ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2021 р. Справа№ 910/17743/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гарник Л.Л.

суддів: Доманської М.Л.

Ткаченка Б.О.

секретар судового засідання Ковган О.І.

за участю представників учасників справи відповідно до протоколу судового засідання від 25.11.2021

розглянувши апеляційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Аврора-У» арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2021

у справі № 910/17743/18

за позовом ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Аврора-У" арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича

до Приватного акціонерного товариства "Асфальтобетонний завод "АБ Столичний"

про зобов`язання виконати дії

в межах справи №910/17743/18

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Стар інвестмент ван" (правонаступник Публічного акціонерного товариства "Авант-банк")

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аврора-У"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/17743/18 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Стар інвестмент ван" (правонаступник Публічного акціонерного товариства "Авант-банк") про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Аврора-У" (далі - ТОВ "Аврора-У", позивач) на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою Господарського суду міста Києва від 06.08.2019.

28.12.2019 ліквідатор ТОВ "Аврора-У" арбітражний керуючий Демчан Олександр Іванович (далі Демчан О.І.) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Асфальтобетонний завод "АБ Столичний" (далі - ПрАТ "Асфальтобетонний завод "АБ Столичний", відповідач), у якому просив зобов`язати відповідача передати за актом приймання-передачі наступний товар (далі - товар):

- елемент огорожі: плита П-6 Ви (2.5х3.85) в кількості 1 000 шт. вартістю 1 750 000 грн.,

- елемент огорожі: плита паркану ПО-2 (2.5x2.5) в кількості 1 000 шт. вартістю 1 250 000 грн.;

- асфальтобетонна суміш: ЩЧР-10 щебінь чорний фр.5-10 в кількості 1 500 тонн вартістю 1 171 500 грн.;

- асфальтобетонна суміш: ЩЧР-20 щебінь чорний фр. 10-20 в кількості 1 500 тонн вартістю 1 162 500 грн.;

- асфальтобетонна суміш: ЩЧР-40 щебінь чорний фр.20-40 в кількості 1 500 тонн вартістю 1 119 000 грн.;

- мінеральний порошок в кількості 1 000 тонн вартістю 600 000 грн.;

- гарячий пісок в кількості 1 000 тонн вартістю 446 000 грн.;

- вироби та конструкції: плита опорна КЦО-2-И в кількості 4 000 шт. вартістю 4 620 000 грн.;

- вироби та конструкції: плита кільце опорне КО-6 в кількості 1 000 шт. вартістю 90 000 грн.

Позовні вимоги ТОВ "Аврора-У" обґрунтовані неналежним виконанням ПрАТ "Асфальтобетонний завод "АБ Столичний" зобов`язань за договором зберігання від 10.11.2014 № 4-280 щодо повернення боржнику товару, переданого на зберігання після того як цей товар був придбаний боржником у ПрАТ "Асфальтобетонний завод "АБ Столичний" за договором постачання продукції від 09.11.2014 № 11/2014ТБ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2020 у справі № 910/17743/18 позов ліквідатора ТОВ "Аврора-У" Демчана О. І. задоволено повністю; зобов`язано ПрАТ "Асфальтобетонний завод "АБ Столичний" передати за актом приймання-передачі ліквідатору ТОВ "Аврора-У" Демчану О. І. наступний товар: елемент огорожі: плита П-6 Ви (2.5х3.85) у кількості 1 000 шт. вартістю 1 750 000 грн., елемент огорожі: плита паркану ПО-2 (2.5x2.5) у кількості 1 000 шт. вартістю 1 250 000 грн.; асфальтобетонну суміш: ЩЧР-10. Щебінь чорний, фр.5-10 у кількості 1 500 тонн вартістю 1 171 500 грн.; асфальтобетонну суміш: ЩЧР-20. Щебінь чорний, фр. 10-20 у кількості 150 тонн вартістю 1 162 500 грн.; асфальтобетонну суміш: ЩЧР-40. Щебінь чорний, фр.20-40 у кількості 1 500 тонн вартістю 1 119 000 грн.; мінеральний порошок у кількості 1 000 тонн вартістю 600 000 грн.; гарячий пісок у кількості 1 000 тонн вартістю 446 000 грн.; вироби та конструкції: плита опорна КЦО-2-И у кількості 4 000 шт. вартістю 4 620 000 грн.; вироби та конструкції: плита кільце опорне КО-6 у кількості 1 000 шт. вартістю 90 000 грн.; стягнуто з ПрАТ "Асфальтобетонний завод "АБ Столичний" на користь ліквідатора ТОВ "Аврора-У" Демчана О. І. судовий збір в розмірі 2 102 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.08.2020 ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.06.2020 у справі № 910/17743/18 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову ліквідатора ТОВ "Аврора-У" Демчана О. І. відмовлено у повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 28.01.2021 касаційну скаргу ТОВ "Аврора-У" задоволено частково; постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.08.2020 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.06.2020 у справі № 910/17743/18 скасовано повністю; справу № 910/17743/18 направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що місцевим та апеляційним господарським судом в межах наданих їм повноважень не забезпечено дотримання принципу змагальності та найбільш відповідного цьому принципу стандарту доказування - стандарту переваги більш вагомих доказів.

