ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2021 р.

м. Київ

Справа № 911/2532/21

Господарський суд Київської області у складі судді Черногуза А.Ф. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами

позов Київської міської дирекції акціонерного товариства "Укрпошта" (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 22, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технософт - плюс" (09800, Київська обл., Тетіївський р-н, м. Тетіїв, вул. Одеська, буд. 42, )

про стягнення боргу з орендної плати, комунальних послуг, пені, 3% річних, штрафу та втрат від інфляції

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява

№ 13-16/165 від 20.08.2021 Київської міської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технософт - плюс" про стягнення боргу з орендної плати, комунальних послуг, пені, 3% річних, штрафу та втрат від інфляції.

Суд ухвалою від 07.09.2021 залишив без руху позовну заяву та встановив позивачу десятиденний строк на усунення недоліків.

27.09.2021 позивачем було подано заяву № 13-16/180 про усунення недоліків. Суд перевіривши вказану заяву у сукупності з позовною заявою встановив, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Згідно з ч.ч. 5, 7 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього кодексу малозначними справами є, зокрема, справи у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, при цьому, для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Оскільки, ціна поданого позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2021, відповідна справа є малозначною та підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Так, ухвалою від 06.10.2021 відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін, встановлено строки для подання: відповідачу відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали; позивачу відповіді на відзив до 27.10.2021; відповідачу заперечень до 05.11.2021.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав, про причини неподання суд не повідомив.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом перевірено та встановлено, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом.

Вказаний факт підтверджується повернутим конвертом №554 від 07.10.2021 з ухвалою Господарського суду Київської області про відкриття провадження у справі з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч. ч. 3, 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, і яка повернута підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат належним чином повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17).

Оскільки судом надсилались ухвали суду на адресу відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, усі вони розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відтак, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи.

Відтак, у зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглядати дану справу за наявними документами, оскільки вважає, що сторонам було надано всі процесуальні можливості для реалізації наданих процесуальним законом прав.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Реалізація норми ст. 81 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб`єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Згідно з положеннями ст. 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому, суд в кожному випадку повинен навести мотиви через які він приймає одні докази та відхиляє інші.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (далі орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Технософт - плюс" (далі орендар, відповідач) було укладено договір оренди № 1664 від 17.02.2015 (далі Договір), за яким орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне, окреме індивідуально визначене нерухоме майно, що перебуває на балансі УДППЗ «Укрпошта» Київської обласної дирекції (далі балансоутримувач, позивач).

Згідно акту приймання передачі державного майна від 17.02.2015 (додаток №2 до Договору) орендодавець здав, а орендар прийняв в оренду державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно нежитлове приміщення, загальною площею 42,1 кв.м, за адресою Київська область, м. Тетіїв, вул. Цвіткова, 6. Акт підписано орендарем, орендодавцем та погоджено за балансоутримувачем.

За умовами Договору орендна плата визначена на підставі методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету міністрів України від 04.10.1995 № 786, і становить за базовий місяць розрахунку березень 2014 року 761,21 грн (пункт 3.1 Договору).

Сторони узгодили, що орендна плата за кожен наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (пункт 3.3 Договору).

Пунктом 3.6 Договору передбачено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу щомісяця, не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж у наступному співвідношенні: 70% до державного бюджету, 30% балансоутримувачу.

Сторони також у пункті 3.7 Договору закріпили, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Окрім того пунктом 3.8 Договору передбачено, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 21 % від суми заборгованості.

У відповідності до пунктів 5.3 та 5.11 Договору орендар зобов`язується:

- своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу, компенсувати експлуатаційні витрати та витрати на утримання майна, у тому числі податку на землю, незалежно від наслідків своєї господарської діяльності;

- здійснювати витрати пов`язані з утриманням орендованого майна. Протягом 15 робочих днів після підписання цього договору укласти з балансоутримувачем договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю, у тому числі податку на землю.

Договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, з 17.02.2015 по 17.01.2018 включно. Сторонами також у пункті 10.4 Договору визначено, що у разі відсутності заяви однієї з сторін про припинення договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовжений на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені Договором.

Позивач також додає до позову копії договорів з відповідними надавачами комунальних послуг договір купівлі продажу теплової енергії від 17.09.2007, договір про відшкодування комунальних послуг (водопостачання та водовідведення), № 34/09-261 від 24.12.2012, договір про постачання електричної енергії № 205 від 28.10.2008.

Київська міська дирекція акціонерного товариства "Укрпошта" стверджує, що на підставі вказаних договорів позивачем сплачувалися кошти за комунальні послуги, що надавалися до орендованого майна.

Позивач додає до позовної заяви копії актів приймання передачі наданих послуг балансоутримувачем орендарю за періоди з жовтня 2018 року по червень 2021 року. Кожен з актів містить розрахунок орендної плати за поточний місяць, що включає в себе суму орендної плати у розмірі 30 %, ПДВ на 30 % орендної плати та ПДВ на 70% орендної плати.

Акти з жовтня 2018 року по грудень 2020 року підписані лише зі сторони Київської міської дирекції акціонерного товариства "Укрпошта". Акти за період з січня 2021 по квітень 2021 року також підписані і відповідачем.

Позивач надає також копії розрахунків відшкодування обсягу споживання електроенергії по Товариству з обмеженою відповідальністю «Технософт-плюс», актів прийому здачі виконаних робіт/послуг за період з грудня 2018 року по травень 2019 року.

Київська міська дирекція акціонерного товариства "Укрпошта" зазначає, що позивачем неодноразово надсилалися претензії відповідачу для вирішення спору у позасудовому порядку та додає до суду копії претензій з доказами їх направлення на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Технософт-плюс», однак, за словами позивача, їх вимоги було залишено без задоволення.

Водночас, у матеріалах справи наявні акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2017 року по 30.06.2021 щодо компенсації витрат за комунальні послуги, за послуги експлуатації приміщення, і, також, акт звірки розрахунків за період з 01.01.2017 року по 30.06.2021 щодо орендної плати. Зазначені документи підписані як зі сторони Київської міської дирекції акціонерного товариства "Укрпошта", так і зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю «Технософт-плюс».

30.06.2021 сторонами було складено акт про повернення з оренди нерухомого майна, що належить до державної власності.

В згаданому акті зазначається, що він складений внаслідок припинення договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 17.02.2015 № 1664; датою припинення договору є 30.06.2021; підставою для припинення стало закінчення терміну дії договору. За цим актом відповідач передав, а позивач прийняв зі строкового платного користування нерухоме майно за адресою Київська область, м. Тетіїв, вул. Цвіткова, 6, площею 42,1 кв. м.

В додаток до акту про повернення з оренди нерухомого майна орендарем та балансоутримувачем було складено анкету про стан майна і розрахунків за договором оренди. Окрім іншого цим документом сторони закріпили, що заборгованість орендаря зі сплати частини орендної плати, яка підлягає сплаті балансоутримувачу становить 28711,59 грн, а заборгованість зі сплати платежів за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання майна та надання комунальних послуг орендарю 5150,95 грн.

Разом із заявою про усунення недоліків № 16-16/180 позивачем подано до суду банківську довідку № 100.32-16/1-765 від 23.10.2021 АТ «Ощадбанк», в якій зазначено, що за період з 01.10.2018 по 22.09.2021 відсутня інформація щодо надходження коштів на поточний рахунок позивача від контрагента ТОВ «Технософт - плюс» ().

Відтак, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Технософт - плюс» заборгованості з орендної плати у розмірі 28711,59 грн, заборгованості за утримання орендованого майна (комунальні послуги) у розмірі 5150,95 грн., 1646,08 грн пені, 3326,16 грн інфляційних витрат, 1344,26 грн трьох відсотків річних та 7111,12 грн штрафу.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач користувався орендованим приміщенням по 30.06.2021, що підтверджується актом приймання передачі, а оплату за послугу оренди не здійснював, внаслідок чого утворилася заборгованість. Позивач наголошує, що відповідач визнав заборгованість, що підтверджується додатком до акту приймання передачі.

