УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

15.12.2021Справа № 910/20359/21

Суддя Господарського суду міста Києва Літвінова М.Є. розглянувши заяву

про видачу судового наказу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГБК "Будівельник" (далі - заявник) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЕМАКС" (далі - боржник) про стягнення заборгованості за Договором поставки № 16 від 03.01.2020 у розмірі 125 500, 00 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГБК "Будівельник" звернулось до Господарського суду міста Києва з заявою про видачу судового наказу до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЕМАКС" про стягнення заборгованості за Договором поставки № 16 від 03.01.2020 у розмірі 125 500, 00 грн.

Подана заява обґрунтована тим, що боржник належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за Договором поставки № 61 від 03.01.2020, оскільки останній перерахував на користь боржника 224 408, 22 грн в рахунок погашення боргу за попередні поставки та 126 000, 00 в рахунок нової партії, проте боржник повернув лише 500, 00 грн та не здійснив поставку товару, внаслідок чого у боржника утворилася заборгованість перед заявником за вказаним правочином.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГБК "Будівельник", суд дійшов висновку, що подана заява про видачу судового наказу не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір (ч. 2 ст. 148 ГПК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

За змістом п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо: заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Згідно з вимогами ч.ч. 2, 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України у заяві повинно бути зазначено: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються. До заяви про видачу судового наказу, зокрема, додаються: копія договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Таким чином, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів.

Судом встановлено, що 03.01.2020 між ТОВ "ЦЕМАКС" (далі - постачальник) та ТОВ "ТОРГБК "Будівельник" (далі - покупець) укладено Договір поставки № 61, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити і передати у власність (повне володіння, користування та розпорядження) покупця цемент та/або інші будматеріали, визначені у специфікації до договору, у подальшому товар, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити його вартість у порядку та на умовах, визначених договором.

Відповідно до п. 5.5 договору покупець зобов`язується після надходження кожної партії товару за договором надавати постачальнику товарно - транспортні накладні та підписані ним видаткові накладні. Належним підтвердженням поставки товару постачальником та прийняття його покупцем за погодженими сторонами кількістю, якістю, ціною та строком поставки товару євидаткові накладні на товар.

До матеріалів заяви додано платіжне доручення № 44 від 09.11.2021 про оплату коштів у розмірі 224 408, 22 грн; платіжне доручення № 10388 від 10.11.2021 про повернення коштів у розмірі 500, 00 грн, лист № 98 від 10.11.2021, заявку № 100 від 16.11.2021, заявку на поставку № 101 від 16.11.2021 та Акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2021 -14.11.2021.

Проте, до заяви з якою заявник звернувся до суду, не додано товарно - транспортних накладних та видаткових накладних, які б підтверджували поставку товару.

Акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2021 -14.11.2021 не є належним доказом виконання зобов`язання сторін щодо поставки товару.

Крім того, суд звертає увагу на те, що Акт звірки взаємних розрахунків підписаний сторонами 14.11.2021, а заявка на поставку товару № 101 від 16.11.2021.

Як вбачається з аналізу вищенаведених норм законодавства, судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків.

Відтак, безспірні вимоги мають бути підтверджені відповідними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Доказування повинно здійснюватись за загальними правилами відповідно до ст. 74 ГПК України, яка передбачає обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому достовірними доказами є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).

Разом з тим, суд зазначає, що доказів, які б підтверджували факт заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЕМАКС" у розмірі 125 500, 00 грн до заяви не додано.

Тобто, із вищенаведеного вбачається, що вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, не підтверджуються доданими до неї документами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що з поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права безспірної грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу про стягнення суми грошової заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Керуючись ст. 150, 152, 153, 154, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГБК "Будівельник" про видачу судового наказу відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку передбаченому ст. 255 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 15.12.2021.

Суддя М.Є. Літвінова