РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.12.2021Справа № 910/14324/21

За позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської

державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Відрадний маєток»

про стягнення 12.642,63 грн

Суддя Сівакова В.В.

секретар судового засідання Кимлик Ю.В.

за участю представників сторін

від позивача Бондаренко О.О., адвокат за довіреністю № 27/09/21-05 від 27.09.2021

від відповідача Яценко Я.В., ордер серії АА № 1156648 від 18.11.2021

від відповідача Рудько Ю.М., керівник

Суть спору :

02.09.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Відрадний маєток» про стягнення 12.642,63 грн.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що між сторонами було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 8834013 від 19.09.2018, на підставі якого позивач зобов`язується постачати відповідачу теплову енергію у гарячій воді на межу балансової належності із відповідачем за адресою: м. Київ, просп. Відрадний, 71/2. 02.12.2020 позивачем було складено акт № 8947 про порушення відповідачем правил користування тепловою енергією та/або умов договору, відповідно до якого встановлено самовільне підключення відповідачем системи центрального опалення. У зв`язку з викладеним, відповідачу донараховано 5-ти кратний розмір фактично спожитої ним теплової енергії за період з 30.10.2020 по 04.11.2020 на суму 11.925,95 грн та направлено на його адресу вимогу № 30/5/5/1684 від 04.02.2021 про сплату штрафних санкцій. Враховуючи викладене та те, що відповідачем не було сплачено нараховані штрафні санкції, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 12.642,63 грн, з яких 11.925,95 грн 5-кратної вартості фактично спожитої теплової енергії, 595,13 грн інфляційних втрат, 121,55 грн 3% річних.

У поданій до суду позовній заяві міститься клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного проваджене в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/14324/21 від 09.09.2021 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

12.10.2021 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів. У поданій до суду заяві про усунення недоліків міститься клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2021 відкрито провадження у справі № 910/14324/21 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи; судове засідання призначено на 18.11.2021.

05.11.2021 від відповідача на електрону адресу суду надійшло клопотання про надання матеріалів справи № 910/14324/21 для ознайомлення. Представник відповідача 08.11.2021 ознайомився з матеріалами справи, що підтверджується наявною у справі відповідною розпискою представника відповідача.

16.11.2021 відповідачем до суду подано клопотання про надання часу для підготування відзиву на позовну заяву та про відкладення судового засідання.

В судовому засіданні 18.11.2021 відповідно до ст. 216 господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 30.11.2021.

30.11.2021 відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що згідно чинних Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів № 1198 від 03.10.2007, не існує не лише такого терміну як наряд на включення-відключення, а і поняття «дозвіл» також відсутнє у чинних Правилах та тексті договору між сторонами. Встановлена форма наряду на включення існувала у не чинних з 2003 року Правилах користування тепловою енергією, які були затверджені наказом № 307/262 від 28.10.1999 Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України та Міністерства енергетики України, та скасовані наказом № 18/12 від 21.01.2003. Наразі не існує чинного нормативного акту, який встановлює форму наряду на включення та зобов`язує споживачів отримувати його у постачальника перед запуском системи теплоспоживання. Акт № 8947 від 05.11.2020 про порушення споживачем Правил користування тепловою елегією та/або умов договору складений одноособово представником постачальника та є безпідставним, оскільки самовільне підключення відповідач не проводив. Позивач підмінюється поняття приєднання (підключення) до теплових мереж та включення (відкриття кранів) у теплопункті споживача. Беручи до уваги відсутність заборгованості відповідача з оплати за поставлений товар, відсутність нових підключень (приєднань) відповідачем до системи теплоспоживання чи підключення перед/поза приладами обліку, відсутність обов`язку відповідача отримувати наряд чи дозвіл на включення (запуск) системи теплоспоживання будинку, відсутність повноважень для прийняття рішень з накладення штрафних санкцій у Комісії з розгляду актів порушень споживачами ПКТЕ та/або умов договору КП «Київтеплопнерго», а також свавільне трактування договору та Правил ПКТЕ на власну користь, відповідач вважає, що позов у даній справі є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

30.11.2021 відповідачем до суду подано клопотання про витребування у відповідача Положення про комісію з розгляду актів порушень споживачів ПКТЕ та/або умов договору; розпорядчого документу, який затверджено склад комісії, включаючи поіменний склад членів, місце роботи, посаду.

В судовому засіданні 30.11.2021 відповідно до ст. 216 господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 09.12.2021.

08.12.2021 позивачем до суду подано відповідь на відзив.

09.12.2021 відповідачем до суду подано клопотання про розподіл судових витрат.

09.12.2021 позивач ознайомився із клопотанням відповідача про розподіл судових витрат, що підтверджується наявною у справі відповідною розпискою представника позивача.

В судовому засіданні 09.12.2021 постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, про відмову в задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів з огляду на наступне

Відповідно до ст. 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу;

5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Суд розглянувши заявлене відповідачем клопотання відмовив в його задоволенні оскільки воно не відповідає вимогам ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, зокрема докази які просить витребувати відповідач не підтвердять обставини справи.

