ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2021 р. Справа№ 910/2704/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Станіка С.Р.

Хрипуна О.О.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 18.11.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча Компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2021 (повний текст рішення складено 29.06.2021)

у справі №910/2704/21 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Селтон"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча Компанія "Енергоатом"

про стягнення 4 845 099,97 грн.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Селтон" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча Компанія "Енергоатом", відокремлений підрозділ "ВП "Атомкомплект" (далі - відповідач) про стягнення 6 298 225,37 грн., з яких 6 036 000, 00 грн. основного боргу, 213 674,40 грн. інфляційних втрат та 48 550, 97 грн. 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки № 53-129-01-20-02128 від 22.06.2020 в частині здійснення повної та своєчасної оплати за поставлену продукцію.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.06.2021 у справі №910/2704/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Селтон" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча Компанія "Енергоатом" про стягнення 4 845 099,97 грн задоволено частково. Закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 100 000,00 грн. Присуджено до стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча Компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Селтон" 4 400 000 грн основного боргу, 276 448,80 грн інфляційних втрат, 68 651,17 грн 3 % річних, 72 676,50 грн судового збору.

В обґрунтування рішення судом першої інстанції було зазначено, що обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, частково доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 4 400 000,00 грн основного боргу, 276 448,80 грн інфляційних втрат та 68 651,17 грн 3 % річних. При цьому судом було зазначено, що матеріали справи не містять доказів, що заборгованість відповідача перед позивачем за поставлену, згідно Договору Продукцію, яка становить 4 400 000,00 грн погашена. З урахуванням сплати відповідачем 100 000,00 грн позивачу, яке відбулося в процесі розгляду справи, провадження у цій частині підлягає закриттю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча Компанія "Енергоатом" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2021 у справі №910/2704/21 в частині стягнення 276 448,80 грн - інфляційних втрат, 68 651,17 грн - 3% річних та судових витрат. Ухвалити нове рішення, яким у позові ТОВ "Селтон" у справі №910/2704/21 в частині задоволення 276 448,80 грн - інфляційних втрат, 68 651,17 грн - 3% річних та судових витрат відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним. На думку апелянта місцевим господарським судом необґрунтовано було задоволено позовні вимоги у вказаному в рішенні розмірі.

Крім того відповідач зазначав, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, також неправильно застосовані норми матеріального права щодо наявності вини ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Централізовані закупівлі» стосовно прострочення виконання грошових зобов`язань, нез`ясовані обставини, які мають значення для справи, а саме щодо критичної ситуації з фінансуванням ДП та об`єктивної неможливості виконати свої зобов`язання за укладеними договорами, безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про зменшення нарахованих санкцій згідно ст. 625 ЦК України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу у справі №910/2704/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча Компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2021 у справі №910/2704/21. Роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю "Селтон" право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі відповідно, але не пізніше 17.08.2021. Роз`яснено апелянту право подати до суду апеляційної інстанції заперечення на відзив (у разі його надання) в письмовій формі протягом 5 днів з дня його отримання (в разі надання - надати суду докази надсилання (надання) їх іншим учасникам справи), але не пізніше 23.08.2021. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали, але не пізніше 23.08.2021. Розгляд справи призначено на 23.09.2021.

16.08.2021 на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просив суд рішення Господарського суду м. Києва від 10.06.2021 у справі №910/2704/21 залишити без змін. При цьому позивач посилається на безпідставність вимог апеляційної скарги та обґрунтованість і законність оскаржуваного рішення місцевого господарського суду.

У зв`язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю. з 20.09.2021 по 03.10.2021 у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 16.09.2021 у справі №910/2704/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Хрипун О.О., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2021 прийнято справу №910/2704/21 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча Компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2021 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Хрипун О.О., Станік С.Р. Розгляд справи №910/2704/21 призначено на 07.10.2021.

06.10.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча Компанія "Енергоатом" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 07.10.2021 з`явився представник позивача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2021 клопотання Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча Компанія "Енергоатом" про відкладення розгляду справи задоволено. Відкладено розгляд апеляційної скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча Компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2021 у справі №910/2704/21 на 18.11.2021.

У судове засідання, яке відбулось 18.11.2021 з`явились представники позивача та відповідача.

