ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2021 справа № 914/2575/21

Господарський суд Львівської області у складі судді Мазовіти А.Б. за участю секретаря судового засідання Андрусика В.Д., розглянув матеріали позовної заяви

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача: Міського державного комунального підприємства «Миколаївтеплокомуненерго», м. Миколаїв, Львівська область

про стягнення 298 622,24 грн та зобов`язання включити грошові вимоги до проміжного ліквідаційного балансу

за участю представників:

від позивача: Музика С.М. адвокат;

від відповідача: Яцук Г.М. адвокат

Обставини розгляду справи.

26.08.2021 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ до Міського державного комунального підприємства «Миколаївтеплокомуненерго», м. Миколаїв, Львівська область про стягнення 298 622,24 грн та зобов`язання включити грошові вимоги до проміжного ліквідаційного балансу.

Ухвалою суду від 31.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.09.2021.

27.09.2021 на адресу суду від Міського державного комунального підприємства «Миколаївтеплокомуненерго» надійшли заперечення на позовну заяву (вх. №22509/21 від 27.09.2021).

В підготовчому засіданні 27.09.2021 оголошувалась перерва до 11.10.2021.

11.10.2021 на електронну адресу суду від Публічного акціонерного товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» надійшов відзив на заперечення на позовну заяву (вх. № 23634/21 від 11.10.2021).

Ухвалою від 11.10.2021 суд відклав підготовче засідання на 01.11.2021.

23.10.2021 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів надіслання відповідачу відзиву на заперечення на позовну заяву (вх. №24925/21 від 23.10.2021).

01.11.2021 на адресу суду від Міського державного комунального підприємства «Миколаївтеплокомуненерго» надійшли заперечення на відзив (вх. №25534/21 від 01.11.2021).

З огляду на те, що за результатами підготовчого провадження було вирішено усі необхідні завдання, сторонами зазначено, що ними подані усі докази, які доводять обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, суд ухвалою від 01.11.2021 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 22.11.2021.

Ухвалою від 22.11.2021 суд відклав судове засідання на 06.12.2021.

Заяви про відвід суду не поступали.

Суть спору та правова позиція сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що засновником Міського державного комунального підприємства «Миколаївтеплокомуненерго» 14.04.2021 було прийнято рішення №505 про припинення Міського державного комунального підприємства «Миколаївтеплокомуненерго». Позивач звернувся до Міського державного комунального підприємства «Миколаївтеплокомуненерго» із вимогою у розмірі 395 352,47 грн. Відповідач не повідомив позивача про результати розгляду вказаної вимоги, однак сплатив позивачу 100 000,00 грн. Ухилення відповідача від розгляду вимоги може призвести до невключення ліквідаційною комісією відповідача у проміжний ліквідаційний баланс грошових вимог позивача, і як наслідок позбавить останнього отримати будь-яке відшкодування в процесі ліквідації відповідача, оскільки згідно ст. 111 ЦК України виплати грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, проводяться у порядку черговості, встановленої ст. 112 цього Кодексу, відповідно до проміжного ліквідаційного балансу. Таким чином, позивач просив суд визнати грошові вимоги позивача у сумі 298 622,24 грн, зобов`язати відповідача включити грошові вимоги до проміжного ліквідаційного балансу та стягнути 298 622,24 грн.

В судових засіданнях представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зокрема, представник зазначив, що Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» в редакції станом на дату розгляду даної справи передбачено, що в разі погашення станом на 01.06.2021 основного боргу, списанню підлягають неустойки (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних. Оскільки відповідачем сплачено основну заборгованість, нараховані позивачем пеня, інфляційні та 3% річних підлягають списанню.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, у процесі розгляду справи суд встановив наступне.

14.09.2016 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) та Міським державним комунальним підприємством «Миколаївтеплокомуненерго» (споживач) було укладено договір №5193/1617-БО-21 постачання природного газу.

За цим договором постачальник зобов`язувався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язувався оплатити його на умовах цього договору.

На виконання умов договору, позивач протягом жовтня 2016 - квітня 2017 передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 2 436 340,80 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016, 30.11.2016, 31.12.2016, 31.01.2017, 28.02.2017, 31.03.2017, 30.04.2017.

