УХВАЛА

м. Київ

23.12.2021Справа № 910/2410/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С., за участю секретаря судового засідання П`янковської Т.В., розглянув у відкритому судовому засіданні

заяву Державного підприємства «Національний центр ділового та культурного співробітництва «Український дім» про поновлення строку для пред`явлення до виконання та видачу дубліката судового наказу у справі

за позовом Державного підпри ємства «Національний центр ділового та культурного співробітництва «Український дім»

до Державного комерційного підприємства «Український культурний центр»

про стягнення заборгованості в сумі 33 827, 43 грн,

за участі представників:

стягувача - Майдаченко І.В.,

боржника - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Національний центр ділового та культурного співробітництва «Український дім» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного комерційного підприємства «Український культурний центр» про стягнення заборгованості в сумі 33 827, 43 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.03.2016 позовні вимоги було задоволено частково, внаслідок чого стягнуто з Державного комерційного підприємства «Український культурний центр» на користь Державного підприємства «Національний центр ділового та культурного співробітництва «Український дім» 19 920, 00 грн основного боргу, 4 355, 11 грн пені, 666, 36 грн 3% річних, 8 884, 32 грн збитків від інфляції та 1 377, 93 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

04.04.2016 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2016 у справі № 910/2410/16 видано наказ.

26.11.2021 від позивача надійшла заява, у якій він просить видати дублікат судового наказу та поновити пропущений строк для пред`явлення наказу до виконання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2021 вказану заяву було повернуто без розгляду.

16.12.2021 від позивача повторно надійшла заява, у якій він просить видати дублікат судового наказу та поновити пропущений строк для пред`явлення наказу до виконання.

Доводи заяви мотивовані тим, що наказ Господарського суду міста Києва від 04.04.2016 був вчасно пред`явлений до виконання, але в подальшому за інформацією державного виконавця був повернутий стягувачу відповідно до постанови від 23.12.2016. Разом з цим заявник стверджує, що вказану постанову він не отримував, з огляду на що є підстави стверджувати про втрату виконавчого документа та наявності підстав для поновлення строку його пред`явлення до виконання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2021 призначено розгляд заяви на 23.12.2021.

У судове засідання 23.12.2021 з`явився представник стягувача, який доводи заяви підтримав і просив її задовольнити, інші учасники справи в судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.03.2016 позовні вимоги було задоволено частково, внаслідок чого стягнуто з Державного комерційного підприємства «Український культурний центр» на користь Державного підприємства «Національний центр ділового та культурного співробітництва «Український дім» 19 920, 00 грн основного боргу, 4 355, 11 грн пені, 666, 36 грн 3% річних, 8 884, 32 грн збитків від інфляції та 1 377, 93 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

04.04.2016 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2016 у справі № 910/2410/16 видано наказ.

Вказаний наказ був пред`явлений стягувачем на виконання до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві й 10.05.2016 державним виконавцем Бойко М.Д. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51033123.

23.12.2016 державним виконавцем, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, чинній на момент винесення постанови).

В подальшому 05.10.2021 позивач звернувся до виконавчої служби із заявою № 1/425, в якій просив повідомити про хід виконавчого провадження.

Листом № 1752014 від 18.10.2021 Шевченківський відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомив, що постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та оригінал виконавчого документа направлено на Державного підприємства «Національний центр ділового та культурного співробітництва «Український дім». Також повідомлено про неможливість надати більш детальну інформацію з огляду на те, що матеріали виконавчих проваджень, завершених у 2016 році знищені за терміном зберігання.

Звертаючись до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення до виконання та видачу дубліката судового наказу заявник вказує, що постанову про повернення виконавчого документа та оригінал судового наказу він не отримував, з огляду на що є підстави стверджувати про втрату виконавчого документа та наявність підстав для поновлення строку його пред`явлення до виконання.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту 19.4 пункту 1 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Тобто обов`язковою умовою видачі дубліката наказу є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання.

На момент видачі наказу (04.04.2016) та на час відкриття виконавчого провадження № 51033123 (постанова від 10.05.2016) діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV), який передбачав, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання (пункт 2 частини 1 статті 22, пункт 1 частини 1 статі 23).

Водночас 05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно з пунктом 5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом, а згідно з частиною 1 статті 12 - виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Таким чином, на момент набрання чинності Законом № 1404-VIII строк пред`явлення наказу Господарського суду міста Києва від 04.04.2016 № 910/2410/16 ще не закінчився (був встановлений до 01.04.2017 та перервався пред`явленням до виконання 06.05.2016), а тому, з урахуванням положень пункту 5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» та частини 1 статті 12 Закону № 1404-VIII, на цей наказ поширюється положення щодо збільшення строку для його пред`явлення до виконання до трьох років.

Згідно з пунктом 1 частини 4, частиною 5 статті 12 Закону № 1404-VIII строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Відповідно до частини 5 статті 37 Закону № 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

З листа Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 1752014 від 18.10.2021 вбачається, що 23.12.2016 державним виконавцем, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV (відсутність у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними), яку разом з оригіналом виконавчого документа направлено стягувачу. Також виконавчою службою повідомлено, що матеріали виконавчих проваджень, завершених у 2016 році, знищені за терміном зберігання.

Таким чином, у даному випадку строк пред`явлення виконавчого документа до виконання перервався у зв`язку зі зверненням стягувача 06.05.2016 до органу ДВС для його примусового виконання. Після повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю виконання в повному обсязі, строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, тобто з 23.12.2016 (дата винесення постанови), і становить три роки.

Стягувач із заявою про видачу дублікату наказу звернувся до суду 16.12.2021, тобто поза межами строку для пред`явлення його до примусового виконання.

За приписом частини 6 статті 12 Закону № 1404-VIII стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Водночас, стаття перша Закону № 1404-VIII визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В контексті викладеного, суд вважає релевантною позицію Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у рішенні в справі «Чірікоста і Віола проти Італії», за якою сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

В межах обставин даної справи, відсутні докази того, що заявник здійснював заходи щодо отримання інформації про хід виконання рішення суду, прийнятого на його користь.

Враховуючи тривалий період такої бездіяльності (майже 5 років), суд не вбачає підстав для поновлення пропущеного строку на пред`явлення наказу до виконання. З цих же підстав суд відхиляє доводи про неотримання постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа та оригіналу наказу.

У пункті 48 постанови від 21.08.2019 у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Враховуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку про те, що заявник пропустив строк пред`явлення наказу до виконання та не надав доказів поважності причин пропуску такого строку, які б перешкодили йому дізнатися про повернення виконавчого документа та пред`явити виконавчий лист до виконання у встановлений законом строк, у зв`язку з чим у задоволенні поданої заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Державного підприємства «Національний центр ділового та культурного співробітництва «Український дім» про поновлення строку для пред`явлення до виконання та видачу дубліката судового наказу - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 23.12.2021.

Суддя О.С. Комарова