис розпорядження стосовно заборони на торгівлю алкоголем вночі (а сьогодні ця заборона розповсюджується вже й на кафетерії)". "… направили декілька звернень до поліції та розпочали перевірку правомірності видачі ліцензії". "… власник закладу вперто відмовляється йти назустріч та виконувати законодавчі норми стосовно заборони нічної реалізації алкоголю.", колегія суддів зазначає, що скаржник не надав суду жодних доказів в підтвердження того, що відповідна інформація є достовірною.

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, в рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.11.2020 № 640/23496/19, яке набрало законної сили, встановлено наступні обставини: "18.10.2019 адресу Управління інспекції та контролю Броварської міської ради Київської області надійшло звернення Гумченко В.І. з проханням перевірити дозвільні документи. 18.10.2019 Управлінням інспекції та контролю Броварської міської ради Київської області було видано наказ № 78/2019 "Про проведення позапланової перевірки" на об`єкті кафе в магазині " Пчелка " по вул.. Шолом-Алейхема, 68 в м. Бровари, Київської області , на предмет дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. 18.10.2019 ТОВ "Легіон 2015" направлено повідомлення від Управління інспекції та контролю Броварської міської ради Київської області №1810/3-вих про проведення перевірки з проханням присутності директора чи уповноважених представників на об`єкті будівництва - 30.10.2019. Судом встановлено, що 30.10.2019 начальником управління інспекції складено акт про недопущення посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкті будівництва, підприємства будівельної галузі для виконання покладених на них функцій, про те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Легіон 2015" не допущено посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкт кафе в магазині "Пчелка" по вул.. Шолом-Алейхема,68 в м. Бровари Киїської області, для проведення позапланової перевірки. 30.10.2019 начальником управління інспекції та контролю Броварської міської ради Київської області складено протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності №Л-З-300/1, а саме п.1 ч.3 ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та пп.11 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №553 від 23.05.2011, за яке передбачено відповідальність п.2 ч. 6 ст. 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності". 30.10.2019 начальником управління інспекції та контролю Броварської міської ради Київської області складено припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, в якому зазначено, що на адресу реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю "Легіон 2015" рекомендованим листом направлено повідомлення про проведення перевірки №0910/3-вих від 09.10.2019. В даному повідомленні зазначалось день та час проведення перевірки. З виїздом на об`єкт, в зазначений в повідомленні день та час директор ТОВ "Легіон 2015" чи належним чином уповноважений представник відсутні. Враховуючи зазначене, на адресу товариства рекомендованими листами повторно направлені повідомлення про проведення перевірки №1810/3-вих від 18.10.2019. З виїздом на об`єкт в зазначений, в повідомленні день та час директор ТОВ "Легіон 2015" чи належним чином уповноважений представник повторно були відсутні. Відтак, відповідач зробив висновок про те, що ТОВ "ЛЕГОН 2015" не допущено посадових осіб суб`єкта державного архітектурно-будівельного контролю на вищевказаний об`єкт будівництва, чим порушив вимоги п.1 ч.3 ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та пп. п.11 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №553 від 23.05.2011. У вказаному приписі зазначено про необхідність усунення порушення вимог містобудівного законодавства у строк до 13.11.2019 року.".

Проаналізувавши встановлені адміністративним обставини, колегія суддів зазначає, що фахівці управління інспекції та контролю не були допущені до перевірки, в зв`язку з чим був складений припис та накладено штраф на позивача, а отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що інформація про проведення інспекційних обстежень магазину є недостовірною.

Крім того, скаржником не було надано суду доказів того, що позивачу неодноразово фахівцями управління інспекції та контролю направлялись офіційні запити, надавались під підпис розпорядження стосовно заборони на торгівлю алкоголем вночі, направлялись декілька звернень до поліції та розпочато перевірку правомірності видачі ліцензії та, що позивач, відмовляється виконувати законодавчі норми стосовно заборони нічної реалізації алкоголю.

