ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2021 р. Справа№ 910/6297/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Іоннікової І.А.

Розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Розумне Будівництво" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2021 у справі №910/6297/21 (суддя Курдельчук І.Д., м. Київ, повний текст рішення складено 24.06.2021)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Смартбудінвест",

м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Розумне Будівництво",

м. Київ

про стягнення 207 811,90 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Смартбудінвест" (далі - позивач/ТОВ "Смартбудінвест") звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Розумне Будівництво" (далі - відповідач/ТОВ "Розумне Будівництво") про стягнення боргу у розмірі 207 811,90 грн за Договором перевезення вантажу від 01.11.2018 №01-11/18, з яких: 173 800,00 грн основного боргу, 11 446,99 грн - пені; 9 356,63 грн - 3% річних та 14 008,28 грн- інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором перевезення вантажу щодо своєчасної оплати наданих та прийнятих з оформленням актів послуг.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.06.2021 у справі №910/6297/21 позов ТОВ "Смартбудінвест" до ТОВ "Розумне Будівництво" про стягнення 207 811,90 грн задоволено повністю

Стягнуто з ТОВ "Розумне Будівництво" на користь ТОВ "Смартбудінвест" 173 800,00 грн основної заборгованості; 11 446,99 грн пені, 9 356,63 грн 3%річних, 14 008,28 грн інфляційних втрат та 3 117,18 грн судового збору.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції з посиланням на приписи ст.ст. 525, 526, 546, 625, 629 Цивільного кодексу України та ст.ст. 193, 307 Господарського кодексу України встановив факт надання позивачем послуг з перевезення вантажу на суму 339 900,00 та факт часткової оплати відповідачем наданих позивачем послуг у розмірі 166 100,00 грн і, відповідно, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ТОВ "Смартбудінвест" в повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням ТОВ "Розумне Будівництво" (далі - скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2021 у справі №910/6297/21 та прийняти нове, яким у задоволені позовних вимог ТОВ "Смартбудінвест" відмовити.

Скаржник зазначає, що поза увагою місцевого господарського суду залишився той факт, що надані позивачем товарно-транспорті накладні, рахунок - фактура та акти виконаних робіт, які містять у собі ознаки підроблення підпису директора ТОВ «Розумне Будівництво» та печатки відповідача. Заявник апеляційної скарги зазначає, що на підтвердження фактів підроблення підпису та печатки відповідача ТОВ «Розумне Будівництво» було надано до суду першої інстанції власний примірник договору, який у зовнішньому вигляді має суттєві відмінності від тієї копії аналогічного Договору надано позивачем. Скаржник зазначає, що наданий позивачем примірник договору містить лише печатку підприємства, у той час, як примірник відповідача містить печатку і підпис директора. З а даним фактом було відкрито кримінальне провадження. Також, заявник апеляційної скарги вважає, що поза увагою місцевого господарського суду залишилися положення п. 1.5. Договору.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду апеляційної інстанції у встановлений строк не надходив.

Частиною 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив на апеляційну скаргу через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням. Відтак, приймаючи до уваги, що позивач у строк, встановлений судом апеляційної інстанції не подав відзиву на апеляційну скаргу, суд дійшов висновку, що неподання останнім відзиву не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2021 апеляційну скаргу ТОВ "Розумне Будівництво" у справі №910/6297/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Шаптала Є.Ю., Іоннікова І.А.

Апеляційна скарга ТОВ "Розумне Будівництво" подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Оскільки у суді апеляційної інстанції матеріали справи №910/6297/21 відсутні, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2021 вирішено витребувати з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6297/21 за позовом ТОВ "Смартбудінвест" до ТОВ "Розумне Будівництво" про стягнення 207 811,90 грн та відкласти розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою ТОВ "Розумне Будівництво" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2021 у справі №910/6297/21 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/6297/21.

27.07.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/6297/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2021 апеляційну скаргу ТОВ "Розумне Будівництво" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2021 у справі №910/6297/21 - залишено без руху; роз`яснено ТОВ "Розумне Будівництво", що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунення недоліків.

Однак з 09.08.2021 по 30.08.2021 суддя Разіна Т.І. (головуючий суддя) перебувала у відпустці та з 31.08.2021 по 06.09.2021 суддя Разіна Т.І. (головуючий суддя) перебувала на лікарняному.

13.08.2021 до Північного апеляційного господарського суду ТОВ "Розумне Будівництво" надійшла заява, зокрема, із доказами сплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/6297/21; розгляд апеляційної скарги ТОВ "Розумне Будівництво" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2021 у справі №910/6297/21 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Розгляд судом апеляційним господарським судом клопотань скаржника

Розглянувши клопотання відповідача про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, з метою встановлення справжності підписів від імені відповідача, на які посилається позивач, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" визначено, що судовою експертизою є дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (частини 1 - 3 ст. 99 ГПК України.

