ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2021 р. Справа№ 910/4598/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

при секретарі судового засідання Позюбан А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2021

у справі № 910/4598/21 (суддя: Бондаренко-Легких Г.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 86 784,07 грн,

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 86 784,07 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач неналежним чином виконав покладені на нього законом зобов`язання в частині забезпечення схоронності перевезеного вантажу. Порушення відповідачем своїх обов`язків полягає в частковій втраті вантажу, який перевозився, що спричинило заподіяння позивачеві збитків у розмірі вартості втраченого вантажу 86 784, 07 грн та перебуває з ними в причинно-наслідковому зв`язку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.07.2021 у справі № 910/4598/21 позовні вимоги ТОВ "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" до АТ "Українська залізниця" про стягнення 86 784,07 грн задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з АТ "Українська залізниця" на користь ТОВ "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" 86 784, 07 грн - основного боргу, а також 2 270, грн - судового збору.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, зазначив що, оскільки матеріалами справи підтверджений факт прийняття відповідачем до перевезення від позивача вантажу у вагонах № № 56743446, 63245062, 56135718, 53519138, 56955149, 56339401, 53188181, 53542130, 56339724, 54779426, 61078515, 53586756, 63487102, 62642640, 56738081, 56236284, 56850274, 54779475 за накладними № № 51228153, 51239366, 51252013, 33699786 (досильна), 51248888, 51283794, 51286482, 51286490, 51291698, 33782293 (досильна), то саме відповідач є відповідальною особою за збереження прийнятого до перевезення вантажу, а відтак і за спірну нестачу.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішенням Господарського суду міста Києва від 23.07.2021 у справі № 910/4598/21 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення з порушенням норм матеріального і процесуального права. Так, апелянт вказує на те, що довідки про вартість вугілля підписані директором вантажовласника, а не головним бухгалтером. У зв`язку з чим, апелянт вважає, що такі доказі не є належними в підтвердження обставин вартості втраченого вантажу. Також апелянт наполягає на тому, що позивачем невірно було застосовано норму природної втрати вантажу на рівні 1 %. За доводами апелянта, позивачем не надано жодних доказів сплати вартості вантажу, що був прийнятий залізницею до перевезення.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2021, апеляційна скарга у справі № 910/4598/21 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Мартюк А.І., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2021 у справі № 910/4589/21; розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2021 у справі № 910/4589/21 призначено на 04.10.2021; запропоновано учасникам судового процесу подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання, а також висловити доводи та міркування з приводу заявленого клопотання про витребування доказів, протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

Розгляд справи відкладався. Склад суду, що здійснював розгляд даної апеляційної скарги неодноразово змінювався.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2021, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Алданова С.О (головуючий), Мартюк А.І., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 року справу № 910/4598/21 прийнято до провадження визначеним складом суду; розгляд справи відкладено на 13.12.2021.

24.11.2021 року через відділ документального забезпечення суду від апелянта надійшло клопотання про витребування у АТ «ДТЕК Західенерго» належним чином засвідченої копії договору від 27.01.2016 №1-1-2016/006 та платіжних доручень або інших фінансових документів, що підтверджують кількість та вартість відправленого вантажу за накладними, згідно переліку.

За наслідками обговорення в судовому засіданні 13.12.2021 року заявленого відповідачем клопотання про витребування документів, колегія суддів, керуючись нормою статті 207 ГПК України, залишила його без розгляду.

В межах встановлених судом процесуальних строків письмового відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надходило, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку з огляду на обставини належного повідомлення сторони про судовий розгляд справи апеляційною інстанцією.

Представник позивача в судове засідання 13.12.2021 не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлялись у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача, який належним чином повідомлений про судовий розгляд справи в апеляційному порядку.

Представник відповідача в судовому засіданні 13.12.2021 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представника відповідача, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» відповідно до Технічних умов завантажило вугілля кам`яне та передало вказаний вантаж для перевезення АТ «Українська залізниця» у вагонах: № № 56743446, 63245062 по накладній № 51228153 від 17.10.2020; № 56135718 по накладній № 51239366 від 17.10.2020; № 53519138 по накладній № 51252013 від 18.10.2020; № 56955149 по досильній накладній № 33699786 від 20.10.2020; № № 56339401, 53188181 по накладній № 51248888 від 18.10.2020; № № 53542130, 56339724 по накладній № 51283794 від 20.10.2020; № № 54779426, 61078515, 53586756 по накладній № 51286482 від 21.10.2020; № № 63487102, 62642640 по накладній № 51286490 від 21.10.2020; № № 56738081, 56236284, 56850274 по накладній № 51291698 від 21.10.2020; № 54779475 по досильній накладній № 33782293 від 25.10.2020.