Згідно п. 6.1. договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань договором, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області із позовом про стягнення із відповідача 536 557,66 грн основного боргу, 75 856,93 грн пені, 26 390,56 грн 3% річних та 80933,59 грн інфляційних.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 12.08.2019 у справі №914/838/19 позов задоволено частково, стягнуто з Міського державного комунального підприємства «Миколаївтеплокомуненерго» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 536 557,66 грн основного боргу, 37 928,47 грн пені, 26 390,56 грн 3% річних та 80 933,59 грн інфляційних втрат та 10 796 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Надалі рішення суду було виконано боржником.

З урахуванням того, що відповідачем зобов`язання з оплату вартості газу було виконано з порушенням строків, встановлених умовами договору №5193/1617-БО-21 від 14.09.2016, позивачем нараховано 114 477,48 грн інфляційних та 36 686,72 грн 3% річних.

21.09.2017 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) та Міським державним комунальним підприємством «Миколаївтеплокомуненерго» (споживач) було укладено договір №6139/1718-БО-21 постачання природного газу.

За цим договором постачальник зобов`язувався поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язувався оплатити його на умовах цього договору.

На виконання умов договору, позивач протягом жовтня 2017 - квітня 2018 передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 3 298 042,49 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2017, 30.11.2017, 31.12.2017, 31.01.2018, 28.02.2018, 31.03.2018, 30.04.2018.

Згідно п. 6.1. договору, сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично поставлений газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань договором, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області із позовом про стягнення із відповідача 300 000,00 грн основного боргу, 24 755,00 грн пені, 10 068,74 грн 3% річних та 26 410,49 грн інфляційних.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 03.12.2019 у справі №914/1807/19 позов задоволено частково, стягнуто з Міського державного комунального підприємства «Миколаївтеплокомуненерго» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 300 000,00 грн основного боргу, 6 000,00 грн пені, 10 068,74 грн 3% річних, 26 410,49 грн інфляційних та 5 419,00 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Надалі рішення суду було виконано боржником.

З урахуванням того, що відповідачем зобов`язання з оплату вартості газу було виконано з порушенням строків, встановлених умовами договору №6139/1718-БО-21 від 21.09.2017, позивачем нараховано 24 165,88 грн інфляційних та 16 347,95 грн 3% річних.

11.10.2018 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) та Міським державним комунальним підприємством «Миколаївтеплокомуненерго» (споживач) було укладено договір №6624/18-БО-21 постачання природного газу.

За цим договором постачальник зобов`язувався поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язувався оплатити його на умовах цього договору.

На виконання умов договору, позивач протягом жовтня 2018 - квітня 2019 передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 2 118 046,58 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2018, 30.11.2018, 31.12.2018, 31.01.2019, 28.02.2019, 31.03.2019, 30.04.2019.

Згідно п. 6.1. договору, сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично поставлений газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

З урахуванням того, що відповідачем зобов`язання з оплату вартості газу було виконано з порушенням строків, встановлених умовами договору №6624/18-БО-21 від 11.10.2018, позивачем нараховано 23 288,18 грн пені, 30 077,04 грн інфляційних та 18 099,21 грн 3% річних.

Відповідно до п. 2.1 договору (в редакції, викладеній додатковою угодою №5 від 20.03.2019) постачальник передає споживачу у березні 2019 замовлений обсяг природного газу в кількості 50,0 тис.куб.м.

Актом приймання-передачі від 31.03.2019 сторони погодили розмір фактично переданого природного газу у березні 2019 в обсязі 38,198 тис.куб.м, що на 11,802 тис.куб.м менше, ніж було узгоджено сторонами у вказаному періоді.

Позивачем було надіслано відповідачу Акт-претензію за вих. №26-938-19 від 16.05.2019, змінену листом №26-3827-19 від 21.11.2019, у якій позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п. 3.13 та 5.7 договору та п. 1 Розділу VI Правил в розмірі 2 700,10 грн за різницю між замовленим в березні 2019 обсягом природного газу (50,000 тис.куб.м) та фактичним обсягом використаного відповідачем в березні 2019 природного газу за договорові (38,198 тис.куб.м).

11.10.2018 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) та Міським державним комунальним підприємством «Миколаївтеплокомуненерго» (споживач) було укладено договір №6623/18-ТЕ-21 постачання природного газу.