Позивач в судовому засіданні 09.12.201 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 09.12.2021 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

09.12.2021 відповідачем до суду подано клопотання про залучення до судового провадження у якості експерта та заслухати у судовому засіданні директора Департаменту комунальних послуг та комунального обслуговування Міністерства розвитку громад та територій України Ведмідя А.С.

В судовому засіданні 09.12.2021 постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, про відмову в задоволенні клопотання відповідача про залучення експерта з огляду на наступне

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно з ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Відповідно до ст. 207 Господарського процесуального кодексу України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому проваджені або в інший строк, визначений судом.

Суд заслухавши наведені відповідачем причини пропуску строку на звернення із клопотанням відповідача до початку розгляду справи по суті не вбачає їх поважності, тому відповідне клопотання залишається судом без розгляду.

В судовому засіданні 09.12.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

19.09.2018 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (постачальник, позивач) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Відрадний маєток» (споживач, відповідач) було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 8834013 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач зобов`язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому договорі.

Спір виник в зв`язку з тим, що відповідачем в порушення умов договору здійснено самовільне підключення систем теплоспоживання, за що умовами договору передбачена відповідальність у вигляді сплати 5-кратної вартості фактично спожитої теплоенергії, яка за розрахунками позивача становить 11.925,95 грн. Також позивачем на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано 595,13 грн інфляційних втрат та 121,55 грн 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частинами 1-3 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Пунктом 4.1 договору сторонами погоджено, що цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.06.2019.

Відповідно до п. 4.3 договору він вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення.

Сторонами доказів в підтвердження виявлення однією із сторін небажання продовжувати договірні відносини не подано, а отже договір є чинним.

05.04.2020 представниками позивача видано корінець наряду № 52 для проведення відключення споживача - ОСББ «Відрадний маєток» за адресою: просп. Відрадний, 71/2, у зв`язку із закінченням опалювального сезону, згідно якого представник енергопостачальної організації затвердив відключення 05.04.2020 о 09:00 год.

Пунктом 2.4.3 договору передбачено, що у разі порушень споживачем умов договору постачальник має право складати відповідні акти, приписи, проводити нарахування штрафних санкцій в п`ятикратному розмірі та стягувати за рішенням суду, у встановленому законодавством порядку.

05.11.2020 представниками позивача зафіксовано порушення Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 (далі - Правила) відповідачем, а саме самовільне підключення системи опалення будинку за адресою: м. Київ, просп. Відрадний, 71/2, чим порушено п. 30 ПКТЕ та п. 2.39 договору, про що складено акт про порушення споживачем Правил користування тепловою енергією та/або умов договору № 8974 від 05.11.2020.

06.11.2020 представниками позивача видано корінець наряду № 94 для проведення підключення споживача - ОСББ «Відрадний маєток» за адресою просп. Відрадний, 71/2, за дорученням, згідно якого представник енергопостачальної організації затвердив включення 30.10.2020 о 10:00 год.

11.11.2020 представником позивача за участю представника відповідача складено акт № 3354 про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи.

У відповідності до положень п. 2.1. договору сторони зобов`язались при виконанні умов цього договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, керуватися тарифами, затвердженими у встановленому порядку, Положенням про Держенергонагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж (далі Правил), нормативними актами з питань користування та розрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії визначають Правила користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 (далі - Правила № 1198).

Правила № 1198 є обов`язкові для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії.

Користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання (п. 4 Правил № 1198).

Пунктом 36 Правил № 1198 визначено, що теплопостачальна організація зобов`язується забезпечувати протягом обумовленого в договорі часу безперервне постачання теплової енергії (за винятком нормативно встановлених перерв), підтримувати параметри теплоносія, що подається з колекторів джерела теплової енергії, на вході в теплову мережу споживача теплової енергії відповідно до температурного графіка теплової мережі, не допускаючи відхилення параметрів, визначених договором.

Згідно з пунктом 2.2.1 договору постачальник зобов`язується безперебійно постачати теплову енергію у гарячій воді на межу балансової належності із споживачем (додатки 3, 4) для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року, згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в додатку 1.

Відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1632 від 15.10.2020 «Про початок опалювального періоду 2020/2021 років у місті Києві» керівникам теплопостачальних підприємств і організацій незалежно від форм власності за умови готовності систем теплоспоживання розпочати з 16.10.2020 подачу теплоносія.

Пунктом 2.3.2 договору визначено, що абонент зобов`язаний щорічно, в міжопалювальний період, проводити підготовку до опалювального сезону зовнішніх (при наявності) та внутрішньобудинкових теплових мереж та обладнання з отриманням від постачальника акт про готовність систем теплопостачання до опалювального сезону.

Відповідно до п. 4 розділу IV Правил підготовки теплових господарств до опалювального періоду, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства житлово-комунального господарства України № 620/378 від 10.12.2008 (далі - Правила № 620/278) перед початком опалювального періоду суб`єкти відносин у сфері теплопостачання проводять перевірку готовності систем опалення та системи теплопостачання у цілому шляхом виконання пробного пуску з метою визначення їх готовності до роботи.