Відповідно до п. 1.2. Правил оформлення перевізних документів, накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

За вище зазначеними накладними відповідач здійснював перевезення вантажу на станцію Бурштин, одержувачем значиться ДТЕК «Бурштинська ТЕС».

На станції Бурштин були складені комерційні акти: № 482004/538/378 від 19.10.2020 та № 388103/372 від 21.10.2020 за накладною № 51228153; № 388103/373 від 21.10.2020 за накладною № 51239366; № 388103/371 від 21.10.2020 за накладною № 51252013; № 388103/376 від 22.10.2020 за досильною накладною № 33699786; № 388103/388 та № 388103/389 від 23.10.2020 за накладною № 51248888; № 388103/385 від 23.10.2020 та № 388103/397 від 26.10.2020 за накладною № 51283794; № 450003/630/399 від 24.10.2020, № 388103/395 та № 388103/396 від 26.10.2020 за накладною № 51286482; № 388103/390 та № 388103/391 від 24.10.2020 за накладною № 51286490; № 388103/392, № 388103/393, № 388103/394 від 24.10.2020 за накладною № 51291698; № 388103/398 від 29.10.2020 за досильною накладною № 33782293.

Відповідно до комерційних актів по всім спірним вагонам було виявлено недостачу вантажу.

Посилаючись на залізничні накладні та норми чинного законодавства, позивач просив стягнути з відповідача, вартість недостачі вантажу з врахуванням норми природної втрати та довідок про вартість вугілля у розмірі 86 748, 07 грн.

Згідно із частиною п`ятою статті 307 ГК України, яка кореспондує положенням частини другої статті 908 та статті 920 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 2.1 Правил оформлення перевізних документів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Таким чином наявними в матеріалах справи доказами, підтверджено факт укладення між позивачем (вантажовідправником) та відповідачем (перевізником) договору перевезення на підставі складених накладних № № 51228153, 51239366, 51252013, 33699786 (досильна), 51248888, 51283794, 51286482, 51286490, 51291698, 33782293 (досильна).

Статтею 12 Закону України «Про залізничний транспорт» визначено, що підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях, згідно з чинним законодавством України.

Перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин (стаття 23 Закону України «Про залізничний транспорт») .

Відповідно до статті 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі іншому підприємству, відповідно до Правил видачі вантажу.

Згідно із статтею 924 ЦК України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Статтею 26 Закону України «Про залізничний транспорт» визначено, що обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу, засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджений факт прийняття відповідачем до перевезення від позивача вантажу у вагонах № № 56743446, 63245062, 56135718, 53519138, 56955149, 56339401, 53188181, 53542130, 56339724, 54779426, 61078515, 53586756, 63487102, 62642640, 56738081, 56236284, 56850274, 54779475 за накладними № № 51228153, 51239366, 51252013, 33699786 (досильна), 51248888, 51283794, 51286482, 51286490, 51291698, 33782293 (досильна), то саме відповідач є відповідальною особою за збереження прийнятого до перевезення вантажу, а відтак і за спірну нестачу, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Згідно із ст. 133 Статуту залізниць України, передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Наявні в матеріалах справи накладні № № 51228153, 51239366, 51252013, 33699786 (досильна), 51248888, 51283794, 51286482, 51286490, 51291698, 33782293 (досильна) містять переуступні написи за підписом директора ДТЕК «Бурштинська ТЕС» (вантажоодержувач) та головного бухгалтера щодо передачі права позивачу на пред`явлення позову до залізниці, про що також вірно зазначив суд першої інстанції.

Відповідно до статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Згідно із п. 10 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 з подальшими змінами, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Зі змісту наявних в матеріалах справи комерційних актів вбачається, що вони за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855, та є належними та допустимими доказами на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладних, фактичній масі вантажу, та недостачі вантажу, який перевозився у спірних вагонах.