Відповідач в свою чергу жодним чином не відреагував на наявність даного судового провадження, заперечень не надав, хоча і був належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом.

Суд дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази вважає за необхідне зазначити наступне.

Спірні правовідносини з договору оренди, що склались між сторонами регулюються Законом України «Про оренду державного та комунального майна», також до них застосовуються положення Глав 47-53, 58 Цивільного кодексу України, Глав 19-20, 26 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 759 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі ст. 283 Господарського кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (далі Закон) оренда - є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності.

Зокрема, згідно ст. 3 Закону об`єктами оренди за цим Законом, зокрема, є: цілісні майнові комплекси підприємств, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць).

За ч. 2, 3 ст. 26 Закону договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об`єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об`єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем. Договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Згідно положень ст. 29 Закону за невиконання зобов`язань за договором оренди, в тому числі за зміну або розірвання договору в односторонньому порядку, сторони несуть відповідальність, встановлену законодавчими актами України та договором.

Приписами ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом положень ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ст.ст. 251, 252 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З акту приймання-передачі від 17.02.2015 року вбачається, що Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області було передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Технософт - плюс" окреме індивідуально визначене нерухоме майно, що перебуває на балансі УДППЗ «Укрпошта» Київської обласної дирекції нежитлове приміщення, загальною площею 42,1 кв. м, за адресою Київська область, м. Тетіїв, вул. Цвіткова, 6.

Актом приймання передачі від 30.06.2021 про повернення з оренди нерухомого майна, що належить до державної власності підтверджується факт повернення майна балансоутримувачу в особі позивача.

Таким чином відповідач користувався орендованим приміщенням у період з 17.02.2015 по 30.06.2021.

Позивачем було надано до суду банківську довідку № 100.32-16/1-765 від 23.10.2021 АТ «Ощадбанк», з якої вбачається, що у період з 01.10.2018 по 22.09.2021 не було надходжень на розрахунковий рахунок позивача від відповідача (ТОВ «Технософт - плюс», ).

З матеріалів справи вбачається, що договір є припиненим у зв`язку із закінченням строку його дії, за неслідками чого позивачем та відповідачем було складено акт приймання-передачі нерухомого майна з оренди та анкету про стан майна і розрахунків.

Так, як вбачається з наданих позивачем доказів, разом з актом приймання передачі від 30.06.2021 про повернення з оренди нерухомого майна, що належить до державної власності позивач та відповідач склали та скріпили печатками та підписами анкету про стан майна і розрахунків за договором оренди № 1664 від 17.02.2015.

Суд оцінивши вказаний доказ, констатує, що підписавши та погодивши з відповідачем умови вказаної "анкети" відповідач акцептував виставлену позивачем заборгованість, вчинив юридично значимі дії з визнання боргу, який заявлений позивачем до стягнення, а відтак визнав суму заборгованості з орендної плати, яка підлягає сплаті позивачу у розмірі 28711,59 грн. Відповідач своїм підписом в зазначеному додатку до акту приймання передачі також погодився з розміром боргу щодо компенсації витрат за комунальні послуги 5150,95 грн. Відтак, суд розцінює укладений сторонами документ, як угоду про визнання боргу відповідачем, що є належним, достовірним та допустимим доказом наявності заборгованості з тих підстав, що і сам акт, і додаток до нього підписано обома сторонами та скріплені їх печатками, а отже схвалені останніми.

Отже, суд вважає позовні вимоги, про стягнення з відповідача 28711,59 грн заборгованості з орендної плати та 5150,95 грн заборгованості щодо компенсації витрат за комунальні послуги обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно нарахування штрафу та пені.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вже зазначалося вище, у відповідності до пункту 3.8 Договору передбачено, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 21 % від суми заборгованості.