Представник Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча Компанія "Енергоатом" у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги на підставі доводів, зазначених у ній, просив її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2021 у справі №910/2704/21 в частині стягнення 276 448,80 грн інфляційних втрат, 68 651,17 грн 3% річних та судових витрат.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Селтон" у судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 22.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Селтон", як постачальником та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча Компанія "Енергоатом", в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект", як покупцем, укладено Договір поставки № 53-129-01-20-02128 (надалі за текстом - Договір), згідно пункту 1.1. якого, постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, визначених Договором, поставити фільтри повітряні власного виробництва: FS 25588 (надалі - Продукція) для ВП "Запорізька АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом" (надалі - Кінцевий споживач), а покупець зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у Договорі, прийняти і оплатити Продукцію.

Пунктом 1.2. Договору сторони узгодили, що найменування, одиниця виміру і загальна кількість Продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки зазначено в Специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору (Додаток №1 до Договору).

Згідно пункту 3.1. Договору, сума цього Договору становить 6 036 000,00 грн, у тому числі ПДВ 20% - 1 006 000,00 грн.

Відповідно до пунктів 4.1 - 4.3. Договору, покупець сплачує вартість Продукції за цінами, зазначеними в Специфікації, в національній валюті України, шляхом банківського переказу на поточний рахунок постачальника.

Отже, відповідно до умов Договору, оплата поставленої Продукції за Специфікацією здійснюється покупцем протягом 45 робочих днів від дати підписання акта приймання-передачі поставленої Продукції.

Оплата покупцем частини вартості поставленої партії Продукції, розмір якої відповідає сумі податку на додану вартість, здійснюється виключно після надання постачальником податкової накладної (розрахунку коригування до податкової накладної), оформленої та зареєстрованої в ЄРПН у встановлених Податковим кодексом України випадках та порядку.

Пунктом 5.4. Договору визначено, що датою поставки вважається дата видаткової накладної на Продукцію, що підтверджує надходження Продукції на склад вантажоодержувача.

Пунктом 5.8. Договору сторони узгодили, що належне виконання постачальником свого зобов`язання щодо поставки Продукції відповідної якості та кількості підтверджується підписанням сторонами акта приймання-передачі Продукції.

Пунктами 11.1. та 11.3. Договору визначено, що цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020, а в частині оплати за поставлену Продукцію - до повного розрахунку.

Крім того сторонами було визначено, що закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час його дії, та виконання діючих зобов`язань.

Як слідує із матеріалів справи, 26.08.2020 позивачем було передано відповідачу обумовлену Договором Продукцію, що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною № СЛТ498 від 26.08.2020.

Належне виконання постачальником свого зобов`язання щодо поставки Продукції відповідної якості та кількості підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі № 1987/61 від 10.09.2020, згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв Продукцію - фільтри повітряні FS 25588 у кількості 10 шт., загальною вартістю 6 036 000,00 грн.

В подальшому, позивачем було виписано податкову накладну № 98 від 26.08.2020 на загальну суму 6 036 000,00 грн з урахуванням ПДВ - 1 006 000,00 грн, яка була зареєстрована 10.09.2020 в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).

Ураховуючи, що відповідач оплату за поставлений товар не здійснив, позивач 17.11.2020 надіслав на адресу відповідача досудову вимогу вих. № 768, в якій просив виконати зобов`язання та перерахувати заборгованість з оплати за поставлену Продукцію, у розмірі 6 036 000,00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач частково сплатив позивачу заборгованість за поставлену Продукцію у сумі 1 536 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 685 від 19.02.2021.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач всупереч умовам Договору не здійснив повну оплату за отриманий товар. Таким чином, в результаті неналежного виконання відповідачем зобов`язань у останнього утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 4 500 000,00 грн.

Крім того, враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору, позивач просить суд стягнути з відповідача 276 448,80 грн. інфляційних збитків та 68 651,17 грн. 3 % річних.

Беручи до уваги вищенаведене, та оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Селтон" підлягають частковому задоволенню. При цьому судом враховується наступне.

У зв`язку із укладенням Договору № 53-129-01-20-02128 від 22.06.2020 між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не установлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України установлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з приписами ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не установлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В укладеному Договорі поставки № 53-129-01-20-02128 від 26.06.2020, сторони узгодили товар який має бути поставлений, строки та порядок поставки, а також ціну та порядок здійснення оплати.

Відповідно до пункту 4.2. Договору, оплата поставленої Продукції за Специфікацією здійснюється покупцем протягом 45 робочих днів від дати підписання акта приймання-передачі поставленої Продукції.