Частиною 1 ст. 99 ГПК України встановлено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Із сукупності наведених норм вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, дослідивши обставини, викладені у клопотанні позивача, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для призначення почеркознавчої експертизи, оскільки відсутня необхідність у спеціальних знаннях для встановлення обставин справи, що стосується предмету доказування, спір може бути розглянуто за наявними в матеріалах справи доказами.

Щодо клопотання відповідача про витребування доказів, суд апеляційної інстанції, розглянувши вказане клопотання, дійшов висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ГПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Разом з цим, клопотання про витребування доказів зазначеним вимогам не відповідає.

Крім того, витребування доказів є правом, а не обов`язком суду.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як убачається із матеріалів, 01.11.2018 між ТОВ "Смартбудінвест", як перевізником до ТОВ "Розумне Будівництво", як відправником укладено Договір перевезення вантажу від 01.11.2018 №01-11/18 (далі - Договір), за відповідно п.1.1. якого перевізник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, доставляти автомобілем, яким він користується на законних підставах (надалі - транспортний засіб), довірений йому відправником вантаж до пункту призначення і видавати його зазначеним відправником та уповноваженим на одержання вантажу одержувачам, а відправник зобов`язується сплачувати за перевезення вантажів встановлену цим Договором плату.

Об`єкт перевезення та інші особливі умови договору визначаються сторонами у формі усного замовлення та відображаються в товарно-транспортних документах (подорожніх листах), які надаються перевізнику з вантажем при кожному перевезенні ( п. 1.2. Договору).

Згідно із п. 1.5. Договору розрахунки між відправником та перевізником здійснюються відповідно до діючого законодавства та нормативно-правових актів України не пізніше 3 днів з моменту отримання оригіналів документів: рахунку-фактури, товарно-транспортної накладної (CMR) з відміткою одержувача про прийняття вантажу, податкових накладних (у випадках, передбачених законодавством) та акту виконаних робіт (у разі його оформлення), якщо інше не обумовлено Заявкою;

Розмір оплати послуг узгоджується сторонами вказуються в рахунку-фактури Перевізника ( п. 1.7. Договору).

Позивачем здійснено перевезення, що підтверджується наступними товарно-транспортними накладними, які додано до матеріалів справи: №168/1 від 15.05.2019; №168/2 від 15.05.2019; №168/3 від 15.05.2019; №169/4 від 15.05.2019; №170/4 від 20.05.2019; №170/3 від 20.05.2019; №170/2 від 20.05.2019; №170/1 від 20.05.2019; №169/5 від 15.05.2019; №169/6 від 15.05.2019; №169/7 від 15.05.2019; №169/8 від 15.05.2019; №169/9 від 15.05.2019; №169/10 від 15.05.2019; №170/5 від 20.05.2019; №170/6 від 20.05.2019; №170/7 від 20.05.2019; №170/8 від 20.05.2019; №170/9 від 20.05.2019; №170/10 від 20.05.2019; №170/11 від 20.05.2019; №170/12 від 20.05.2019..

На виконання умов Договору позивачем було надано послуги, які прийняті відповідачем без зауважень на загальну суму 339 900,00 грн, що підтверджується такими актами прийому-здачі виконаних робіт (наданих послуг): №19 від 20.05.2019 на суму 185 400 грн. та №18 від 16.05.2019 на суму 154 500,00 грн.

Вказані акти підписані повноважними представниками сторін і скріплено печатками без зауважень.

Позивач виставив Відповідачу рахунок для оплати №12 від 15.05.2019 на суму 339 900,00грн.

При цьому на даному рахунку міститься рукописна позначка «Отримав, Баюн Д.О. 15.05.2015», та підпис останнього.

За наданим рахунком відповідачем частково сплачені грошові кошти за надані послуги в розмірі 166 100,00грн.

Таким чином, неоплаченою залишилась заборгованість відповідача перед Позивачем в розмірі 173 800,00 грн.

Позивачем були виписані за зареєстровані податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 339 900,00грн. копії яких надано до матеріалів справи разом із Квитанціями про реєстрацію останніх в Єдиному реєстрі накладних.

30.12.2020 року позивачем на адресу відповідача була направлена претензія з вимогою про сплату заборгованості в розмірі 173 800,00 грн та акт звірки взаєморозрахунків.

Відповіді на претензію відповідач не надав, акт звірки не підписав, заборгованість не оплатив.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Предметом даного спору є вимога позивача до відповідача про стягнення 173 800,00 грн основного боргу, 11 446,99 грн пені; 9 356,63 грн 3% річних та 14 008,28 грн інфляційних втрат.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 626, частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 6 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Правовідносини, які виникли між сторонами за своєю правовою природою є договором перевезення.