Суд встановив, що відповідачем підставно нараховано відповідачу штраф у розмірі 6029,43 грн за прострочення оплати орендної плати на підставі пункту 3.8 Договору. Вказана сума підлягає до стягнення.

Перевіривши розрахунки додані до позовної заяви судом з`ясовано, що позивач також нараховує відповідачу штраф у розмірі 1081,69 грн (21 % від суми заборгованості) за прострочення сплати за утримання орендованого майна та комунальні послуги.

Суд звертає увагу позивача, що вказана вимога не може бути задоволена судом, оскільки договором не передбачено стягнення штрафу відносно заборгованості несплаченої суми за відшкодування витрат за комунальні послуги та утримання майна.

Здійснення витрат за утримання орендованого майна та сплату за комунальні послуги не включено договором у суму орендної плати (яка розраховується окремо у відповідності до розділу 3 Договору Орендна плата), а є обов`язком орендаря, що закріплений у пунктом 5.11 Договору. Окрім того вказаний пункт договору передбачає укладення між балансоутримувачем та орендарем договору про відшкодування витрат на комунальні послуги, утримання майна, податку на землю.

Це також стосується нарахованої позивачем суми пені за заборгованість по несплаченій сумі відшкодування витрат на комунальні послуги, утримання майна. Пунктом 3.7 Договору сторони узгодили, що індексації підлягає орендна плата не сплачена своєчасно з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Відтак, суд відмовляє позивачу у вимогах щодо стягнення штрафу та пені, нараховану позивачем за непогашену відповідачем суму відшкодування витрат пов`язаних з комунальними послугами та утриманням майна, що не включена до суми заборгованості з орендної плати.

Водночас, суд здійснивши розрахунок, в повному обсязі задовольняє вимогу позивача щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 1336,25 грн, оскільки не може виходити за межі заявленої позивачем вимоги, а згідно отриманого результату сума пені, яка підлягала б стягненню з відповідача становить суму, що перевищує заявлену.

Щодо вимог про стягнення 3% річних та втрат від інфляції.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Так, за неналежне виконання умов Договору позивачем в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано відповідачу 3326,16 грн інфляційних втрат та 1344,26 грн трьох відсотків річних.

З боку відповідача має місце прострочення виконання зобов`язання, а відтак позивачем підставно нараховано відповідачу три відсотки річних та втрати від інфляції.

Судом перевірено розрахунки позивача щодо нарахування трьох відсотків річних, втрат від інфляції та встановлено, що вони є арифметично вірними. Сума трьох відсотків річних у розмірі 1344,26 грн підлягає стягненню з відповідача. Разом з тим, суд також стягує з відповідача 3326,16 грн інфляційних втрат.

Отже, відповідач попри те, що був належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом, не вчинив жодних юридично значимих дій щодо подання до суду доказів, які б підтверджували відсутність заборгованості перед позивачем за вказаним Договором поставки та/або пояснень щодо неможливості подання таких доказів з причин, що не залежать від його волі.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Згідно з положеннями ст. 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому, суд в кожному випадку повинен навести мотиви через які він приймає одні докази та відхиляє інші.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Щодо витрат на правову допомогу, судових витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судовий збір сплачений позивачем є мінімальний для даної категорії справ суд вважає за можливе стягнути з відповідача всю суму судового збору у розмірі 2270,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Технософт - плюс" (09800, Київська обл., Тетіївський р-н, м. Тетіїв, вул. Одеська, буд. 42, ) на користь Київської міської дирекції акціонерного товариства "Укрпошта" (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 22, ) 28711,59 грн заборгованості з орендної плати, 5150,95 грн заборгованості за утримання орендованого майна, 1336,25 грн пені, 6029,43 грн штрафу, 3326,16 грн інфляційних витрат, 1344,26 грн трьох відсотків річних та 2270,00 грн судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 21.12.2021.

Суддя А.Ф. Черногуз