ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2021 р. Справа№ 910/10052/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання Овчиннікової Я.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.06.2021

у справі №910/10052/21 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк"

про заборону вчиняти протиправні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" про заборону Акціонерному товариству Комерційний банк "Приват Банк" вимагати сплати неправомірно нарахованої заборгованості за неукладеним договором № 1121/ОД12 про використання платіжних карт в якості платіжного засобу в торгівельних сервісах підприємства від 25.05.2010, у тому числі шляхом телефонних дзвінків, СМС-повідомлень, факсимільним зв`язком, повідомлень на електронну пошту та шляхом договірного списання грошових коштів з її рахунків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір № 1121/ОД12 про використання платіжних карт в якості платіжного засобу в торгівельних сервісах підприємства від 25.05.2010 не був підписаний ОСОБА_1 , тому він є неукладеним, а відтак вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" по сплаті боргу за вищевказаним договором є безпідставними.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" про заборону вчиняти протиправні дії.

Аргументуючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі №910/10052/21 скасувати, а справу передати до суду першої інстанції для подальшого вирішення питання про відкриття провадження.

Разом з тим, скаржник просив провести судові засідання за апеляційною скаргою в режимі відеоконференції, використовуючи власні технічні засоби.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі, позивач зазначає, що висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваній ухвалі є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема за твердженням позивача, відсутність у нього статусу підприємця не є підставою для відмови у відкритті провадження, якщо спір ініційовано щодо правочину у господарській діяльності.

Також позивач посилається на те, що доданий до позову договір №1121/ОД12 про використання платіжних карт в якості платіжного засобу в торгівельних сервісах підприємства від 25.05.2020 (стороною якого визначено - СПД Дєлієргієва), за своїм змістом може укладатися лише в сфері господарської діяльності. У зв`язку з чим, на думку позивача, вказаний спір підлягає розгляду господарським судом за правилами господарського судочинства.

Узагальнений виклад позиції відповідача

Відповідач не скористався правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу. Неподання відзиву не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, що насамперед узгоджується ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.07.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі №910/10052/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., судді Михальська Ю.Б., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2021 повернуто без розгляду клопотання ОСОБА_1 про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі №910/10052/21; розгляд апеляційної скарги призначено на 01.09.2021.

01.09.2021 судове засідання не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Разіної Т.І. на лікарняному.

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 01.09.2021 у справі №910/10052/21 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2021, справу №910/10052/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Михальська Ю.Б., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 року у справі №910/10052/21 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Михальської Ю.Б., Тарасенко К.В.; розгляд апеляційної скарги призначено на 29.09.2021.

В судове засідання, яке відбулося 29.09.2021, представники позивача та відповідача не з`явилися, про причину відсутності суду апеляційної інстанції не повідомили, хоча про час та місце судового засідання були належним чином повідомлені ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.09.2021.

Враховуючи, що явка представників сторін в судове засідання судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представників сторін.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Предметом апеляційного оскарження у даній справі є ухвала місцевого господарського суду про відмову у відкритті провадження у справі, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності судова колегія виходить з наступного.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (п.24). У рішенні у справі "Занд проти Австрії" висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті першому статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

У статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За змістом статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно зі статтями 5, 7, 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певну справу належить розглядати за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Розділом I "Загальні положення" Господарського процесуального кодексу України, зокрема, передбачено основні положення (глава 1, ст.ст. 1-19), врегульовано питання щодо юрисдикції господарських судів (глава 2, ст.ст. 20-31) та визначено учасників судового процесу (глава 4, ст.ст. 41-72).

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що Господарський процесуальний кодекс України, визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України).

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України. За змістом частини 1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18).

Судова колегія зазначає, що склад учасників справи в господарському процесі визначено статтею 41 Господарського процесуального кодексу України, а саме, відповідно до частини 1 цієї статті у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України визначається процесуальна правоздатність та процесуальна дієздатність. Зокрема, усі фізичні і юридичні особи здатні мати процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, боржника (процесуальна правоздатність). Юридична особа набуває процесуальних прав та обов`язків у порядку, встановленому законом, і здійснює їх через свого представника (частини 1, 5).

За приписами статті 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що сторонами в господарському процесі можуть бути державні органи та органи місцевого самоврядування, які наділені статусом юридичної особи та здатні мати процесуальні права та обов`язки (процесуальна правоздатність).

Положеннями частин 1, 2 статті 55 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

У поданій позовній заяві позивачем заявлено вимогу про заборону Акціонерному товариству Комерційний банк "Приват Банк" вимагати сплати неправомірно нарахованої заборгованості за неукладеним договором № 1121/ОД12 про використання платіжних карт в якості платіжного засобу в торгівельних сервісах підприємства від 25.05.2010, у тому числі шляхом телефонних дзвінків, СМС-повідомлень, факсимільним зв`язком, повідомлень на електронну пошту та шляхом договірного списаннягрошових коштів з її рахунків.

В той же час, позивачем обґрунтовано підсудність даного спору Господарському суду міста Києва, з посиланням на те, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва № 757/24590/20-ц від 04.12.2020 справу було закрито, оскільки спірний договір був укладений з фізичної особою-підприємцем.

Судом першої інстанції встановлено, що предметом спору у справі № 757/24590/20-ц було визнання договору недійсним в той час, предметом спору у даній справі є заборона Акціонерному товариству Комерційний банк "Приват Банк" вимагати сплати неправомірно нарахованої заборгованості за неукладеним договором № 1121/ОД12 про використання платіжних карт в якості платіжного засобу в торгівельних сервісах підприємства від 25.05.2010, у тому числі шляхом телефонних дзвінків, СМС-повідомлень, факсимільним зв`язком, повідомлень на електронну пошту та шляхом договірного списання грошових коштів з її рахунків та який подано, як фізичною особою (без статусу фізичної особи-підприємця).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем не оспорюється договір № 1121/ОД12 про використання платіжних карт в якості платіжного засобу в торгівельних сервісах підприємства від 25.05.2010, оскільки позовні вимоги направлені на захист прав Дєлієргієвої О.Ю.

При цьому матеріали справи не містять доказів, що правовідносини сторін даного спору виникли у зв`язку зі здійсненням позивачем господарської діяльності.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що даний спір не підлягає вирішенню у порядку господарського судочинства та належить до юрисдикції цивільного судочинства.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія дійшла висновку про те, що суд першої інстанції всебічно, повно, об`єктивно дослідив всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, з дотриманням норм процесуального права, що у відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, та залишення без змін ухвали суду першої інстанції.

Доводи позивача з приводу порушення судом першої інстанції норм процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у даній справі прийнята з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи та дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі №910/10052/21 - без змін.

Матеріали справи №910/10052/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 15.12.2021.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Ю.Б. Михальська

К.В. Тарасенко