ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/4090/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

секретар судового засідання: Шевченко А.В.

за участю представників учасників справи:

позивача: Васильєв В.В., (самопредставництво)

відповідача: не з`явився

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Комунальне підприємство "Підземне місто", місто Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техінновації", місто Харків,

про стягнення заборгованості,-

здійснюється фіксування судового процесу технічними засобами - програмно апаратним комплексом "Діловодство суду", серійний номер диска CD-R 922/4090/21.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Комунальне підприємство "Підземне місто", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Техінновації", про стягнення заборгованості в розмірі 219 477,27 грн., пені в розмірі 13 580,34 грн., 3% річних в розмірі 2 660,84 грн., а також про стягнення заборгованості за проведений демонтаж рекламних щитів у розмірі 48 984,18 грн.

26 жовтня 2021 року, ухвалою господарського суду Харківської області, прийнято позовну заяву Комунального підприємства "Підземне місто" до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Почато у справі № 922/4090/21 підготовче провадження. 06 грудня 2021 року, протокольною ухвалою суду, на підставі пункту 18 частини 2 статті 182, пункту 3 частини 2 статті 185, частини 5 статті 185, статей 195, 232 ГПК України, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20 грудня 2021 року. 20 грудня 2021 року розпочато розгляд справи по суті. 20 грудня 2021 року присутній в судовому засіданні представник позивача, повністю підтримав позовні вимоги. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, про відкриття позовного провадження був повідомлений належним чином, шляхом скерування судової кореспонденції за адресою, вказаною у позовній заяві позивачем та яка відповідає відомостям про місцезнаходження відповідача, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Проте судова кореспонденція повернулась на адресу суду із зазначенням причини "адресат відсутній за вказаною адресою". Факт неотримання адресатом поштової кореспонденції, враховуючи, що суд, з додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвали для вчинення відповідних дій за належною адресою та які повернулися до суду у зв`язку з їх неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і не звернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення (постанови Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 910/15442/17, від 10 вересня 2018 року у справі № 910/23064/17, від 24 липня 2018 року у справі № 906/587/17). В даному разі відсутність в матеріалах справи відзиву спричинено діями самого відповідача, які виявились у пасивності по відношенню до отримання судової кореспонденції у відділенні поштового зв`язку, а відтак суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

20 грудня 2021 року у судовому засіданні, відповідно до статті 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

