ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2021 року Справа № 903/349/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Петухов М.Г. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Дика А.І.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України у Волинській області на рішення Господарського суду Волинської області, ухваленого 15.09.2021 суддею Кравчук А. М. у м.Луцьку, повний текст складено 17.09.2021 у справі № 903/349/21

за позовом Військової частини НОМЕР_1

до Управління Служби безпеки України у Волинській області

про зобов`язання звільнити службове приміщення

за участю представників сторін:
позивача - Негодюк Т.М., Плеханов Ю.О.

відповідача - Вознюк В.М.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 15.09.2021 у справі №903/349/21 задоволено позов. Зобов`язано Управління Служби безпеки України у Волинській області ( ) звільнити орендовані у Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) за договором №61-08 від 29.12.2007 оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності, службові приміщення, а саме: приміщення першого поверху будівлі №1 (за г/п) військового містечка № НОМЕР_3 , загальною площею 197,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , протягом 5 (п`яти) робочих днів, починаючи з наступного дня після набрання рішенням суду законної сили. Стягнуто з Управління Служби безпеки України у Волинській області () на користь Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) - 2 270 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Управління Служби безпеки України у Волинській області звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 15.09.2021 у справі №903/349/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь Управління Служби безпеки України у Волинській області судовий збір за подану апеляційну скаргу у розмірі 3 405,00 грн.

Вважає рішення Господарського суду Волинської області від 15 вересня 2021 року незаконним та необґрунтованим з огляду на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що у місячний строк з дня закінчення дії Договору № 61-08 (з 31.03.2021 до 01.05.2021) відповідач не отримував від позивача письмового повідомлення у будь-якій формі (лист, заява, тощо) про припинення Договору № 61-08. У рішенні суду першої інстанції також відсутня вказівка про факт направлення позивачем повідомлення УСБУ Волинській області про припинення дії Договору № 61-08 у місячний строк після припинення строку його дії. У зв`язку з цим, відповідач вважає, що в/ч 9971 погодилась через "мовчазну згоду" на поновлення Договору № 61-08 на строк, який був раніше встановлений договором.

Не погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем належним чином виконаний обов`язок щодо доведення до відповідача інформації про припинення дії договору та підставність позовних вимог.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що в рішенні суду відсутня вказівка про встановлення в ході розгляду справи факту направлення у строк та у спосіб, визначений законом та Договором №61-08, позивачем відповідачу повідомлення про припинення Договору №61-08 з огляду на завершення строку, на який його було укладено.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.10.2021 у справі №903/349/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління Служби безпеки України у Волинській області на рішення Господарського суду Волинської області від 15.09.2021 у справі № 903/349/21. Розгляд апеляційної скарги призначено на 25.11.2021 об 14:30 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду.

Запропоновано позивачу у строк до 15.11.2021 надати суду обґрунтований відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому статтею 263 ГПК України та докази надсилання копії цього відзиву та доданих до нього документів відповідачу.

Роз`яснено сторонам по справі право участі особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції згідно з правилами статті 197 Господарського процесуального кодексу України.

Матеріалами справи стверджено, що ухвалу суду від 25.10.2021 отримано учасниками справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, наявні в матеріалах справи.

08.11.2021 на поштову адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому з підстав викладених у ньому просить суд апеляційної інстанції залишити без задоволення апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України у Волинській області, а рішення Господарського суду Волинської області від 15.09.2021 у справі № 903/349/21 без змін.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2021 розгляд апеляційної скарги призначено на 16.12.2021 об 14:30 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду у залі судових засідань №1.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення викладені у відзиві стосовно дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.

Згідно свідоцтва, виданого виконкомом Луцької міської ради 05.12.2007 про право власності, штаб /літер А-3/ загальною площею 2045,7 кв.м., який розташований в місті Луцьку на вулиці Стрілецькій за №6, належить державі Україна/Державна прикордонна служба України/ на праві державної власності (а.с. 22).