Верховний Суд зазначив, що аналіз змісту ухвалених у справі судових рішень свідчить, що суди попередніх інстанцій не здійснили належного дослідження усієї сукупності наявних в матеріалах справи доказів щодо набуття ТОВ "Аврора-У" права на товар, передачі його на зберігання відповідачу та перебування цього товару на збережені в останнього.

Суд зауважив, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є компетенцією виключно національних судів першої та апеляційної інстанцій. Проте зважаючи на прецеденту практику ЄСПЛ, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Однак місцевим господарським судом, як і судом апеляційної інстанції в межах наданих повноважень, не надано оцінки долученому позивачем до матеріалів справи фінансовому звіту ТзОВ "Аврора-У" станом на 30.09.2015, відповідно до якого у боржника відображена кредиторська заборгованість за товари, роботи, послуги в розмірі 97 079 грн., яка згідно Розшифровки статей фінансової звітності рахується перед АЗ АБ Столичний (податковий номер 04012321), дата виникнення заборгованості - 31.12.2014.

Також судами попередніх інстанцій залишено поза увагою наявний в справі витяг від 22.09.2015 № 47916202 про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна ТОВ "Аврора-У" на підставі договору застави від 22.09.2015 № З-Ю/12/067, об`єктом обтяження в якому значаться товари в обороті (будматеріали) всього 630 844 найменувань, балансовою вартістю 95 393 183,33 грн. та фото таблиці, долучені до звіту з незалежної оцінки належних ТОВ "Аврора-У" товарів в обороті від 22.09.2015, виконаному ТОВ "Експерт-Альянс" за замовленням АТ "Авант-Банк", на яких зображені товари в обороті згідно переліку, що належать ТОВ "Експерт-Альянс" із зазначенням їх місця знаходження за адресою 03045, м. Київ, Новопирогівська, 60, яка відповідає тій, що вказана у Договорі зберігання від 10.11.2014 № 4-280.

До того ж судами залишено без належної оцінки співвідношення найменування товару (продукції), відображене у звітах з незалежної оцінки належних ТОВ "Аврора-У" товарів в обороті від 22.09.2015 та від 20.11.2015, виконаних ТОВ "Експерт-Альянс" за замовленням АТ "Авант-Банк" для укладення договору застави з боржником з найменуванням товару, погодженим сторонами у Специфікації до Договору поставки від 09.11.2014 № 11/2014ТБ, факт підписання якої, як і самого договору, сторонами не заперечується.

Аналогічно місцевим та апеляційним господарським судом не надано оцінки:

- договору добровільного страхування майна від 22.09.2015 № 227/15-Из/Ц1, укладеному між ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал страхування", ТОВ "Аврора-У" та АТ "Авант-Банк", предметом якого було майно, найменування якого згідно Переліку майна і розрахунку страхових платежів (додаток № 1 до Договору страхування від 22.09.2015 № 227/15-Из/Ц1) відповідає найменуванню товару, погодженому сторонами у Специфікації до Договору поставки від 09.11.2014 № 11/2014ТБ;