30 грудня 2020 року між Комунальним підприємством "Підземне місто" (сторона 1, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техінновації" (сторона 2, відповідач у справі) укладено договір на послуги по наданню місць для розміщення рекламних щитів № 4Р/12/20 (далі за текстом - договір), відповідно умов якого, сторона 2 одержує від сторони 1 послуги по наданню місць для розміщення рекламних щитів (далі по тексту рекламо носії) у підземних під вуличних пішохідних переходах (далі по тексту об`єкти), що знаходяться на балансі сторони 1, та сплачує ці послуги із зазначенням переліку щитів, які слугують предметом договору (пункт 1.1. договору). За послуги по наданню означених рекламних місць сторона 2 сплачує стороні 1 кошти згідно затверджених тарифів у розмірі 37 156,55 грн., також надаються послуги на суму 30 963,79 грн. та ПДВ на суму 6 192,76 грн. Перший платіж, визначений даним договором, вноситься протягом 3-х днів після підписання договору. Поточні платежі, здійснюються стороною 2 у формі передплати щомісячного, у розмірі місячної оплати, до20-го числа розрахункового місяця (розділ 4 договору). За пунктом 5.1. договору, на підтвердження факту надання послуг за договором сторонами оформлюється акт прийому-передачі послуг по наданню місць для розміщення рекламних щитів у порядку та строки, визначені цим договором. З 10 до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, з`являтися в приміщенні бухгалтерії сторони 1 для підписання акту приймання-передачі послуг по наданню місць для розміщення рекламних щитів. В разі нез`явлення сторони 2 до приміщення бухгалтерії сторони 1 для підписання акту приймання-передачі послуг по наданню місць для розміщення рекламних щитів надані за цим договором послуги вважаються прийнятими стороною 2 (пункт 3.1.7 та пункт 5.4. договору). Згідно пункту 6.2. договору за здійснення несвоєчасного або не в повному обсязі перерахування оплати, сторона 2 сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (включаючи день оплати). Пеня починається нараховуватись з 1-го числа місяця, за який у стороні 2 виникла заборгованість. Відповідно до розділу 8 договору, цей договір вступає в дію з дня його підписання сторонами та діє до 24 вересня 2020 року. Право експлуатації (управління) елемента виникає у замовника після укладення договору. Елемент вважається переданим з дня підписання цього договору. Згідно розділу 9 договору, договір набирає чинності з моменту досягнення сторонами домовленості по всім істотним умовам та підписання сторонами тексту договору та діє до 31 грудня 2021 року включно. 30 грудня 2020 року між контрагентами досягненні домовленості з приводу укладення додаткової угоди № 1, за якою визначено, що сторона 1 надає стороні 2 можливість користуватися електричною енергією для здійснення своєї діяльності, а сторона 2 повинна в строки передбаченні даною угодою, сплачувати за використану активну та реактивну енергію та розподіл електроенергії, згідно з тарифами постачальника, діючими на початок розрахункового періоду. Електроенергія відпускається для живлення світових рекламних конструкцій сторони 2, що знаходяться в підземних під вуличних пішохідних переходах біля станцій метрополітену. При цьому, за пунктом 4.1. договору розрахунковим періодом вважається період з 01 числа кожного місяця по останнє число цього місяця, в якому сторона 2, не пізніше 20-го числа здійснює попередню оплату на наступний місяць в розмірі оплати за фактично використане електроенергію у попередньому місяці (пункт 4.3. додаткової угоди № 1). Надалі, 01 лютого 2021 року укладена додаткова угода № 2 згідно якої визначено перелік рекламо носії, які слугують предметом договору, а також встановлено, що за послуги по наданню означених рекламних місць сторона 2 сплачує стороні 1 кошти згідно затверджених тарифів у розмірі 37 156,55 грн., також надаються послуги на суму 30 963,79 грн. та ПДВ на суму 6 219,92 грн. Додатковою угодою № 3 від 01 лютого 2021 року контрагентами визначено перелік об`єктів на які відпускається для живлення світових рекламних конструкцій та потужність електроенергії в місяць. 10 лютого 2021 року підписано додаткову угоду № 4 згідно якої визначено перелік рекламо носії, які слугують предметом договору, а також встановлено, що за послуги по наданню означених рекламних місць сторона 2 сплачує стороні 1 кошти згідно затверджених тарифів у розмірі 38 719,54 грн., також надаються послуги на суму 32 266,28 грн. та ПДВ на суму 6 453,26 грн. В цей же день була укладена додаткова угода № 5 за якою визначено перелік об`єктів на які відпускається для живлення світових рекламних конструкцій та потужність електроенергії в місяць. 01 березня 2021 року підписана додаткова угода № 6, а також додаткова угода № 7 за якими було досягнуто домовленості щодо переліку рекламо носії, які слугують предметом договору, встановлено розмір сплати за послуги по наданню рекламних місць, а також потужність електроенергії в місяць, яка відпускається для живлення світових рекламних конструкцій. Додатковою угодою № 8 від 10 березня 2021 року, а також додатковою угодою № 9 від 10 березня 2021 року контрагентами визначено, що розмір послуги по наданню рекламних місць складає, згідно затверджених тарифів, 30 148,37 грн., також надаються послуги на суму 25 123,64 грн. та ПДВ на суму 5 024,73 грн. Договір та всі додатки підписано сторонами та скріплено печатками сторін. В період з січня по червень 2021 року позивачем відповідачу було надано послуги по наданню місць для розміщення рекламних щитів, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт № 3121 від 31 січня 2021 року, № 6608 від 28 лютого 2021 року, № 11758 від 31 березня 2021 року, № 15701 від 30 квітня 2021 року, № 18965 від 31 травня 2021 року, № 23482 від 30 червня 2021 року. 07 травня 2021 року на адресу відповідача була скерована претензія № 302-05 про оплату вартості наданих послуг. 10 червня 2021 року позивачем направлена відповідачу вимога № 383-06 про здійснення демонтажу рекламних щитів. Надалі, 16 червня 2021 року відповідач був повідомлений з боку позивача про розірвання договору по наданню послуг для розміщення рекламних щитів. Тобто, з 24 червня 2021 року договір є розірваним в односторонньому порядку, у зв`язку із істотністю допущених відповідачем порушень умов договору, а саме систематичного невиконання зобов`язань з оплати послуг. 19 липня 2021 року на адресу відповідача було скеровано вимогу № 480-07 щодо оплати послуг по наданню місць для розміщення рекламних щитів. Як стверджує позивач, відповідач (зобов`язаний контрагент) кошти за надані послуги з січня по червень 2021 року у сумі 219 447,27 не сплатив, як і не здійснив самостійно демонтаж конструкцій, що стало підставою для звернення з позовом до суду для відновлення своїх порушених прав і інтересів.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини. В статті 174 Господарського кодексу України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається зі змісту умов укладеного сторонами договору, зазначений договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг, правовідносини за яким врегульовані нормами глави 63 "Послуги. Загальні положення" Цивільного кодексу України.