За цим договором постачальник зобов`язувався поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язувався оплатити його на умовах цього договору.

На виконання умов договору, позивач протягом жовтня 2018 - квітня 2019 передав у власність відповідачу природний газ, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2018, 30.11.2018, 31.12.2018, 31.01.2019, 28.02.2019, 31.03.2019, 30.04.2019.

Відповідно до п. 2.1 договору (в редакції, викладеній додатковою угодою №5 від 20.03.2019) постачальник передає споживачу у березні 2019 замовлений обсяг природного газу в кількості 4,000 тис.куб.м.

Актом приймання-передачі від 31.03.2019 сторони погодили розмір фактично переданого природного газу у березні 2019 в обсязі 8,831 тис.куб.м, що на 4,831 тис.куб.м більше, ніж було узгоджено сторонами у вказаному періоді.

Позивачем було надіслано відповідачу Акт-претензію за вих. №26-937-19 від 16.05.2019, у якій позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п. 3.13 та 5.7 договору та п. 1 Розділу VI Правил в розмірі 18 074,24 грн за різницю між замовленим в березні 2019 обсягом природного газу (4,000 тис.куб.м) та фактичним обсягом використаного відповідачем в березні 2019 природного газу за договорові (8,831 тис.куб.м).

27.09.2019 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) та Міським державним комунальним підприємством «Миколаївтеплокомуненерго» (споживач) було укладено договір №4159/1920-БО-21 постачання природного газу.

За цим договором постачальник зобов`язувався поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язувався оплатити його на умовах цього договору.

На виконання умов договору, позивач протягом жовтня 2019 - квітня 2020 передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 1 479 657,44 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2019, 30.11.2019, 31.12.2019, 31.01.2020, 28.02.2020, 31.03.2020, 30.04.2020.

Згідно п. 5.1. договору оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до пункту 7.2. договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 5.1., 5.6. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 17,8% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення.

З урахуванням того, що відповідачем зобов`язання з оплату вартості газу було виконано з порушенням строків, встановлених умовами договору №4159/1920-БО-21 від 27.09.2019, позивачем нараховано 1 081,26 пені, 9 802,21 грн інфляційних та 3 821,97 грн 3% річних.

14.04.2021 засновником Міського державного комунального підприємства «Миколаївтеплокомуненерго» - Миколаївською міською радою прийнято рішення №505 «Про припинення міського державного комунального підприємства «Миколаївтеплокомуненерго» шляхом його ліквідації», про що 16.04.2021 за №033000256 внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

14.06.2021 Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до комісії з припинення Міського державного комунального підприємства «Миколаївтеплокомуненерго» із вимогою на загальну суму 395 352,47 грн, з яких: за договором №5193/1617-БО-21 від 14.09.2016 114 477,48 грн інфляційних та 36 686,72 грн 3% річних; за договором №6139/1718-БО-21 від 21.09.2017 24 165,88 грн інфляційних та 16 347,95 грн 3% річних; за договором №6624/18-БО-21 від 11.10.2018 23 288,18 грн пені, 30 077,04 грн інфляційних, 18 099,21 грн 3% річних та 2 700,10 грн збитків; за договором №6623/18-ТЕ-21 від 11.10.2018 18 074,24 грн збитків; за договором №4159/1920-БО-21 від 27.09.2019 100 000,00 грн основного боргу, 8 393,10 грн інфляційних та 3 042,57 грн 3% річних. У вказаній вимозі позивач просив визнати грошові вимоги у загальній сумі 395 352,47 грн та включити їх до проміжного ліквідаційного балансу Міського державного комунального підприємства «Миколаївтеплокомуненерго», а також задовольнити грошові вимоги шляхом перерахування коштів у сумі 395 352,47 грн протягом 30 днів після отримання даної вимоги. Відповідач залишив вказану вимогу без відповіді.

24.06.2021 відповідач перерахував позивачу 100 000,00 грн як оплату за договором №4159/1920-БО-21 від 27.09.2019.

У зв`язку із залишенням відповідачем вимоги позивача без відповіді, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення 298 622,24 грн та зобов`язання включити грошові вимоги до проміжного ліквідаційного балансу.

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації (ч. 1 ст. 104 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 105 ЦК України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Згідно ч. 5 ст. 105 ЦК України строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора (ч. 6 ст. 105 ЦК України).