Держава в особі Державної прикордонної служби України значиться власником штабу по вул. Стрілецькій, буд. 6, у технічному паспорті (а.с. 11-21), витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 23).

29.12.2007 між Луцьким прикордонним загоном Державної прикордонної служби України та Управлінням військової контррозвідки СБ України у Західному регіоні укладено договір оренди №61-08 індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності (а.с. 24-29), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, а саме приміщення першого поверху будівлі №1 (за г/п) військового містечка №1 загальною площею 197,6 кв. м. для службового використання (розміщення 3 відділу Управління ВКР СБУ у Західному регіоні), що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Стрілецька, 6 і перебуває на обліку Державної прикордонної служби України.

Орендар вступає у строкове платне користування майном не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна (п. 2.1).

Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди (п. 2.2).

У разі припинення цього договору майно повертається орендарем орендодавцю (балансоутримувачу) в належному стані, не гіршому ніж на час передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу. Орендодавець (балансоутримувач) повинен скласти акт приймання-передачі та прийняти майно протягом одного місяця (п. 2.4.).

Орендар повертає майно орендодавцю (балансоутримувачу) аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим договором. Майно вважається поверненим орендодавцю (балансоутримувачу) з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі (п. 2.5).

Орендар зобов`язаний: використовувати майно відповідно до його призначення та умов договору; дотримуватись правил та норм санітарного стану; дотримуватись правил пожежної безпеки, передбачених військовими статутами і наказами, правильно експлуатувати обладнання пожежогасіння, зв`язку та сигналізації, виконувати вимоги ЗУ "Про пожежну безпеку" від 17.12.1993; у разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцеві орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, відшкодувати збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря (п.п. 5.1, 5.4, 5.6, 5.7).

Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки, має переважне право, за інших рівних умов, продовження договору оренди на новий термін (а.с. 6.2).

Орендар має право передавати за письмовою згодою орендодавця орендоване майно в суборенду фізичним та юридичним особам в порядку, передбаченому чинним законодавством (п. 6.5).

Орендодавець має право: контролювати технічний і санітарний стан, напрями та ефективність використання майна, переданого в оренду; виступати з ініціативою щодо внесення змін до договору або його розірвання в разі погіршення стану орендованого майна внаслідок невиконання або неналежного виконання його умов орендарем; надавати згоду на реконструкцію, технічне переоснащення, поліпшення орендованого майна за рахунок коштів орендаря (п.п. 8.1, 8.2, 8.3).

Договір діє з 29.12.2007 до 31.12.2008 включно (п. 10.1).

Зміни і доповнення або розірвання договору допускаються за взаємної згоди сторін. Зміни та доповнення, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною (п. 10.3).

За ініціативою однієї із сторін цей договір може бути розірвано за рішенням господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством (п. 10.4).

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (п. 10.6).

Чинність договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його укладено, приватизації орендованого майна орендарем, достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням господарського суду, в інших випадках, передбачених чинним законодавством України (п. 10.8) (а.с. 24-29).

Додатковою угодою №1-13 від 01.10.2013, укладеною Військовою частиною НОМЕР_1 (орендодавець), Управлінням військової контррозвідки Служби безпеки України у Західному регіоні (орендар), УСБ України у Волинській області (новий орендар), до договору оренди індивідуально-визначеного (нерухомого або іншого майна, що належить до державної власності) №61-08 від 29.12.2007/22.05.2008 орендар зі згоди орендодавця передав свої права та обов`язки за договором новому орендарю (п. 1).
Новий орендар вважається таким, що перебрав на себе права та обов`язки орендаря за договором з 01.10.2013 та вступив у строкове платне користування орендованим майном, а саме: приміщеннями першого поверху будівлі №1 (за г/п) військового містечка №1 загальною площею 197,6 кв. м. для службового використання (розміщення відділу військової контррозвідки УСБУ у Волинській області) за адресою: м. Луцьк, вул. Стрілецька, 6 (п. 2).

