ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2021 р. Справа№ 925/264/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Хрипуна О.О.

Коробенка Г.П.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Юрченка Дмитра Сергійовича

на рішення Господарського суду Черкаської області від 04.06.2021 у справі №925/264/21 (суддя Довгань К. І., повний текст рішення складено 04.06.2021)

за позовом Комунального підприємства "Комунальник - М"

до Фізичної особи - підприємця Юрченка Дмитра Сергійовича

про стягнення 13009,02 грн.

ВСТАНОВИВ:

Комунальним підприємством «Комунальник - М» заявлено позов до Фізичної особи - підприємця Юрченка Дмитра Сергійовича про стягнення 13009,02 грн. заборгованості по договору №01/08/18 про надання послуг з постачання води від 01.08.2018 з яких: 6308,46 грн. основний борг, 6308,46 грн. пеню, 286,66 грн. інфляційні втрати та 105,44 грн. 3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе грошові зобов`язання щодо оплати наданих позивачем послуг.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 04.06.2021 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Юрченка Дмитра Сергійовича на користь Комунального підприємства «Комунальник - М» - 6 308,46 грн. боргу, 6 308,46 грн. пені, 286,66 грн. інфляційних втрат, 105,44 грн. 3% річних, 2270 грн. витрат на оплату судового збору та 5250,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість, врахувавши, що доказів належного виконання відповідачем зобов`язань по вказаному Договору до суду не подано, як і не подано доказів, які б спростовували доводи позивача.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням місцевого суду Фізична особа - підприємець Юрченко Дмитро Сергійович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 04.06.2021 у справі №925/264/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити Комунальному підприємству «Комунальник - М» у задоволені позовних вимог.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- позивачем не надано суду доказів, що свідчили б про те, що в заявлений період відповідач спожив саме таку кількість води, яку зазначив позивач у своїх рахунках;

- апелянт заперечує щодо твердження позивача про те, що фізичні особи - підприємці чи госпрозрахункові приватні організації можуть використовувати воду як для ведення господарської діяльності так й не для ведення такої;

- апелянт не погоджується із розміром заявленої до стягнення пені, посилаючись на приписи Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», згідно частини 3 якого розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

09.07.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М. Л., Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2021 апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Юрченка Дмитра Сергійовича на рішення Господарського суду Черкаської області від 04.06.2021 у справі №925/264/21 - залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

05.08.2021 від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано квитанцію №26 від 04.08.2021 про сплату судового збору в розмірі 3405,00 грн.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2021 у зв`язку перебуванням судді Яковлєва М.Л. у відпустці, який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №925/264/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2021 для розгляду справи №925/264/21 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Шаптала Є.Ю., судді: Хрипун О.О., Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2021 у справі №925/264/21 апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Юрченка Дмитра Сергійовича на рішення Господарського суду Черкаської області від 04.06.2021 у справі №925/264/21 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі.

Поновлено Фізичній особі - підприємцю Юрченку Дмитру Сергійовичу строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Черкаської області від 04.06.2021 у справі №925/264/21 та відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.

Роз`яснено учасникам апеляційного провадження, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Учасникам справи повідомлено про право подати відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заяви, клопотання, заперечення та встановлено строки на їх подання.

Зупинено дію оскаржуваного рішення.

Позивач своїм правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, а тому розгляд апеляційної скарги здійснюється за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Так, згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів дійшла висновку про необхідність вийти за межі граничного процесуального строку розгляду даної справи, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.08.2018 між позивачем і відповідачем був укладений договір про надання послуг з постачання води за №01/08/18 (далі - Договір), відповідно до умов якого позивач (як виконавець) зобов`язався надавати відповідачу (як споживачеві), послуги з постачання холодної води, а споживач зобов`язався оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.

У Розділі 2 цього Договору визначені тарифи на послуги та їх загальна вартість.

Так, тарифи на послуги становили з централізованого постачання холодної води:

- при використанні до 16 м3- 33, 00 грн. з ПДВ за 1 м3,

- при використанні до 30 м3 - 45,00 грн. з ПДВ за 1 м3,

- при використанні від 55 м3 - 55,00 грн. з ПДВ за 1м3.

Відповідно до п. 3.1. Договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Згідно з п. 3.2. Договору у разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим.

За умовами п.п. 1 п. 4.2. договору споживач зобов`язаний оплачувати послуги у встановлені договором строки.

Відповідно до п.п. 1 п. 4.3. договору виконавець має право нарахувати у разі несвоєчасного внесення споживачем плати за наданні послуги пеню у розмірі 1% за кожний день прострочення, але не більше ніж 100% загальної суми боргу.