- платіжному дорученню від 25.09.2015 № 1 про сплату страхового платежу за договором страхування на суму 79 120 грн., розпорядженню АТ "Авант Банк" від 22.09.2015 та меморіальному ордеру від 22.09.2015 № 1586614 з призначенням платежу: "оприбуткування застави зг. дог. застави № З-Ю/15/067 від 22.09.2015 за кредит. договором К-Ю/15/036 від 22.09.2015" на суму 92 000 000 грн.;

- поясненням позивача з приводу того, що ліквідатору ТОВ "Аврора-У" Демчану О.І. не передавалися документи про господарську діяльність боржника від колишнього керівництва, у зв`язку з чим 06.09.2019 ним подано до суду клопотання про зобов`язання колишнього керівника ТОВ "Аврора-У" передати бухгалтерську та іншу документацію боржника, яке ухвалою суду від 23.09.2019 у справі № 910/17743/18 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/84384141) задоволено повністю, однак виконавче провадження з її виконання досі триває.

Попри це місцевий господарський суд разом із судом апеляційної інстанції наведені наскрізні протягом усього розгляду справи аргументи позивача залишили поза увагою, в тому рахунку не з`ясували зміст поданого клопотання, чи була виконана відповідна ухвала суду, яка документація була передана ліквідатору тощо.

Верховний Суд зауважив, що розглядаючи позов в межах справи про банкрутство, суд в провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника не повинен обмежуватися дослідженням доказів, наданих заявником та іншими учасниками провадження (матеріали позовного провадження), але має в силу наведених вище особливостей природи банкрутства надавати оцінку заявленим вимогам з урахуванням дослідження усієї сукупності доказів, в тому рахунку і тих, що містяться в матеріалах справи про банкрутство боржника (аналогічний висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.11.2019 у справі № 911/2548/18 ).

Окрім того, судами попередніх інстанцій в контексті набуття ТОВ "Аврора-У" права власності на товар, переданий на зберігання відповідачу, не надано оцінки змісту пункту 1.4 Договору зберігання від 10.11.2014 № 4-280, в якому сторони погодили, що товар який передається поклажодавцем на відповідальне зберігання протягом дії договору є власністю поклажодавця та пунктам 4.1, 4.2 цього Договору, в яких сторони визначили вартість зберігання товару та розрахунки за даним Договором .

Також судом першої інстанції та апеляційним господарським судом, в межах наданих їм повноважень нормами процесуального закону, не досліджувалося з урахуванням змісту спірних правовідносин питання факту оплати послуг за Договором зберігання від 10.11.2014 № 4-280.

Частиною четвертою статті 74 ГПК України передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Отже, відповідно до статті 74 ГПК України обов`язок доказування, зокрема подання доказів, покладено на сторони та інших учасників справи. Однак зазначене не позбавляє суд права витребувати у сторони докази у передбаченому статтею випадку.

Тобто суд не позбавлений права з урахуванням встановлених обставин справи у разі виникнення в нього сумнівів щодо підтвердження наявності між сторонами господарських операцій витребувати бухгалтерські та банківські платіжні документи на підтвердження їх здійснення, а в разі необхідності інші докази, що можуть підтверджувати такі операції .

З наведених підстав Верховний Суд встановив, що висновки суду апеляційної інстанції як і висновки місцевого господарського суду щодо задоволення позову є передчасними, зробленими без належного з`ясування всіх обставин, що мають значення для розгляду заявлених вимог позивача та, у свою чергу, дійшов висновку про те, що ухвалюючи судові рішення за результатом розгляду заявлених позивачем вимог, суди попередніх інстанцій не врахували зазначених вище норм та не з`ясували у світлі наведених обставин можливості застосування приписів частини четвертої статті 74 ГПК України.

За результатами нового розгляду справи рішенням Господарського суду міста Києва від 16.06.2021 у справі № 910/17743/18 відмовлено повністю у задоволенні позову ліквідатора ТОВ «Аврора-У» арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за умови відсутності жодного документу до укладеного сторонами договору зберігання від 10.11.2014 № 4-280, з якого можливо встановити перелік майна, його кількість, вартість та комплектність, який передається на зберігання, суд позбавлений можливості встановити взаємозв`язок та ідентичність придбаного за договором на постачання продукції № 11/2014ТБ від 09.11.2014 товару та товару, який мав бути переданий за Договором зберігання від 10.11.2014 № 4-280.