Судом встановлено, що позивачем виконано умови Договору та було поставлено визначений товар, у розмірі та якості обумовленій умовами Договору, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі № 1987/61 від 10.09.2020. При цьому в порушення умов Договору відповідачем не виконано обов`язок за договором щодо оплати у відповідності до умов Договору. Заборгованість Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Селтон" за Договором від 22.06.2020 №53-129-01-20-02128 становить 6 036 000,00 грн до 12.11.2020 (включно).

З матеріалів справи слідує, що 19.02.2021 відповідач частково виконав зобов`язання з оплати Продукції, перерахувавши позивачу 1 536 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 685.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що станом на 22.02.2021 (дата подання позову) борг відповідача перед позивачем, за поставлену, згідно Договору Продукцію становив 4 500 000,00 грн.

Водночас як було зазначено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідач надав суду платіжне доручення № 1286 від 08.06.2021 з якого вбачається, що відповідач здійснив перерахування позивачу грошових коштів, у розмір 100 000,00 грн, в рахунок наявної заборгованості за Договором.

Враховуючи викладене, додане відповідачем до матеріалів справи платіжне доручення № 1286 від 08.06.2021 було прийнято судом в якості доказу часткового виконання відповідачем свого зобов`язання із оплати за поставлену, згідно Договору Продукцію.

З платіжного доручення № 1286 від 08.06.2021 вбачається, що після звернення позивача до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, 4 845 099,97 грн з яких: 4 500 000,00 грн основного боргу, 276 448,80 грн інфляційних збитків та 68 651,17 грн 3 % річних, відповідачем на рахунок позивача, на погашення основного боргу, було сплачено 100 000,00 грн.

З врахуванням вищенаведеного суд дійшов висновку, що припинення існування предмета спору в частині 100 000,00 грн відбулося в процесі розгляду справи, тоді як на момент виникнення спору між сторонами відповідний предмет спору існував.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (частина 3 статті 231 Господарського процесуального кодексу України).

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

З огляду на зазначене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що провадження у справі № 910/2704/21 в частині стягнення з відповідача 100 000,00 грн основного боргу підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмету спору у відповідній частині через виконання зобов`язання відповідачем в процесі розгляду справи.

Відповідно до підпункту 6.1.1. Договору, відповідач, як покупець, зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленої Продукції.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вимоги щодо стягнення суми основного боргу за поставлений товар у сумі 4 400 000,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду позивач також просив стягнути з відповідача на його користь 276 448,80 грн інфляційних втрат та 68 651,17 грн 3% річних.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідальність сторін за Договором передбачена його 7 розділом.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь - який час. Боржник повинен виконати зобов`язання у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайно не випливає із Договору або актів цивільного законодавства.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 68 651,17 грн, вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013)

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 276 448,80 грн.

Вирішуючи питання щодо поданої відповідачем заяви про зменшення розміру нарахованих позивачем 3% річних до 0,1% від заявленої суми, суд вказує наступне.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. Подібний висновок сформульований, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.

Разом з цим, вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій або відсотків річних, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру відсотків річних перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру відсотків річних наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки (відсотків річних) суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому зменшення розміру відсотків річних є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру заявлених відсотків річних таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому реалізуючи свої дискреційні повноваження, щодо права зменшити розмір належних до сплати санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності об`єктивних підстав для зменшення розміру нарахованих позивачем 3% річних до 0,1% від заявленої суми.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін.

Дослідивши обставини справи колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при розподілі судових витрат було дотримано вимоги ст. 129 ГПК України, тому вимоги відповідача у скарзі стосовно необґрунтованого покладення на останнього цих витрат є безпідставними.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїс-Матеос проти Іспанії" від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів" від 27.10.1993).

У відповідності до ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції ДП «Національна атомна енергогенеруюча Компанія «Енергоатом» не було подано належних та переконливих доказів в заперечення позовних вимог. Колегія суддів звертає увагу, що доводи, викладені у апеляційній скарзі відповідача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2021 прийнято після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча Компанія "Енергоатом" слід відмовити, а оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2021 у справі №910/2704/21 - залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча Компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2021 у справі №910/2704/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2021 у справі №910/2704/21 залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча Компанія "Енергоатом".

4. Матеріали справи №910/2704/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 20.12.2021.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.Р. Станік

О.О. Хрипун