Позивач стверджує, що сума боргу відповідача перед позивачем за вказаним вище договором становить 6 308 грн. 46 коп, про наявність якого відповідач повідомлявся листом позивача від 01.09.2020 №116.

21.12.2020 позивач відповідачу направляв Претензію за №157.

Розрахунок заборгованості позивач здійснив наступним чином:

1) по рахунку №403 від 04.06.2020 (споживання води за червень):

- показники лічильника 00435-00455: відповідачем спожито 20м3 води 20м3х31,33 грн. без ПДВ = 626,60грн. без ПДВ;

- показники лічильника 00455-00465: відповідачем спожито 10м3 води 10м3х42,75 грн. без ПДВ = 425,50 грн. без ПДВ;

- показники лічильника 00465-00505: відповідачем спожито 40м3 води 40м3х52,25 грн. без ПДВ = 2090 грн. без ПДВ: 626,6 грн. +427,50 грн. +2090 грн. = 3144,92 грн. без ПДВ (3 772,92 грн з ПДВ).

Позивачем відповідачу згідно умов п.п.1 п.4.3 Договору за період з 11.07.2020 по 16.02.2021 нараховано пеню в розмірі 3 772,92 грн.

2) по рахунку №565 від 31.07.2020 (споживання води за липень)

- показники лічильника 00525-00545: відповідачем спожито 20м3 води 20м3х31,33 грн. без ПДВ = 626,60 грн. без ПДВ;

- показники лічильника 00545-00555: відповідачем спожито 10 м3 води 10м3 х 42,75 грн. без ПДВ = 427,50грн. без ПДВ;

- показники лічильника 00555-00560: відповідачем спожито 5 м3 води 5 м3х52,25 грн. без ПДВ = 261,25 грн. без ПДВ: 626,60 грн. + 427,5 грн. + 261,25 грн. = 1315,35 грн. без ПДВ (1578.42 грн з ПДВ).

Позивачем відповідачу згідно умов п.п.1 п.4.3 Договору за період з 11.07.2020 по 16.02.2021 нараховано пеню в розмірі 1578,42 грн.

3) по рахунку №615 від 25.08.2020 (споживання води за серпень)

- показники лічильника 00560-00580: відповідачем спожито 20м3 води 20 м3 х 31,33 грн. без ПДВ = 626,60 грн. без ПДВ;

- показники лічильника 00580-00584: відповідачем спожито 4 м3 води 4 куб.м х 42,75 грн. без ПДВ = 171,00 грн. без ПДВ: 626,60 грн. + 171,00 грн. = 797,60 грн. без ПДВ (957.12 грн, з ПДВ).

Позивачем відповідачу згідно умов п.п.1 п.4.3 Договору за період з 11.07.2020 по 16.02.2021 нараховано пеню в розмірі 957,12 грн.

Направлена Претензія за №157 від 21.12.2020 залишена відповідачем без відповідного реагування.

Отже, позивач стверджує, що загальна сума боргу відповідача за спожиту воду становить: 6 308, 46 грн., в тому числі ПДВ (3772,92 грн. +1578,42 грн.+957,12 грн.), загальна сума нарахованої пені становить 6 308, 46 грн. Крім того, позивачем відповідачу нараховано в порядку ч.2 ст.625 ГПК України 286,66 грн. інфляційних втрат та 105,44 грн. 3% річних за період з 11.07.2020 по 16.02.2021.

У зв`язку з тим, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе грошові зобов`язання щодо оплати наданих позивачем послуг, позивач звернувся до суду з даним позов про стягнення заявлених сум.

Суд першої інстанції, всебічно дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, врахувавши доводи сторін, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та відповідно наявність підстав для їх задоволення, з чим погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

За приписами ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України унормовано, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що господарські зобов`язання між сторонами виникли на підставі укладеного договору про надання послуг з постачання води №01/08/18 від 01.08.2018, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

За приписами ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, свої зобов`язання за цим договором позивач виконав належним чином та здійснив послуги з постачання води, що підтверджується рахунками на оплату.

Судом першої інстанції з`ясовано, що кінцевими показниками, за якими здійснено розрахунок спожитої води є 0584 м3.

Тобто, враховуючи зафіксовані покази на лічильнику 0584 м, суд визнав доведеним факт споживання води з кінцевими показами споживання води 0584 м3. Крім того, початкові показники лічильника 0435 м3 станом на червень 2020 року корелюють з показами, які були зафіксовані в акті за квітень 2020 року, що був наданий відповідачем із відзивом на позовну заяву.

Також судом враховано відомості, що були самостійно передані відповідачем, а саме - показники лічильника обліку спожитої води за період з червня по серпень 2020 року, які відповідають показам, зафіксованим актом №9 від 25 серпня 2020 року.