Відповідно статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як-то вказано у пункті 5.1. договору, на підтвердження факту надання послуг за договором сторонами оформлюється акт прийому-передачі послуг по наданню місць для розміщення рекламних щитів у порядку та строки, визначені цим договором. З 10 до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, відповідач з`являтися в приміщенні бухгалтерії сторони 1 (позивача) для підписання акту приймання-передачі послуг по наданню місць для розміщення рекламних щитів (пункт 3.1.7 договору).

За матеріалами справи встановлено, що на виконання умов договору та додатків до нього позивач у період з січня по червень 2021 року надав відповідачу послуги по наданню місць для розміщення рекламних щитів у підземних під вуличних пішохідних переходах, що підтверджується актами приймання наданих послуг № 3121 від 31 січня 2021 року, № 6608 від 28 лютого 2021 року, № 11758 від 31 березня 2021 року, № 15701 від 30 квітня 2021 року, № 18965 від 31 травня 2021 року, № 23482 від 30 червня 2021 року.

При цьому, акти за період з квітня по червень 2021 року не підписані з боку відповідача, проте даний факт не нівелює обов`язку останнього здійснити вчасну та повну оплату отриманих послуг, оскільки відповідно до умов пункту 5.4 договору в разі нез`явлення сторони 2 до приміщення бухгалтерії сторони 1 для підписання акту приймання-передачі послуг по наданню місць для розміщення рекламних щитів надані за цим договором послуги вважаються прийнятими стороною 2 (тобто відповідачем).

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Отже, одним із принципів належного виконання зобов`язання є дотримання строку (терміну) виконання зобов`язання.

За послуги по наданню означених рекламних місць сторона 2 сплачує стороні 1 кошти згідно затверджених тарифів у розмірі 37 156,55 грн., також надаються послуги на суму 30 963,79 грн. та ПДВ на суму 6 192,76 грн. Перший платіж, визначений даним договором, вноситься протягом 3-х днів після підписання договору. Поточні платежі, здійснюються стороною 2 у формі передплати щомісячного, у розмірі місячної оплати, до20-го числа розрахункового місяця (розділ 4 договору). При цьому, додатковими угодами № 2 від 01 лютого 2021 року, № 4 від 10 лютого 2021 року, № 6 від 01 березня 2021 року та № 8 від 10 березня 2021 року вносились зміни щодо розміру оплати за надані послуги по наданню місць для розміщення рекламних щитів із зазначенням строку з якого вводяться в дію новий розмір оплати.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 Цивільного кодексу України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Всупереч умовам розділу 4 договору, який передбачає строк проведення розрахунків, відповідач не здійснив повного розрахунку з позивачем, заборгувавши 219 477,27 грн. за надані послуги по наданню місць для розміщення рекламних щитів.

Відповідно до частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частини 3 та 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належним доказів на підтвердження здійснення повної оплати за надані послуги по наданню місць для розміщення рекламних щитів. За таких обставин, оскільки відповідач прийняв послуги, однак не здійснив повний розрахунок із позивачем, суд дійшов висновку про те, що відповідачем були порушені права та законні інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а відтак задовольняє позов в цій частині та стягує з відповідача основну суму заборгованості в розмірі 219 477,27 грн.