Як встановлено судом, у зв`язку із прийняттям рішення про ліквідацію відповідача, позивач звернувся до ліквідаційної комісії відповідача із грошовою вимогою кредитора на загальну суму 395 352,47 грн, яка виникла у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем договорів №5193/1617-БО-21 від 14.09.2016, №6139/1718-БО-21 від 21.09.2017, №6624/18-БО-21 від 11.10.2018, №6623/18-ТЕ-21 від 11.10.2018, №4159/1920-БО-21 від 27.09.2019. Відповідачем вказана вимога залишена без відповіді, 24.06.2021 відповідачем перераховано позивачу 100 000,00 грн як оплату за договором №4159/1920-БО-21 від 27.09.2019.

Загальний порядок ліквідації юридичної особи визначений ст. 111 ЦК України.

Згідно ч. 8 ст. 111 ЦК України ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду.

Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 112 ЦК України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

В силу ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до пункту 7.2. договору №6624/18-БО-21 від 11.10.2018 (в редакції, викладеній додатковою угодою №4 від 29.11.2018), у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 5.1., 5.6. цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно п. 7.2. договору №4159/1920-БО-21 від 27.09.2019, у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 5.1., 5.6. цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 17,8% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням цих положень, позивачем нараховано та заявлено у складі вимоги кредитора про включення до проміжного ліквідаційного балансу, а також до стягнення: за договором №5193/1617-БО-21 від 14.09.2016 114 477,48 грн інфляційних та 36 686,72 грн 3% річних; за договором №6139/1718-БО-21 від 21.09.2017 24 165,88 грн інфляційних та 16 347,95 грн 3% річних; за договором №6624/18-БО-21 від 11.10.2018 23 288,18 грн пені, 30 077,04 грн інфляційних та 18 099,21 грн 3% річних; за договором №4159/1920-БО-21 від 27.09.2019 1 081,26 пені, 9 802,21 грн інфляційних та 3 821,97 грн 3% річних.

30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

29.08.2021 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» від 14.07.2021, яким внесено зміни до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Відповідно до приписів ст. 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» (в редакції, викладеній Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу»), до заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість), відноситься, зокрема, заборгованість з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (у тому числі у разі заміни сторони у зобов`язанні та/або у разі правонаступництва), послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення населенню, а також організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, та залишилася непогашеною станом на 1 червня 2021 року (далі - заборгованість з різниці в тарифах), методика визначення якої затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 7 цього Закону в редакції, викладеній Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 1 червня 2021 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб:

підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 1 червня 2021 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону;

підлягають списанню, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями умов укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

Як встановлено судом, заборгованість за поставлений природний газ згідно договорів №5193/1617-БО-21 від 14.09.2016, №6139/1718-БО-21 від 21.09.2017, №6624/18-БО-21 від 11.10.2018, №6623/18-ТЕ-21 від 11.10.2018 була погашена до 01.06.2021, тобто, до дати, яка визначена Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» (в редакції, викладеній Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу»), а залишок основної заборгованості за договором №4159/1920-БО-21 від 27.09.2019 у розмірі 100 000,00 грн був сплачений відповідачем 24.06.2021, тобто, до дати набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», яким внесено зміни до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» та до моменту можливого укладення договору про реструктуризацію заборгованості, яка виникла згідно договору №4159/1920-БО-21 від 27.09.2019.

Доводи про необхідність вжиття сторонами дій щодо списання такої заборгованості відхиляються, оскільки для правильності висновку про відсутність правових підстав для нарахування штрафних санкцій такі обставини значення не мають. Суд зазначає, що запроваджені Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» (в редакції, викладеній Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу») заходи щодо забезпечення інтересів боржника у спосіб припинення стягнення нарахованих штрафних санкцій перед стягувачем та їх реалізація не перебувають в залежності від обставин формування реєстру, участі відповідача у визначеній процедурі списання чи вжиття заходів щодо списання такої заборгованості.