Отже, при складанні комерційних актів виявлено наступне:

- згідно з комерційним актом № 388103/372 при контрольному переважуванні вагону №53743446 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 88350 кг, тара-20800 кг, нетто - 67550 кг, що менше вантажного документа на 2650 кг;

- згідно з комерційним актом № 482004/538/378 при контрольному переважуванні вагону №53245062 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 89950 кг, тара-23500 кг, нетто - 66450 кг, що менше вантажного документа на 3550 кг;

- згідно з комерційним актом № 388103/373 при контрольному переважуванні вагону №561357180 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 84850 кг, тара-21700 кг, нетто - 62150 кг, що менше вантажного документа на 6150 кг;

- згідно з комерційним актом № 388103/371 при контрольному переважуванні вагону №53519138 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 88050 кг, тара-22200 кг, нетто - 65850 кг, що менше вантажного документа на 3150 кг;

- згідно з комерційним актом № 388103/376 при контрольному переважуванні вагону №56955149 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 88500 кг, тара-22200 кг, нетто - 66300 кг, що менше вантажного документа на 2000 кг;

- згідно з комерційним актом № 388103/388 при контрольному переважуванні вагону №56339401 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 87800 кг, тара-21800 кг, нетто - 66000 кг, що менше вантажного документа на 4000 кг;

- згідно з комерційним актом № 388103/389 при контрольному переважуванні вагону №53188181 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 89100 кг, тара-22100 кг, нетто - 67000 кг, що менше вантажного документа на 2500 кг;

- згідно з комерційним актом № 388103/397 при контрольному переважуванні вагону №53542130 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 87500 кг, тара-21800 кг, нетто - 65700 кг, що менше вантажного документа на 2800 кг;

- згідно з комерційним актом № 388103/385 при контрольному переважуванні вагону №56339724 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 89550 кг, тара-22800 кг, нетто - 66750 кг, що менше вантажного документа на 2550 кг;

- згідно з комерційним актом № 388103/396 при контрольному переважуванні вагону №54779426 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 89350 кг, тара-22500 кг, нетто - 66850 кг, що менше вантажного документа на 2350 кг;

- згідно з комерційним актом № 388103/395 при контрольному переважуванні вагону №61078515 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 89250 кг, тара-22300 кг, нетто - 66950 кг, що менше вантажного документа на 3050 кг;

- згідно з комерційним актом № 388103/399 при контрольному переважуванні вагону №53586756 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 88150 кг, тара-23000 кг, нетто - 65150 кг, що менше вантажного документа на 3850 кг;

- згідно з комерційним актом № 388103/391 при контрольному переважуванні вагону №63487102 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 87900 кг, тара-22600 кг, нетто - 65300 кг, що менше вантажного документа на 4200 кг;

- згідно з комерційним актом № 388103/390 при контрольному переважуванні вагону №62642640 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 88350 кг, тара-22400 кг, нетто - 65950 кг, що менше вантажного документа на 4050 кг;

- згідно з комерційним актом № 388103/392 при контрольному переважуванні вагону №56738081 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 86200 кг, тара-21700 кг, нетто - 64500 кг, що менше вантажного документа на 5500 кг;

- згідно з комерційним актом № 388103/398 при контрольному переважуванні вагону №54779475 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 89550 кг, тара-22700 кг, нетто - 66850 кг, що менше вантажного документа на 2150 кг;

- згідно з комерційним актом № 388103/394 при контрольному переважуванні вагону №56236284 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 90400 кг, тара-24000 кг, нетто - 66400 кг, що менше вантажного документа на 2600 кг;

- згідно з комерційним актом № 388103/393 при контрольному переважуванні вагону №56850274 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 89900 кг, тара-23600 кг, нетто - 66300 кг, що менше вантажного документа на 3700 кг;

Відповідно до пункту 27 Правил видачі вантажів, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; 1% маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м`ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м`ясні всякі.

Згідно із поясненнями щодо заповнення накладної (Додаток 3) до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 №644 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 №138) у графі 20 відправником, зокрема, зазначаються: найменування вантажу відповідно до Алфавітного списку вантажів Єдиної тарифно-статистичної номенклатури вантажів та відмінні ознаки вантажу (у твердому, рідкому або вологому стані, у свіжому або сушеному та іншому вигляді), та інше.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що вантажовідправник передав відповідачу для перевезення вугілля кам`яне (марки г-газовый) в твердому стані, яке відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД) та Митного тарифу України, встановленого Законом України № 584-VII від 19.09.2013 (Група 27 Палива мінеральні; нафта і продукти її перегонки; бітумінозні речовини; воски мінеральні) відноситься до мінеральних палив (код 2701 - вугілля кам`яне).