Відповідно до п. 5 розділу IV зазначених Правил до 1 жовтня поточного року повинні бути закінчені всі планові роботи на устаткуванні ДТ, ТМ, ТП, системах опалення, вентиляції та гарячого водопостачання та усунуті всі порушення і дефекти, виявлені в період підготовки до опалювального періоду.

Згідно з п. 1.3 розділу Х Правил № 620/378 перевірка готовності до роботи теплових господарств в опалювальний період повинна бути закінчена у термін не пізніше 15 вересня поточного року.

Відповідно до п. 2.4 розділу Х Правил № 620/378 перевірка готовності до роботи в опалювальний період теплових господарств споживачів повинна бути закінчена у термін не пізніше 25 вересня поточного року.

Згідно п. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Як визначено абзацом 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов`язані забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору, а також норм і правил.

З огляду на предмет діяльності відповідача, останній повинен бути забезпечений гарячим водопостачанням та відповідно опаленням в опалювальний сезон.

Проте матеріали справи свідчать, що позивач не виконав покладених на нього умовами договору зобов`язань та не здійснив з настанням опалювального сезону забезпечення відповідача опаленням.

Згідно з п. 2.3.1 договору споживач зобов`язаний дотримуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку 1, не допускаючи їх перевищення.

Відповідно до п. 3.2 договору споживач несе відповідальність за споживання теплової енергії без погодження з постачальником понад максимальне теплове навантаження, визначене додатком 1 до цього договору шляхом сплати постачальнику 5-кратної вартості фактично спожитої та договірної величини.

Позивачем не надано в розумінні ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України документального підтвердження споживання відповідачем понад максимальне теплове навантаження.

Суд відзначає, що порядок включення чи відключення споживача зі складанням наряду передбачалось Правилами користування тепловою енергією, затверджених спільним наказом Міністерства енергетики України та Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 307/262 від 28.10.1999, які на момент виникнення спірних правовідносин втратили чинність.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 2.3.9 договору споживач зобов`язаний за самовільне підключення систем теплоспоживання чи підключення їх перед/поза приладами обліку, сплачувати постачальнику 5-кратну вартість теплової енергії та кількість теплової енергії, спожитої такими системами.

Позивач на адресу відповідача направив вимогу № 30/5/5/1684 від 04.02.2021 сплату штрафних санкцій за самовільне підключення, без дозволу (наряду) теплопостачальної організації шляхом сплати 5-кратної вартості фактично спожитої теплової енергії в розмірі 11.925,95 грн в термін до 26.02.2021.

Відповідач розглянувши вимогу позивача листом № 002-21 від 26.02.2021 відмовив в її задоволенні.

Згідно поданого позивачем розрахунку вбачається, що позивач нараховує 5-кратний розмір спожитої теплової енергії без дозволу постачальника за період з 30.10.2020 по 04.11.2020 включно, тобто за період, який вже є опалювальним періодом, а тому, враховуючи наявність між сторонами договірних правовідносин, постачання відповідачу теплової енергії у гарячій воді є обов`язком позивача, покладеним на нього умовами договору та діючим законодавством.

Крім цього, позивач здійснює нарахування за період з 30.10.2020, тоді як зазначалось вище позивачем був виданий корінець наряду № 94 від 06.11.2020, згідно з яким представник енергопостачальної організації затвердив включення споживача 30.10.2020.

Посилання позивача на передбачену відповідальність особи за споживання енергії без дозволу (наряду) енергопостачальної організації, який не видавався позивачем відповідачу щодо підключення будинку № 71/2 по просп. Відрадному у м. Києві та факт самовільного підключення до теплових мереж без дозволу позивача судом відхиляються, оскільки при підготовці індивідуального теплового пункту до опалювального періоду, представниками позивача не виявлено та не зафіксовано жодного порушення щодо належної експлуатації системи теплоспоживання. Більш того, саме позивачем не виконано свої зобов`язання щодо вчинення необхідних дій для своєчасного включення систем теплоспоживання відповідача в опалювальний сезон.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача штрафної санкції у вигляді 5-кратної вартості фактично спожитої теплової енергії в розмірі 11.925,95 грн.

Позивачем також пред`явлено вимогу про стягнення з відповідача на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України 595,13 грн інфляційних втрат та 121,55 грн - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд відзначає, що відповідно до положень чинного законодавства та умов договору рішення постачальника про нарахування споживачу вартості теплової енергії у 5-кратному розмірі є оперативно-господарською санкцією та обов`язок зі сплати якої не є зобов`язанням в розумінні положень ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, а тому до відповідних правовідносин не застосовуються положення ст. 625 Цивільного кодексу України. Таким чином, у задоволенні вимог про стягнення 595,13 грн інфляційних втрат та 121,55 грн 3% річних також слід відмовити.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст.ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити повністю.

2. Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 14.12.2021 о 15 год. 00 хв.

3. Встановити строк для подання відповідачем доказів понесення судових витрат до 13.12.2021 включно.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 20.12.2021.

СуддяВ.В.Сівакова