Натомість, позивачем долучено до матеріалів справи ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями: № 1902329 з терміном дії з 13.06.2019 до 13.06.2020, № 1902965 з терміном дії з 30.06.2019 до 30.06.2020, № 2002309 з терміном дії з 13.06.2020 до 13.06.2021, № 2002310 з терміном дії з 30.06.2020 до 30.06.2021 за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Шолом-Алейхема, 68 (магазин, кафе).

За наведених обставин, за відсутності доказів у підтвердження того, що інформація наступного змісту: "Фахівці управління інспекції та контролю неодноразово направляли власнику закладу офіційні запити, проводили інспекційні обстеження магазину та надавали під підпис розпорядження стосовно заборони на торгівлю алкоголем вночі (а сьогодні ця заборона розповсюджується вже й на кафетерії)". "… направили декілька звернень до поліції та розпочали перевірку правомірності видачі ліцензії". "… власник закладу вперто відмовляється йти назустріч та виконувати законодавчі норми стосовно заборони нічної реалізації алкоголю.", поширена відповідачем про позивача у тексті публікації 08.11.2020 в газеті "Громадський ревізор" № 35 (166) ""Пчелка" на Шолом-Алейхема: Боротьба з недобросовісними власниками триває". вважається судом недостовірною.

При цьому, колегія суддів зазначає, що поширення відповідачем недостовірної інформації про позивача в будь-якому разі порушує особисті немайнові права позивача як юридичної особи.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, позивач просив визнати недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію ТОВ "Легіон 2015" інформацію, поширену ТОВ "Незалежна інформаційна компанія "Голос Київщини" в статті з назвою: ""Пчелка" на Шолом-Алейхема: Боротьба з недобросовісними власниками триває". Проте, позивач просив визнати недостовірною лише частину інформації, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що визнанню недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію позивача, підлягає лише та частина інформації, яку позивач зазначав як недостовірну та, яка встановлена судами як недостовірна - "Фахівці управління інспекції та контролю неодноразово направляли власнику закладу офіційні запити, проводили інспекційні обстеження магазину та надавали під підпис розпорядження стосовно заборони на торгівлю алкоголем вночі (а сьогодні ця заборона розповсюджується вже й на кафетерії)". "… направили декілька звернень до поліції та розпочали перевірку правомірності видачі ліцензії". "… власник закладу вперто відмовляється йти назустріч та виконувати законодавчі норми стосовно заборони нічної реалізації алкоголю.".

Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 Цивільного кодексу України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 Цивільного кодексу України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 Цивільного кодексу України) тощо.

Відповідно до ст. 277 Цивільного кодексу України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи").

Водночас вирішення питання стосовно приниження ділової репутації позивача через поширення відповідачем відомостей про те, що позивач не дотримується норм чинного законодавства та здійснює торгівлю алкогольними напоями в нічний час, здійснюється судом через призму дослідження впливу такої інформації на оцінку діяльності позивача як учасника суспільних відносин.

Позивач, зокрема, зазначав, що поширена відповідачем інформація в частині твердження, що позивач порушує законодавство України дискредитує його, та завдає шкоди діловій репутації.

Колегія суддів зазначає, що негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації (п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи").

За наведених обставин, колегія суддів погоджується із висновокм суду першої інстанції, що поширення відповідачем інформації про позивача як особи, що порушує законодавство, є негативними відомостями про позивача, в друкованому засобі інформації невизначеному колу осіб завдає шкоди діловій репутації позивача як учаснику суспільних відносин.