Пункт 10.1, 10.3 викладено у новій редакції: Цей договір діє з 01.10.2013 до 31.12.2014 включно. Зміни, доповнення або розірвання цього договору до закінчення терміну його дії допускаються за взаємною згодою сторін (п.п. 4, 5) (а.с. 30).

Передача спірного майна до нового орендаря підтверджується актом приймання-передачі від 01.10.2013 (а.с. 31).

28.10.2013 між Військовою частиною НОМЕР_1 та УСБУ у Волинській області укладено договір №177-13 про відшкодування витрат балансоутримувача за надані комунальні послуги орендарю (а.с. 32-35), за умовами якого орендодавець надає орендарю комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, теплопостачання, електропостачання), а орендар зобов`язується їх оплатити в порядку та на умовах даного договору.

Чинність договору та додаткових угод до них не були предметом окремих судових розглядів, докази про їх розірвання чи зміну умов в матеріалах справи відсутні.

Луцьким прикордонним загоном Західного регіонального управління Прикордонної служби України на адресу Начальників 6 управління ГУВК ДКСБУ, УСБУ у Волинській області надіслано лист №704/11085 від 06.11.2020 про прийняття рішення не здійснювати пролонгацію договору оренди від 22.04.2008 №61-08 на 2021 рік з УСБУ у Волинській області, де розміщується управління військової контррозвідки в адміністративній будівлі - штабі прикордонного загону у зв`язку із внесенням змін до штату ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до директиви адміністрації Держприкордонслужби України від 12.02.2020 №21дск, наказу адміністрації Держприкордонслужби України від 20.05.2020 "Про внесення змін до штатів органів прикордонної служби" та гострою проблематикою в розміщенні посадових осіб прикордонного загону (а.с. 36).

У листі від 18.11.2020 №704/11440 Луцький прикордонний загін Західного регіонального управління Прикордонної служби України повідомив Начальників 6 управління ГУВК ДКСБУ, УСБУ у Волинській області про прийняття рішення, погодженого з адміністрацією Держприкордонслужби України, про припинення пролонгації та розірвання договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 22.05.2008 №61-08 за адресою м. Луцьк, вул. Стрілецька, 6. Рішення обґрунтоване: внесенням протягом 2020 року змін до штату Луцького прикордонного загону, які передбачають збільшення чисельності управлінської ланки; гострою проблематикою розміщення посадових осіб новостворених структурних підрозділів управління; недотриманням попереджувально-профілактичних заходів щодо недопущення поширення зараження персоналу респіраторною хворобою "Covid-19" у зв`язку з великим скупченням людей на робочих місяцях. Враховуючи складну ситуацію, що склалася в країні, щодо запобігання поширенню на території України вірусної інфекції "Covid-19" та складнощі, які виникають під час пошуку службових приміщень щодо їх облаштування в опалювальний період, прикордонний загін запропонував заключити нову угоду оренди приміщень на термін з 01.01.2021 до 15.05.2021 та після завершення якої вивільнити дані приміщення (а.с. 37).

Листом від 08.12.2020 №704/12115 позивач направив відповідачу додаткову угоду до договору оренди індивідуального визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 22.05.2008 №61-08 (а.с. 39).

Докази надіслання листів відповідачу в матеріалах справи відсутні, проте їх отримання відповідач не заперечив, надав відповіді на них (на листи від 18.11.2020 та 08.12.2020).

Відповідач у листі від 08.12.2020 №54/19/3978 повідомив позивача про розгляд його листа від 18.11.2020 та вказав, що УСБУ у Волинській області не наділене повноваженнями щодо визначення місця розташування та дислокації підрозділу. З приводу припинення дислокації підрозділу необхідно звернутись до ГУ військової контррозвідки Департаменту контррозвідки СБУ (а.с. 40).