Також, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь пеню в розмірі 13 580,34 грн. та 3% річних в розмірі 2 660,84 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України). Згідно з статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Згідно пункту 6.2. договору за здійснення несвоєчасного або не в повному обсязі перерахування оплати, сторона 2 сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (включаючи день оплати). Пеня починається нараховуватись з 1-го числа місяця, за який у стороні 2 виникла заборгованість. Отже, сторони на власний розсуд, з урахуванням свободи договору, який визначений як один із головних принципів в правовідносинах між учасниками, з огляду на надане право, визначили розмір неустойки в розмірі подвійної орендної плати, а також початкову дату її нарахування (включаючи день оплати). Перевіривши правомірність нарахування позивачем пені та виходячи з пункту 6.2 договору, приписів статті 231 Господарського кодексу України, суд встановив, що дане нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства та умовам договору. Здійснивши перерахунок штрафної санкції, з урахуванням обумовленого сторонами розміру пені, визначеної позивачем початкової дати нарахування та присічної дата нарахування штрафних санкцій (по 20 вересня 2021 року включно), а також суми боргу по кожному із заявлених до стягнення місяців надання послуг, суд встановив, що арифметично вірною та такою, що повністю відповідає положенням чинного законодавства є сума пені в розмірі 13 580,34 грн., яка збігається із розрахунками позивача. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річні, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Здійснивши перерахунок 3% річних, з урахуванням умов договору, а також визначеного позивачем періоду прострочення по сплаті грошового зобов`язання, господарський суд приходить до висновку, що позивачем не вірно проведено розрахунок похідної вимоги, а арифметично вірною сумою даної похідної вимоги є сума у розмірі 3 490,43 грн. Даний розрахунок було зроблено виходячи із збільшення суми основного боргу по відношенню до кожного місяця прострочення та сум, які вказані у актах здачі-прийняття робіт, без виходу за визначений позивачем період до стягнення. Відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог. Зважаючи на те, що суд обмежений в праві вийти за межі позовних вимог в частині стягнення річних, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в сумі, зазначеній в прохальній частині позовної заяви, а саме в розмірі 2 660,84 грн.

Щодо вимоги про стягнення заборгованості за проведений демонтаж рекламних щитів у розмірі 48 984,18 грн.

За умовами пункту 3.1.13 договору позивач, як сторона 1 договору, має право на демонтаж та вивезення зі своєї території рекламоносіїв протягом 3 (трьох) робочих днів, у випадку невиконання вимог розділу 4 (щодо розрахунків) з боку Сторони 2 (тобто відповідача) та, як наслідок, наявність дебіторської заборгованості за розрахунковий період.

Виходячи із принципу свободи договору згідно із статтею 627 Цивільного кодексу України, сторони спору у пункті 3.1.13 договору пов`язали можливість виникнення права у позивача на демонтаж рекламоносіїв зі своєї території з наявністю у відповідача заборгованості по договору, тобто останній укладаючи договір, розумів наслідки не виконання зі свого боку обов`язку по оплаті наданих послуг позивачем.

Як свідчать матеріали справи, 10 червня 2021 року на адресу відповідача позивачем було сформовано та надіслано вимогу № 383-06 про здійснення демонтажу рекламних щитів із попереджанням, що в разі не виконання вимог демонтаж буде проведений силами Комунального підприємства "Підземне місто".

Враховуючи бездіяльність відповідача, 30 червня 2021 року наказом № 70 було організовано демонтаж рекламних щитів та рекламних аплікацій, розміщених Товариством з обмеженою відповідальністю "Техінновації" на об`єктах позивача силами працівників дільниці технічного обслуговування відділу експлуатації.

За калькуляцією, затвердженою директором Комунального підприємства "Підземне місто", демонтаж рекламної конструкції щита з підсвічуванням на балках підземного під вуличного пішохідного переходу за 2021 роки складає 2 332,58 грн., а як свідчать службові записки 06 та 07 липня 2021 року було здійснено демонтаж 21 щита з підсвіткою, а відтак сума, яку було затрачено позивачем на демонтаж вказаних рекламоносіїв складає 48 984,18 грн.(2 332,58 грн. х 21), яка в повному обсязі покладається на відповідача, як сторону, яка після закінчення строку дії договору не вчинила активних дій по демонтажу рекламних носіїв, розташованих у підземних під вуличних пішохідних переходах.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідачами не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, у зв`язку з чим позовні вимоги, з урахуванням встановлених судом обставин справи, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин. У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року "Справа "Серявін та інші проти України"" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року).

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Судові витрати зі сплати позивачем при поданні позову судового збору, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача. .

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1-5, 10-13, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 194-196, 201, 208-210, 217-220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техінновації" (61168, місто Харків, вулиця Валентинівська, будинок 12, ідентифікаційний код юридичної особи 39325384) на користь Комунального підприємства "Підземне місто" (61012, місто Харків, вулиця Суздальські ряди, будинок 9, ідентифікаційний код юридичної особи 39044307) 219 477,27 грн. заборгованості, 13 580,34 грн. пені, 2 660,84 грн. 3% річних, 48 984,18 грн. вартості проведеного демонтажу рекламних щитів та 4 270,54 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 ГПК України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "22" грудня 2021 р.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/4090/21