З огляду на наведене в сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про визнання недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕГІОН 2015" (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 19-А/1; ідентифікаційний код: 39775097) інформацію, поширену Товариством з обмеженою відповідальністю "НЕЗАЛЕЖНА ІНФОРМАЦІЙНА КОМПАНІЯ "ГОЛОС КИЇВЩИНИ" (01054, м. Київ, вулиця Воровського, будинок 33, корпус Б; ідентифікаційний код: 39533692) в статті з назвою: ""ПЧЕЛКА" на Шолом-Алейхема: боротьба з недобросовісними власниками триває" у вигляді фактичних тверджень: "фахівці управління інспекції та контролю неодноразово направляли власнику закладу офіційні запити, проводили інспекційні обстеження магазину та надавали під підпис розпорядження стосовно заборони на торгівлю алкоголем вночі (а сьогодні ця заборона розповсюджується вже й на кафетерії)". "…направили декілька звернень до поліції та розпочали перевірку правомірності видачі ліцензії". "… власник закладу вперто відмовляється йти назустріч та виконувати законодавчі норми стосовно заборони нічної реалізації алкоголю"; зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "НЕЗАЛЕЖНА ІНФОРМАЦІЙНА КОМПАНІЯ "ГОЛОС КИЇВЩИНИ" (01054, м. Київ, вулиця Воровського, будинок 33, корпус Б; ідентифікаційний код: 39533692) у запланованому найближчому випуску опублікувати спростування недостовірної інформації відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕГІОН 2015" (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 19-А/1; ідентифікаційний код: 39775097) у такий же спосіб (в газеті) та кількості, тим же шрифтом, такого ж кольору, з посиланням на рішення суду під заголовком: (назва) "Спростування недостовірної інформації щодо "ПЧЕЛКА МАРКЕТ", (основний текст) 08 листопада 2020 року в загальнополітичній газеті "Громадський Ревізор" за № 35 (166) була розміщена недостовірна інформація, яка порушила право на недоторканість ділової репутації магазину "ПЧЕЛКА МАРКЕТ" (ТОВ "ЛЕГЮН 2015"), інформація в статті: "фахівці управління інспекції та контролю неодноразово направляли власнику закладу офіційні запити, проводили інспекційні обстеження магазину та надавали під підпис розпорядження стосовно заборони на торгівлю алкоголем вночі (а сьогодні ця заборона розповсюджується вже й на кафетерії)". "…направили декілька звернень до поліції та розпочали перевірку правомірності видачі ліцензії". "… власник закладу вперто відмовляється йти назустріч та виконувати законодавчі норми стосовно заборони нічної реалізації алкоголю" - не відповідає дійсності, підлягають задоволенню в цій частині.

Стосовно включення до тексту спростування принесення вибачень читачам та позивачу, то колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки, такий спосіб захисту стосовно юридичних осіб не перебачено ст. 16 та главою 20 ЦК України. Крім того, в частині позовні вимоги заявлені щодо прав третіх осіб (читачів), право на звернення в чиїх інтересах позивачем не доведено.

Колегією суддів надано правову оцінку доданим до апеляційної скарги доказам, проте, вони не спростовують вищенаведених правомірних висновків суду першої інстанції, з якими погодився суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника щодо того, що останній в порушення норм процесуального права не був повідомлений про дату, час та місце розгляду, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, процесуальні документи були направлені судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01054, м. Київ, вул. Воровського, 33, корпус Б.

Станом на дату розгляду справи в суді першої інстанції поштові відправлення № 024, 520, яким направлено відповідачу ухвали від 05.04.2021 про відкриття провадження у справі та від 13.05.2021 про виклик не були вручені під час доставки, причина невручення - "за закінченням терміну зберігання".

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.

У даному випаду колегієб суддів також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 910/4430/21 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Окремо колегія суддів зазначає, що рекомендовані поштові відправлення з позначкою "Судова повістка", адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду. (п. 992 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Відповідно до п.п. 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Верховного Суду, наведену в постановах від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19, відповідно до якої касаційний господарський суд, здійснивши аналіз положень ст.ст. 120, 242 ГПК України, п.п. 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку дійшов висновку, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою пресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена ст. ст. 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявних порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, факт неотримання відповідачем поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою (зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та повідомленою позивачем суду) та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення.

З огляду на вищевикладене в сукупності, доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2021 у справі №910/4430/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Незалежна інформаційна компанія "Голос Київщини" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2021 у справі №910/4430/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Незалежна інформаційна компанія "Голос Київщини" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2021 у справі №910/4430/21 - залишити без змін.

Матеріали справи №910/4430/21 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст додаткової постанови складено 20.12.2021.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді А.І. Тищенко

Є.Ю. Шаптала