У листі від 28.12.2020 №54/19/4163 (відповідь на лист позивача від 08.12.2020 №704/12115) відповідач повідомив позивача про передчасність підписання додаткової угоди до договору оренди від 21.12.2007 №61-08 у зв`язку з тим, що питання про зміну дислокації підрозділу із ГУ військової контррозвідки Департаменту контррозвідки СБУ не узгоджено (а.с. 41).

Позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив зобов`язати Управління Служби безпеки України у Волинській області звільнити орендовані приміщення у Військової частини НОМЕР_1 за договором №61-08 від 29.12.2007 оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заперечень викладених у відзиві, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Причиною виникнення цього спору стало не звільнення відповідачем приміщень, що перешкоджає позивачу у користуванні належному йому майном.

За змістом частини першої статті 759 і статті 761 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором (частина четверта статті 284 ГК України).

У частині першій статті 763 ЦК України визначено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 291 ГК України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.

Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (стаття 764 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що у відповідності до п. 10.6. договору (в редакції додаткової угоди від 01.10.2013), даний договір був пролонгований до 31.03.2021 (з 31.12.2014 на 1 рік і 3 місяці по 31.03.2016, в подальшому по 30.06.2017, 30.09.2018, 31.12.2019, 31.03.2021).

Позивач вважає, що відповідач безпідставно чинить перешкоди у користуванні орендованим майном, у зв`язку з чим він надсилав орендарю лист від 18.11.2020 №704/11440 про припинення пролонгації та розірвання договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна і вивільнення приміщення (а.с. 37).

Колегія суддів враховує, що хоча матеріали справи і не містять доказів вручення вказаного листа, однак відповідач у листі від 08.12.2020 №54/19/3978 повідомляв позивача про розгляд його листа від 18.11.2020 (а.с. 40).

Колегія суддів на спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що орендодавець не обмежений у праві заявити про припинення договору як протягом одного місяця після його закінчення, так і в будь-який час протягом усього строку його дії. Такий правовий висновок також знайшов своє відображення у постановах Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №906/742/18, №906/743/18, №906/746/18, від 08.07.2019 у справі №906/739/18, від 16.07.2019 у справі №906/744/18, від 13.08.2019 у справі №906/740/18, від 20.01.2021 у справі №922/1957/19, від 07.07.2021 у справі №910/8465/19, від 28.07.2021 у справі №910/4440/20, що також враховується апеляційним судом згідно з приписами ст. 236 ГПК України.

Тому помилковими є посилання апелянта на необхідність повідомлення орендаря про припинення строку дії договору лише протягом одного місяця після його закінчення, оскільки орендодавцеві таке право надано законодавством і в будь-який час протягом усього строку дії договору.

Судом не дається оцінка доводам позивача щодо наявності підстав для розірвання договору у зв`язку з допущеними порушеннями його умов відповідачем.

Розірвання договору і закінчення строку дії договору є окремими і взаємовиключними підставами припинення договору, що обґрунтовується та доводиться різними доказами.

Так, у разі дострокового розірвання договору суд досліджує обставини наявності або відсутності порушення умов договору зі сторони орендаря.

Разом з тим, закінчення строку дії договору у разі наявності заперечення орендодавця щодо його продовження, не потребує дослідження судом обставин порушення умов договору зі сторони орендаря.

У зв`язку з викладеним суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зобов`язання Управління Служби безпеки України у Волинській області звільнити орендовані у Військової частини НОМЕР_1 за договором №61-08 від 29.12.2007 оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності, службові приміщення, а саме: приміщення першого поверху будівлі №1 (за г/п) військового містечка №1, загальною площею 197,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Стрілецька, 6.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, колегія суддів вважає доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими. Суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

На підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України у Волинській області на рішення Господарського суду Волинської області від 15.09.2021 у справі № 903/349/21 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки визначені ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складений 20.12.2021

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Філіпова Т.Л.