Отже, частина 1 статті 7 Закону про врегулювання заборгованості за спожитий природний газ є нормою прямої дії, а, відтак, її застосування до споживачів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов поряд з їх обов`язком щодо погашення заборгованості за спожитий природний газ у строк до 01.06.2021 або до моменту укладення договорів про реструктуризацію. При цьому, виконання даної норми не залежить від факту включення підприємства-споживача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки в силу частини 1 статті 58 Конституції України зазначений Закон не має зворотної дії в часі, не поширюється на правовідносини з розрахунків за поставлений природний газ, які проведено до набрання ним чинності, а визначає порядок врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, що не була погашена боржниками станом на 01.06.2021.

Слід також зазначити, що наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 17.10.2019 №242 Міське державне комунальне підприємство «Миколаївтеплокомуненерго» (ідентифікаційний код 30492187) включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії суб`єкта господарювання. Згідно інформації, що відображена в мережі Інтернет на сайті Міністерства розвитку громад та територій України (https://www.minregion.gov.ua), Міське державне комунальне підприємство «Миколаївтеплокомуненерго» (ідентифікаційний код 30492187) перебуває у Реєстрі теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за №233.

Водночас, положеннями Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» (в редакції, викладеній Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу»), як і Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» не передбачено необхідності повторного проходження усіх процедур для включення у Реєстр.

Враховуючи, що заборгованість за поставлений природний газ згідно договорів №5193/1617-БО-21 від 14.09.2016, №6139/1718-БО-21 від 21.09.2017, №6624/18-БО-21 від 11.10.2018, №6623/18-ТЕ-21 від 11.10.2018 була погашена до 01.06.2021 року, тобто, до дати, яка визначена Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», а залишок основної заборгованості за договором №4159/1920-БО-21 від 27.09.2019 у розмірі 100 000,00 грн був сплачений відповідачем 24.06.2021, тобто, до дати набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», яким внесено зміни до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» та до моменту можливого укладення договору про реструктуризацію заборгованості згідно договору №4159/1920-БО-21 від 27.09.2019, нараховані пеня, 3% річних та інфляційні, які нараховані за неналежне виконання умов вищевказаних договорів, підлягають списанню згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» (в редакції, викладеній Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу»).

Позивачем також нараховано та заявлено у складі вимоги кредитора про включення до проміжного ліквідаційного балансу, а також до стягнення: за договором №6624/18-БО-21 від 11.10.2018 2 700,10 грн збитків, за договором №6623/18-ТЕ-21 від 11.10.2018 18 074,24 грн збитків.

Як вбачається з матеріалів справи, вимоги в частині збитків позивач обґрунтовує тим, що відповідно до умов п. 3.13. договору №6624/18-БО-21 від 11.10.2018 в редакції, викладеній додатковою угодою №4 від 29.11.2018 та договору №6623/18-ТЕ-21 від 11.10.2018 в редакції, викладеній додатковою угодою №4 від 29.11.2018, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1 цього договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному пунктом 5.7 цього договору. При цьому розмір збитків визначається наступним чином:

3.13.1. якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період;

3.13.2. якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою:

В = (Vф - Vn) ? Ц ? К,

де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за цим договором відповідно до акту приймання - передачі природного газу;

Vn - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в пункті 2.1. цього договору;

Ц - ціна природного газу за цим договором; К - коефіцієнт, який дорівнює 0,5.

Згідно з п. 5.7. договорів в редакції, викладеній додатковими угодами №4 від 29.11.2018 відшкодування постачальнику вартості збитків, розрахованих відповідно до умов пункту 13 цього договору, здійснюється наступним чином:

- постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив пункт 3.9 цього договору та не надав акт приймання-передачі, використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м) та замовлених обсягів, визначених пунктом 2.1 цього договору, розраховує збитки відповідно до підпунктів 3.13.1 або 3.13.2 пункту 3.13 цього договору;

- постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;

- споживач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.

У разі, якщо протягом зазначеного періоду споживач не відшкодував (не повністю відшкодував) постачальнику збитки, споживач несе відповідальність перед постачальником на загальних умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України.

Позивачем надсилалися адресу відповідача акти-претензії із вимогами сплатити збитки на підставі п. 3.13 та 5.7. договору, які залишені відповідачем без задоволення.

В силу п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 174 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання.

Відповідно до ч. 1 п. 8 ст. 16 ЦК України відшкодування збитків є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв`язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки.

Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення. При цьому, враховано, що збиток - це грошова оцінка шкоди, яка підлягає відшкодуванню за неможливості, недоцільності або у разі відмови потерпілого від відшкодування шкоди в натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 623 ЦК України відшкодуванню підлягають збитки, що завдані правопорушенням.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 226 ГК України, учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов`язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб`єктам, - зобов`язаний відшкодувати на вимогу цих суб`єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі. Сторона, яка порушила своє зобов`язання або напевно знає, що порушить його при настанні строку виконання, повинна невідкладно повідомити про це другу сторону. У протилежному випадку ця сторона позбавляється права посилатися на невжиття другою стороною заходів запобігання збитків та вимагати відповідного зменшення розміру збитків.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

Відсутність хоча б одного із вищеперелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована, як правопорушення.

Отже, твердження позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку між такою поведінкою і заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом підлягали доведенню позивачем перед судом.

Що стосується вини боржника у порушенні зобов`язання, то вона презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Умовами розділу 2 договорів сторони передбачили замовлені обсяги природного газу, які можуть переглядатися та коригуватися за ініціативою споживача.

Сторони договору передбачили, що допускається відхилення обсягів використання природного газу від замовленого обсягу протягом відповідного розрахункового періоду в розмірі плюс/мінус п`ять відсотків від визначеного в п. 2.1. обсягу (п. 2.5 договору).

Пунктом 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496 (розділу VI в редакції, який був чинним на момент існування спірних правовідносин) передбачено, що відшкодування збитків споживачем, який не є побутовим, постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках: якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період; якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за відповідною формулою.

Відповідно до пункту 2 розділу VI Правил постачання природного газу у договорі постачання між постачальником та споживачем, що не є побутовим, може встановлюватись допустима величина відхилення від підтверджених обсягів природного газу, в межах якої не здійснюються заходи, визначені пунктом 1 цього розділу.

За результатами виявлених порушень представником постачальника складається акт-претензія. Акт-претензія, у якому зазначаються підстави та розмір нарахованих збитків, складається в двох примірниках, один з яких надсилається (надається) споживачу (з позначкою про вручення), а споживач зобов`язаний протягом двадцяти робочих днів з моменту його отримання відшкодувати постачальнику завдані збитки або написати мотивовану відмову від їх повного або часткового відшкодування. У випадку не реагування у встановлений строк на акт-претензію або невідшкодування завданих збитків постачальник має право звернутись до суду.

Таким чином, враховуючи, зокрема, положення пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу та те, що договором передбачено обсяги природного газу та встановлена допустима величина відхилення від підтверджених обсягів природного газу (в розмірі до 5,0 відсотків без проведення коригування), позивач має право вимагати від споживача відшкодування збитків, у разі підтвердження факту, що за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший чи більший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем).

При цьому визначальним є те, що пункт 1 розділу VI Правил постачання природного газу передбачає таку можливість щодо відшкодування збитків споживачем. Проте, наявність такого права не вказує на безумовну можливість стягнення суми в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період. Вказане право на стягнення збитків зі споживача не звільняє постачальника (позивача) від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку передбаченому Господарського процесуального кодексу України.

До того ж, пунктом 1 розділу VI Правил постачання природного газу передбачено лише максимально допустимий розмір збитків, а саме розмір, що не є більшим подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період.

Звертаючись до суду з вимогою про відшкодування збитків, позивач, зокрема, посилаючись на пункт 1 розділу VI Правил постачання природного газу, підтвердив існування різниці між об`ємом замовленого та фактично спожитого відповідачем газу, здійснив розрахунок виходячи з вартості перевищених/невикористаних обсягів газу та подвійної облікової ставки НБУ у спірному період, при цьому, не надав жодних доказів в підтвердження понесення збитків від такої різниці та саме у заявленому розмірі.

З урахування наведених вище обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено існування повного складу цивільного правопорушення, зокрема, збитки та їх розмір, що виключає підстави для задоволення позову у відповідній частині вимог.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зокрема, у постанові від 25.08.2021 у справі №911/3215/20.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги безпідставні та необґрунтовані, а тому до задоволення не підлягають.

Оскільки спір виник з вини позивача, то судові витрати по розгляду справи необхідно покласти на позивача відповідно до ст. 129 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Судовий збір залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

В судовому засіданні 06.12.2021 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 16.12.2021.

Суддя Мазовіта А.Б.