Ліквідатор ТОВ "Аврора-У" арбітражний керуючий Демчан О.І. звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2021 у справі № 910/17743/18, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ліквідатора ТОВ «Аврора-У» арбітражного керуючого Демчана О.І.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням місцевим господарським судом норм матеріального права - 937, 949, 953 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), порушенням норм процесуального права - статті 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), неврахуванням висновків Верховного Суду, зроблених у подібних правовідносинах, у постанові від 29.01.2020 по справі № 916/922/19

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не дослідив у сукупності докази, які доводять перелік спірного товару, його вид, кількість і вартість, зокрема додаток № 1 до договору постачання продукції від 09.11.2014, додаток № 1 до договору застави товару від 22.09.2015 № З-Ю/15/067, акт перевірки товару, що наданий у заставу, а також звіт із незалежної оцінки майна.

Також, на переконання скаржника, належними доказами придбання позивачем спірного товару у ПрАТ "Асфальтобетонний завод "АБ Столичний" за договором поставки від 09.11.2014, за відсутності протилежного, є копії фінансового звіту ТОВ "Аврора-У" від 30.09.2015, висновки незалежної експертизи товарів від 22.09.2015 та від 20.11.2015, в яких зазначено про перебування спірного майна на території відповідача, а також договір добровільного страхування майна від 22.09.2015 № 227/15-Из-Ц1, укладений позивачем з ПАТ «СК Арсенал страхування», платіжне доручення від 25.09.2015 № 1 про оплату страхового платежу та лист ПАТ «СК Арсенал страхування» від 23.04.2020 № 8/к, в якому підтверджено укладення вказаного договору страхування та здійснення страхового платежу.

До того ж, скаржник наголошує на наступних обставинах справи:

- акти перевірки заставного товару ПрАТ «Авант-банк» від 22.05.2015 та від 20.11.2015 містять посилання на договір зберігання від 10.11.2014 № 4-280 та відомості про три адреси зберігання майна, переданого у заставу; такі самі адреси вказано в додатку № 1 до договору добровільного страхування майна від 22.09.2015 № 227/15-Из-Ц1;

- наявність у власності позивача спірного майна та адреса його зберігання підтверджуються складськими розписками позивача від 21.09.2015 та від 20.11.2016;

- колишній керівник ТОВ "Аврора-У" Багалян Г.А. не передав ліквідатору ТОВ "Аврора-У" бухгалтерську та іншу документацію ТОВ "Аврора-У".

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2021 апеляційну скаргу ліквідатора ТОВ «Аврора-У» арбітражного керуючого Демчана О.І. передано на розгляд колегії суддів у складі: Гарник Л.Л. (головуючий суддя), Ткаченко Б.О., Хрипун О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ліквідатора ТОВ «Аврора-У» арбітражного керуючого Демчана О.І., повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду; витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/17743/18.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2021 апеляційну скаргу ліквідатора ТОВ «Аврора-У» арбітражного керуючого Демчана О.І. залишено без руху, надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Хрипуна О.О., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2021, апеляційну скаргу ліквідатора ТОВ «Аврора-У» арбітражного керуючого Демчана О.І. передано на розгляд колегії суддів у складі: Гарник Л.Л. (головуючий суддя), Доманська М.Л., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ліквідатора ТОВ «Аврора-У» арбітражного керуючого Демчана О.І., справу призначено до розгляду.

18.10.2021 від ПрАТ «Асфальтобетонний завод «АБ Столичний» надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає у ній яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).

Предметом судового розгляду в цій справі є позовні вимоги про повернення майна, придбаного у відповідача за договором постачання продукції від 09.11.2014 № 11/2014ТБ та в подальшому переданого йому на зберігання за договором зберігання від 10.11.2014 № 4-280.

Матеріалами справи підтверджується, що 10.11.2014 між ТОВ "Аврора-У" (поклажодавець) та ПрАТ «Асфальтобетонний завод «АБ Столичний» (зберігач) укладений договір зберігання №4-280 (далі - Договір зберігання).

