ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

"22" грудня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/3902/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову (вх. ГСОО №2-1507/21)

по справі №916/3902/21

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );

до відповідача: Приватного підприємства «НІКА-2» (67772, Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, Шабівська сільська рада, комплекс будівель та споруд №55 , база відпочинку «НІКА 2», );

про визнання недійсними рішення загальних зборів засновників

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 20.12.2021 позивач - ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. ГСОО №4029/21) до відповідача ПП «НІКА-2» в якій просить суд визнати недійсними рішення загальних зборів засновників ПП «Ніка-2», оформлене протоколом №2 загальних зборів засновників Приватного підприємства «Ніка-2» від 11 травня 2021 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 17.05.2021 були проведені загальні збори засновників ПП «НІКА-2», про які позивач не був повідомлений, що позбавило його права, як одного із засновників, прийняти участь у таких зборах, висловити власну думку та заперечення, а також рішенням загальних зборів засновників ПП «НІКА-2», оформленим протоколом №2 від 11.05.2021 було безпідставно виключено ОСОБА_1 із складу засновників ПП «НІКА-2».

Разом із позовною заявою позивачем було подано до суду клопотання про забезпечення позову (вх. ГСОО №2-1507/21), в якому позивач просить суд постановити ухвалу про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», посадовим особам Міністерства юстиції України вчиняти/здійснювати/проводити будь-які реєстраційні дії, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» відносно/щодо Приватного підприємства «Ніка-2» (67772, Одеська область, Білгород-Дністровський район, сільрада Шабівська, комплекс будівель та споруд № 55, база відпочинку «Ніка-2», ), в тому числі, але не виключно, реєстрацію, внесення змін до установчих документів, перереєстрацію, реєстрацію будь-яким чином скасування існуючої редакції статуту, а також вносити інші зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зокрема, про зміну складу засновників підприємства, розміру статутного капіталу, виключення зміну учасників товариства підприємства до набрання законної сили рішення суду.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову, позивач зазначив, що після виключення його зі складу засновників ПП «НІКА-2» рішенням загальних зборів засновників ПП «НІКА-2», оформленого протоколом №2 від 11.05.2021, директором ПП «НІКА-2» здійснюються заходи щодо проведення держаної реєстрації такого рішення, про свідчить рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.11.2021, яким визнано протиправною відмову Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради, в особі державного реєстратора відділу державної реєстрації юридичних та фізичних осіб-підприємців Черненка Ю.В. від 14.05.2021 у проведенні реєстраційної дії державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу ПП «НІКА-2» на підставі поданої заяви від 13.05.2021, протоколу №2 загальних зборів засновників ПП «НІКА-2» від 11.05.2021 та зобов`язано державного реєстратора повторно розглянути подану ПП «НІКА-2» заяву.

За таких обставин, на думку позивача, після набрання законної сили рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.11.2021 по справі №420/9127/21 ПП «НІКА-2» буде мати можливість провести реєстраційні дії пов`язані із виключенням ОСОБА_1 , із складу засновників ПП «НІКА-2» що суттєво порушить право позивача, а також унеможливить виконання можливого прийнятого рішення господарським судом, адже в подальшому позивач вимушений буде звертатись з новим позовом.

Також позивач зазначив, що предметом розгляду даної справи є визнання недійсним рішення загальних зборів ПП «НІКА-2» оформленого протоколом № 2 від 11.05.2021 року, яке відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» підлягає державній реєстрації, тому невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам, у тому числі, нотаріусам, іншим акредитованим та посадовим особам, вчиняти реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ПП «НІКА-2», може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених корпоративних прав або інтересів позивачів, за захистом якого звернувся до суду ОСОБА_1 , оскільки у разі, якщо до закінчення розгляду даної справи державним реєстратором будуть здійснені нові реєстраційні дії відносно ПП «НІКА-2» на підставі прийнятих за відсутності позивача рішень, то захист або поновлення прав позивача в межах одного (даного) судового провадження без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ОСОБА_1 .

Розглянувши клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову (вх. ГСОО №2-1507/21) та дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку, що вказане клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав:

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною першою статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.1 ст.140 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги,

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до ч. 5 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони, зокрема, проводити загальні збори акціонерів або учасників господарського товариства та приймати ними рішення, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, які прямо стосуються предмета спору; здійснювати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладені на них згідно із законодавством владні повноваження, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, вчиняти конкретні дії, що прямо стосуються предмета спору.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Як передбачено п. 31 ч.2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: дата прийняття, дата набрання законної сили та номер судового рішення, на підставі якого проведено реєстраційну дію.

Частиною 10 статті 13 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" передбачено, що державна судова адміністрація України забезпечує передачу до Єдиного державного реєстру примірника судового рішення, яке тягне за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, судового рішення про арешт корпоративних прав та про заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій - у день набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", направлення судових рішень, які тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, та про заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій здійснюється у порядку інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та Єдиним державним реєстром судових рішень.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі або заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій, а також надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Пунктом 2 частини 1 статті 28 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" передбачена така підстава для відмови у державній реєстрації, як "у Єдиному державному реєстрі містяться відомості про судове рішення щодо заборони проведення реєстраційної дії".

Отже, заборона вчинення реєстраційних дій є одним із визначених законом способів забезпечення позову, який передбачений зокрема Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".

Аналогічна правова позиція висловлена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду в постановах від 09.11.2018 у справі № 915/508/18, від 12.03.2020 у справі № 916/3479/19, від 24.06.2020 у справі № 902/1051/19, від 26.08.2020 у справі № 907/73/19, від 22.10.2021 у справі № 922/1659/21.

Предметом позову у цій справі є вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів ПП «НІКА-2» оформленого протоколом № 2 від 11.05.2021 року, яким, зокрема, ОСОБА_1 було виключено із складу засновників ПП «НІКА-2». Отже, предметом позову є вимоги немайнового характеру.

Оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку підлягає дослідженню така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи доведено співмірність заявленого заходу забезпечення позову з заявленими позовними вимогами, чи є вони адекватними та відповідають вимогам на забезпечення яких він вживається та чи не відбудеться втручання у господарську діяльність господарюючого суб`єкта.

Здійснивши оцінку доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову, суд зазначає, що заявником не доведено належними та допустимими доказами обставин, за яких невжиття заявленого заходу забезпечення позову призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав заявника, крім цього, на думку суду, у даній справі відсутнє обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову (вх. ГСОО №2-1507/21), оскільки ним не надано до суду належних та допустимих доказів, на підставі яких суд міг би дійти висновку про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Керуючись ст.ст.136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про забезпечення позову (вх. ГСОО №2-1507/21) у справі №916/3902/19.

Ухвала набирала законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її постановлення.

Суддя Ю.М. Невінгловська