Таким чином, посилання відповідача в частині невірного визначення позивачем норми недостачі маси вантажу є безпідставними, оскільки мінеральне паливо прийняте до перевезення в твердому стані, докази протилежного в матеріалах справи відсутні. Відтак, позивач вірно визначив норму недостачі в розмірі 1 %.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Згідно із ст. 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Статтею 114 Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення. Загальна сума відшкодування збитку за незбережений вантаж в усіх випадках не може перевищувати суми, яка сплачується за повністю втрачений вантаж. Поряд із відшкодуванням збитків у разі втрати вантажу залізниця відшкодовує стягнуту за цей вантаж провізну плату, якщо вона не включається у вартість втраченого вантажу.

Згідно із статтею 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

При цьому, посилання апелянта на непідписання довідок про вартість вантажу головним бухгалтером вантажовласника відхиляються судовою колегією, оскільки, як вже зазначалося вище, за змістом ст. 115 Статуту залізниць України не вбачається обов`язкової форми щодо такого документу, у тому числі, необхідність його підписання саме головним бухгалтером.

При цьому, апеляційна інстанція звертає увагу на те, що за змістом ст. 924 ЦК України, ст. 314 ГК України, ст. ст. 114 і 115 Статуту залізниць України залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. При визначенні розміру збитків, заподіяних втратою вантажу, слід застосовувати норми Статуту залізниць України, яким встановлено обмежену відповідальність перевізника у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу, яка визначається на підставі загальної суми рахунку або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 916/4345/14).

Статут не передбачає обов`язкового додавання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем, а тим паче вантажовідправником або іншою уповноваженою особою вартості вантажу, з огляду на що заперечення апелянта щодо задоволення позову, які базуються на відсутності в матеріалах справи доказів оплати вартості втраченого вантажу слід відхилити, в тому числі, у зв`язку з тим, що статтею 130 Статуту залізниць України визначений перелік документів, що слід надавати під час пред`явлення позову/претензії перевізнику, серед яких відсутні докази оплати вантажу. А у відповідності до статті 115 Статуту залізниць України, в даній категорії спорів, позивачу необхідно додати документ відправника про вартість вантажу, яким може бути довідка, при цьому коло уповноважених осіб на її підписання, на рівні закону законодавцем не деталізовано, а відтак такими особами можуть бути і директор товариства або інша уповноважена особа, про що також вірно вказав суд першої інстанції.

З огляду на те, що положення ст. 115 Статуту не визначають вичерпного переліку документів, якими може підтверджуватись вартість вантажу, надані позивачем довідки про вартість вугільної продукції, що підписані директором вантажовласника та начальником відділу планування інвестицій є належними та допустимими доказами на підтвердження вартості відправленого вантажу.

Колегія суддів також визнає помилковим посилання скаржника на необхідність доведення позивачем обставин укладення договору купівлі-продажу вугілля та обставин оплати вартості відправленого вантажу за залізничними накладними, оскільки позивач у цій справі не був власником майна, а виступав виконавцем за договором збагачення вугілля та вантажовідправником; права на подання позову були передані йому отримувачем вугілля (згідно з написами на залізничних накладних), що не заперечувалося під час розгляду справи і не суперечить положенням статті 133 Статуту залізниць України (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.08.2018 у справі №910/22324/16, від 16.11.2019 у справі №910/16904/18, від 05.02.2020 у справі №910/3868/19).

При цьому, відповідачем, всупереч ст.ст. 74, 76, 77 ГПК України, ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт», ст. 113 Статуту залізниць України не доведено, що нестача вантажу виникла з незалежних від перевізника причин, тобто не спростовано відсутність своєї вини у незабезпеченні збереження переданого йому вантажу.

Згідно із приписами ст. ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частина 1 статті 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене та з огляду на те, що апелянт не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку відшкодувати вартість нестачі вантажу, та враховуючи, що в матеріалах справи містяться всі необхідні документи, що передбачені статтею 115 та 130 Статуту залізниць України, колегія суддів, перевіривши здійснений розрахунок заявлених позовних вимог, погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 86 784, 07 грн вартості недостачі вантажу підлягають задоволенню в повному обсязі.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст. 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення з порушенням норм матеріального і процесуального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2021 у справі № 910/4598/21 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати зі сплати судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (відповідача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2021 у справі № 910/4598/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2021 у справі № 910/4598/21 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

4. Справу №910/4598/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк

Повний текст постанови складено 20.12.2021