Відповідно до умов вказаного Договору зберігання поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання товар, визначений у відповідних актах приймання-передачі товару, які підписуються сторонами відповідно до пункту 2.2 цього договору (пункт 1.1).

Товар, який передається поклажодавцем на відповідальне зберігання протягом дії договору, є власністю поклажодавця; зберігач не вправі користуватися товаром, який передано йому на відповідальне зберігання (пункт 1.4).

Товар передається поклажодавцем на зберігання на складі за адресою: м. Київ, вул. Новопирогівська, 60 (пункт 2.1 Договору зберігання).

Факт передачі товару на зберігання на складі із зазначенням кількісно-якісних характеристик фіксується актом приймання-передачі, який підписується уповноваженими представниками сторін (пункт 2.2 Договору зберігання).

Зберігач забезпечує безперешкодний доступ представником поклажедавця до місця зберігання товару (пункт 3.4 Договору зберігання).

Вартість зберігання товару, переданого поклажодавцем, визначається в протоколі погодження договірної ціни, який є додатком № 1 до даного договору і становить його невід`ємну частину. Плата за зберігання товару нараховується з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі товару відповідно до пункту 2.2 даного договору і до моменту підписання сторонами акту приймання-передачі товару зі зберігання відповідно до пункту 2.5 даного договору (пункт 4.1 Договору зберігання).

Розрахунки за даним договором проводяться шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок зберігача щоквартально до 15 числа місяця, наступного за кварталом, що минув (пункт 4.2 Договору зберігання).

Товар передається поклажодавцем та приймається зберігачем по кількості - згідно кількості, вказаній у акті приймання-передачі на відповідальне зберігання, по якості - згідно якості, вказаній в технічній документації товару (пункт 5.1 Договору зберігання).

Згідно з додатком від 10.11.2014 № 1 до Договору зберігання вартість зберігання за договором - 1 500 грн. з урахуванням ПДВ на місяць.

З урахуванням встановлених обставин справи та вказуючи на те, що для виникнення за договором зберігання прав і обов`язків недостатньо підписання лише самого договору, а необхідна фактична передача товару на зберігання, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність належними та допустимими доказами за стандартом доказування -вірогідність доказів, передачі ТОВ "Аврора-У" на зберігання ПрАТ "Асфальтобетонний завод "АБ Столичний" за договором зберігання № 4-280 від 10.11.2014 товару, вимоги про повернення якого є предметом даного спору.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За змістом положень статей 11, 509, 526, 599 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язальні правовідносини виникають, у тому числі, з договорів, які мають виконуватися належним чином відповідно до їх умов та вимог законодавства, припинення яких обумовлюється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Спір між сторонами виник у зв`язку з невиконанням зобов`язань за договором зберігання товару, регулювання правовідносин за яким здійснюється на підставі норм глави 66 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

За змістом частин 1, 2 статті 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення (частини 1, 2 статті 938 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 949 цього Кодексу зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився (стаття 953 ЦК України).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 15.12.2015 №21-4266а15, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг.

За змістом умов Договору зберігання документом, який може підтверджувати передачу відповідачеві майна на відповідальне зберігання, є акт приймання-передачі, який підписується уповноваженими представниками сторін та містить відомості про перелік майна, його кількість, вартість та комплектність.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, умови щодо найменування, кількості, якості, вартості та будь-яких інших характеристик й ознак товару, який передається на зберігання, в Договорі зберігання відсутні.

Матеріали справи не містять доказів передачі позивачем товару на зберігання відповідачу на складі, в тому числі складений сторонами акт приймання-передачі із зазначенням кількісно-якісних характеристик, як це передбачено пунктом 2.2 Договору зберігання, в матеріалах справи відсутні,

Також в матеріалах справи відсутні докази здійснення оплати послуг за Договором зберігання.

Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, який ураховуючи відсутність відомостей щодо вартості товару, що мав передаватися на зберігання за Договором зберігання, визнав недостатньо вірогідним доказом в якості передачі товару на зберігання обставину щодо кредиторської заборгованості позивача в розмірі 97 079 тис. грн. перед відповідачем за товари, роботи, послуги, відомості про яку відображені в його фінансових звітах за 2014-2016 роки, яка згідно розшифровки статей фінансової звітності рахується перед ПрАТ "Асфальтобетонний завод "АБ Столичний".