Згідно зі статтею 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

За приписами ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

У відповідності до ч.ч. 1,2 статті 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання, зокрема, автомобільними дорогами; суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Частинами 1,2 ст.307 Господарського кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланкам перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною першою ст.193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 610, ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Встановивши факт порушення відповідачем зобов`язань за договором щодо повної оплати послуг з перевезення, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача основної заборгованості у розмірі 173 800,00 грн основного боргу Відповідно до ст.920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно ч. 1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

За приписами ч. 1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ст. 230 Господарського кодексу України).

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 1.6. Договору визначено, що за порушення аідправником терміну розрахунку з Перевізника на умовах, визначеними даним Договором, компенсує перевізника затримку пенею в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу кожний день прострочення.

Колегія суддів вважає, що відповідач є таким, що прострочив оплату наданих послуг з перевезення у строк, визначений умовами договору, і не довів, що невиконання зобов`язань за договором сталося внаслідок протиправних дій позивача.

Згідно з ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У зв`язку з порушенням відповідачем строку оплати наданих послуг, позивачем нараховано пеню у розмірі 11 446,99 грн пені.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що наданий позивачем розрахунок є арифметично правильним та нарахованим відповідно до чинного законодавства, а тому суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, є арифметично правильним та нарахованим відповідно до чинного законодавства, а тому суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених відповідачем в апеляційній скарзі

Відповідач піддає сумніву печатку та підпис директора ТОВ "Розумне Будівництво" на рахунках на оплату, товарно - транспортних накладних та актах здачі - приймання робіт.

Разом з тим, відповідачем не надано жодних доказів того, що будь-яка особа підприємства відповідача була притягнута до відповідальності за незаконне користування печаткою чи докази втрати печатки (в т.ч. і у період підписання Договору, рахунків на оплату, товарно - транспортних накладних та актів здачі - приймання робіт).

Так, у апеляційній скарзі відповідач стверджує про те, що за фактом підроблення підпису та печатки відповідача було відкрито кримінальне провадження та внесено відповідні відомості до ЄРДС. Однак, таких доказів до апеляційної скарги скаржником не додано.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що досудове розслідування кримінального провадження не є остаточним рішенням (вироком), яким завершено кримінальне провадження, а лише відображає проведення досудового розслідування за заявою особи для встановлення обставин, на які посилається така особа. Крім того, в процесі проведення досудового розслідування дії, за якими було порушено кримінальне провадження, можуть бути перекваліфіковані, а тому відкриття кримінального провадження не може вважатись єдиним належним доказом у справі. Тобто у розгляді даної справи необхідно оцінювати всі докази в їх сукупності, що й було зроблено судом першої інстанції.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 911/918/15 та від 24.01.2020 у справі № 911/5310/14.

Таким чином, відтиск печатки підприємства, наявний на договорі, рахунках на оплату, товарно - транспортних накладних та актах здачі- приймання робіт є не обов`язковим, але підтверджує факт підпису договору, рахунків на оплату, товарно - транспортних накладних та актів здачі - приймання робіт уповноваженою особою підприємства, а відповідно і участь відповідача у таких господарських операціях.

Згідно із положеннями Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні":

- підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9);

- первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. (частина друга статті 9);

- господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (стаття 1).

- первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію (стаття 1).

13.11. За приписами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (з подальшими змінами і в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):

- господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. (абзац другий пункту 2.1);

- первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (абзац перший пункту 2.1 в редакції, чинній з 26.05.2017);

- первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (абзац перший пункту 2.1 в редакції, чинній з 26.05.2017);

- документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. (абзац перший пункту 2.5);

- первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників. (пункт 2.15).

13.12. Видаткова накладна у разі належного її оформлення та відповідності вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є первинним обліковим документом, який фіксує та підтверджує господарську операцію і є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

13.13.Визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця).

У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Відповідно до статті 58-1 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим. Виготовлення, продаж та/або придбання печаток здійснюється без одержання будь-яких документів дозвільного характеру.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18 та від 29.01.2020 у справі №916/922/19.

Крім того, додатковим свідченням на підтвердження факту здійснення позивачем перевезення були виписані за зареєстровані податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 339 900,00грн. копії яких надано до матеріалів справи разом із Квитанціями про реєстрацію останніх в Єдиному реєстрі накладних.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог, у зв`язку з їх доведеністю та обґрунтованістю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2021 у справі №910/6297/21, відповідно, апеляційна скарга ТОВ "Розумне Будівництво" є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Розподіл судових витрат

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України судом покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 8, 74, 129, 240, 267-270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Розумне Будівництво" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2021 у справі №910/6297/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/6297/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Є.Ю. Шаптала

І.А. Іоннікова