Разом з тим, місцевим судом оцінено критично твердження відповідача щодо невірного застосовування позивачем ціни за 1 куб.м спожитої води, оскільки оплачуючи рахунки за січень, лютий, березень та квітень 2020 року відповідач керувався саме укладеним між сторонами договором із зазначеними у договорі тарифами.

Суд апеляційної інстанції, беручи до уваги приписи статті 628 ЦК України, наголошує, що чинність укладеного між сторонами договору в цілому чи окремі його положення не спростовані, а відтак договір є реальним і чинним, який підлягає до виконання його сторонами.

Крім того, судом враховано посилання відповідача на рішення виконавчого комітету Маньківської селищної ради №118-18 від 10 грудня 2018 року про формування тарифів, яке також міститься в апеляційній скарзі.

Стосовно таких доводів слід наголосити, що тарифи вказаного рішення розраховані на споживачів, які не використовують воду для комерційних цілей: очистки, розлив, виготовлення напоїв та їх реалізація.

При цьому, відповідач - Фізична особа підприємець Юрченко Дмитро Сергійович, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань з наступними видами діяльності: 11.07. Виробництво безалкогольних напоїв; виробництво мінеральних вод та інших вод розлитих у пляшки (основний); 47.19. Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 58.13. Видання газет.

Тобто, договір від 01 серпня 2018 року №01/08/18 про надання послуг з постачання води, був укладений між сторонами саме з метою використання води відповідачем для комерційних цілей, що підтверджується листом від 22.04.2021 №76.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, з наведеного вбачається, що борг відповідача перед позивачем за надані позивачем послуги, який підлягає стягненню, складає 6308,46 грн, доказів сплати якого матеріали справи не містять.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно норм ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як було зазначено вище, відповідно до п.п. 1 п. 4.3. договору виконавець має право нарахувати у разі несвоєчасного внесення споживачем плати за наданні послуги пеню у розмірі 1% за кожний день прострочення, але не більше ніж 100% загальної суми боргу.

За порушення відповідачем умов господарського зобов`язання згідно пп.1 п.4.3 Договору розмір нарахованої пені становить 6308,46 грн. згідно поданого позивачем розрахунку.

Також, позивачем за період з 11.07.2020 по 16.02.2021 нараховано відповідачу втрати інфляції 286,66 грн та 105,44 грн 3% річних, перевіривши розрахунки яких, місцевий суд визнав їх правильними та обґрунтованими з чим погоджується колегія суддів.

За приписами ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач у свою чергу доказів належного виконання зобов`язань по вказаному Договору до суду не подав, як і не надав доказів, які б спростовували доводи позивача.

Водночас, судом апеляційної інстанції враховано заперечення апелянта щодо нарахованої пені та посилання на приписи Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», згідно частини 3 якого розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до положень статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом враховано, що у п.п. 1 п. 4.3. договору сторони погодили, що виконавець має право нарахувати у разі несвоєчасного внесення споживачем плати за наданні послуги пеню у розмірі 1% за кожний день прострочення, але не більше ніж 100% загальної суми боргу.

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що чинність укладеного між сторонами договору в цілому чи окремі його положення не спростовані, а відтак договір є чинним та в силу приписів законодавства підлягає до виконання його сторонами, чим спростовуються заперечення апелянта щодо розміру пені, який, як було наголошено судом, визначено сторонами в укладеному між ними договорі.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та відповідно наявність правових підстав для їх задоволення в повному обсязі.

Колегія суддів наголошує, що в апеляційній скарзі відповідач не наводить обґрунтованих доводів щодо підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно та всебічно досліджено обставини справи, дано їм належну правову оцінку, висновки суду ґрунтуються на належних та допустимих доказах, а тому доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Разом з тим, суд першої інстанції на підставі наданих позивачем доказів задовольнив клопотання позивача про стягнення з відповідача 5 250,00 грн. витрат, понесених на професійну правничу допомогу, що сторонами на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення не оспорюються.

Дослідивши вищенаведені обставини, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Черкаської області від 04.06.2021 у справі №925/264/21.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Черкаської області від 04.06.2021 у справі №925/264/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Фізичної особи - підприємця Юрченка Дмитра Сергійовича на рішення Господарського суду Черкаської області від 04.06.2021 у справі №925/264/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 86, 123, 126, 129, 269, 270, 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Юрченка Дмитра Сергійовича на рішення Господарського суду Черкаської області від 04.06.2021 у справі №925/264/21- залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 04.06.2021 у справі №925/264/21 - залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Черкаської області від 04.06.2021 у справі №925/264/21.

4. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.

5. Матеріали справи № 925/264/21 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді О.О. Хрипун

Г.П. Коробенко