З урахуванням зазначеного заслуговує на увагу висновок суду про те, що за відсутності жодного документу, складеного на підставі та на виконання Договору зберігання, з якого можливо встановити факт передачі товару на зберігання, його перелік, кількість, вартість та комплектність, унеможливлено встановлення взаємозв`язку та ідентичності придбаного за договором на постачання продукції № 11/2014ТБ від 09.11.2014 товару та товару, який мав бути переданий за Договором зберігання від 10.11.2014 № 4-280.

До того ж, заслуговує на увагу та обставина, що додаток № 1 до договору застави від 22.09.2015 № 3-Ю/15/067 містить найменування товару ідентичне тому, що був придбаний позивачем згідно з договором на постачання продукції № 11/2014ТБ від 09.11.2014, втім наведене жодним чином не підтверджує передачу цього ж майна за наведеною кількістю, вартістю та комплектністю на зберігання за Договором зберігання. Тобто, відповідні обставини можуть підтверджувати передачу придбаного товару в заставу, однак не підтверджують його передачу у відповідному обсязі на зберігання відповідачу.

З цих же підстав не можуть вважатися доказом передачі відповідачу на зберігання товару наявні в матеріалах справи акти перевірки товару, що надається в заставу, від 22.09.2015 та від 20.11.2015.

Щодо складеної позивачем в односторонньому порядку складської розписки про наявність товару на складах від 21.09.2015, то остання не має сили належного доказу у справі, оскільки є документом, що підтверджує прийняття товару на склад для зберігання, тобто мала б містити також підпис уповноваженої особи відповідного складу, до якого передається товар.

З цих же підстав не може вважатися доказом передачі відповідачу на зберігання товару складена керівником позивача балансова довідка про наявність товарів на складах позивача від 16.08.2016. При цьому, в указаній довідці не зазначено найменування та адресу складу, щодо зберігання на якому товару складено відповідну довідку.

За встановлених обставин подальше страхування товару на підставі договору страхування від 22.09.2015 № 227/15-Из/Ц1, переданого у заставу за договором застави від 22.09.2015 № 3-Ю/15/067, також не підтверджує передачу його на зберігання відповідачу за договором зберігання від 10.11.2014 № 4-280.

Зважаючи на те, що розглядаючи позов в межах справи про банкрутство, суд в провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника, не повинен обмежуватися дослідженням доказів, наданих заявником та іншими учасниками провадження (матеріали позовного провадження), але має в силу наведених вище особливостей природи банкрутства надавати оцінку заявленим вимогам з урахуванням дослідження усієї сукупності доказів, в тому рахунку і тих, що містяться в матеріалах справи про банкрутство боржника (аналогічний висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.11.2019 у справі № 911/2548/18), суд першої інстанції ухвалою від 23.09.2019 у справі № 910/17743/18 задовольнив клопотання ліквідатора ТОВ "Аврора-У" Демчана О. І. про зобов`язання колишнього керівника ТОВ "Аврора-У" передати бухгалтерську та іншу документацію боржника, однак виконавче провадження з її виконання триває.

За обставин, встановлених в результаті дослідження усієї сукупності наявних матеріалів справи, з урахуванням приписів статей 79, 86 86 ГПК України щодо оцінки доказів, колегія суду дійшла висновку про те, що позивачем не доведено суду порушення з боку відповідача його прав та охоронюваних законом інтересів, а тому підстави для задоволення позовних вимог ТОВ "Аврора-У" про витребування у відповідача спірного товару відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У справі, що розглядається, скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

Наведені в апеляційній скарзі доводи щодо неврахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду не дають підстав для висновку про неврахування судом першої інстанції в цьому випадку висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

До того ж, із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги в основному є ідентичними доводам відповідача, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення суду відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Аврора-У» арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2021 у справі № 910/17743/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 13.12.2021.

Головуючий суддя Л.Л. Гарник

Судді М.Л. Доманська

Б.О. Ткаченко