ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2021 Справа № 904/4856/21

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Іванов О.Г., Березкіна О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2021 у справі №904/4856/21 (суддя Манько Г.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень", м.Київ

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Астера", м.Нікополь, Дніпропетровська область

відповідача-2: ОСОБА_1 , м.Нікополь, Дніпропетровська область

про солідарне стягнення за банківською гарантією

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

Акціонерне товариство "Банк інвестицій та заощаджень" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення солідарно із Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Астера" та ОСОБА_1 заборгованості за основним зобов`язанням в розмірі 144899 грн. 99 коп., понесені судові витрати за розгляд справи №910/16622/19 в розмірі 2173 грн. 50 коп. та судові витрати у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок виплати згідно рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2021 у справі №910/16622/19 Західному територіальному квартирно-експлуатаційному управлінню (бенефіціару) гарантійної суми за договором банківської гарантії №11470/18-КВ у зв`язку з невиконанням ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Астера" своїх зобов`язань за договором підряду №184 від 26.06.2018, у банка (як поручителя, гаранта) виникло право регресної вимоги до солідарних боржників: ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Астера" за договором про надання банківської гарантії №11470/18-ГВ та до ОСОБА_1 за договором поруки №11470/18-ГВ-П від 21.06.2018, враховуючи несвоєчасне виконання відповідачами своїх зобов`язань.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2021 у справі №904/4856/21 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Астера" на користь Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" заборгованості за основним зобов`язанням в розмірі 144899 грн. 99 коп., судовий збір в сумі 2236 грн. 45 коп.

Провадження у справі в частині позовних вимог відносно ОСОБА_1 закрито.

В решті відмовлено.

Ухвалюючи рішення, господарський суд виходив з обставин того, рішенням Господарського суду міста Києва від 09.03.2021 у справі №910/16622/19 встановлено, що 26.06.2018 Публічним акціонерним товариством "Банк інвестицій та заощаджень" (банк) надано Товариству з обмеженою відповідальністю "ВКФ "АСТЕРА" (принципал) банківську гарантію №11470/18-ГВ, відповідно до якої банк зобов`язався сплатити на користь Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління (бенефіціар) суму гарантії у розмірі 144 899,99 грн. у випадку невиконання Принципалом своїх зобов`язань перед бенефіціаром за договором підряду №184 від 26.06.2018.

Зазначеним рішенням встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ТОВ "ВКФ "АСТЕРА" були виконані роботи по першому етапу в обумовлений строк (до 10.08.2018), у зв`язку з чим, Західне територіального квартирно-експлуатаційного управління, у зв`язку з невиконання третьої особою умов договору підряду, звернулося до Акціонерного товариства "Банк Інвестицій та Заощаджень" із листом-вимогою №515/3/1240 від 19.03.2019 щодо сплати коштів (гарантії) в розмірі 144899,99 грн., яку банком сплачено не було.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.03.2021 у справі №910/16622/19 позов задоволено, стягнуто з Акціонерного товариства "Банк Інвестицій та Заощаджень" на користь Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління 144899,99 грн. суми боргу та 2173,50 грн. витрат по сплаті судового збору.

Враховуючи встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 09.03.2021 у справі №910/16622/19 обставини справи та посилаючись на статті 560, 563, 566, 569 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, заявлених до стягнення з відповідача-1.

Щодо позовних вимог стосовно відповідача-2, господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги до відповідача-2 мають бути розглянути в порядку цивільного судочинства, оскільки відповідачем-2 укладено договір поруки в якості фізичної особи, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про закриття провадження у справі за позовними вимогами до відповідача-2 на підставі п.1 ч.1 ст. 231 ГПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач (АТ "Банк інвестицій та заощаджень") звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2021 у справі №904/4856/21 скасувати в частині:

- закриття провадження у справі в частині позовних вимог відносно ОСОБА_1 ;

- відмови в задоволенні позовних вимог щодо понесених судових витрат за розгляд справи №910/16622/19 в розмірі 2173,50 грн.,

та прийняти нове рішення, яким позов Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Астера", ОСОБА_1 про стягнення 147073,49 грн. - задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Позивач вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права в частині, невідповідністю висновків, викладених у рішенні, встановленим обставинам справи.

Позивач стверджує, що господарським судом не встановлено підстав правомірності відмови банку у виплаті гарантійного платежу за гарантією №11470/18-ГВ від 26.06.2018, оскільки підставою для вимоги є порушення принципалом ТОВ "ВКФ "Астера" умов договору підряду, що є гарантійним випадком, який встановлений рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/16622/19 від 09.03.2021.

За доводами апелянта, сума в розмірі 147073,49 грн., що сплачена банком, враховуючи рішення Господарського суду м. Києва від 09.03.2021 у справі №910/16622/19 по банківській гарантії №11470/18-ГВ від 26.06.2018 Акціонерному товариству "Банк інвестицій та заощаджень" не відшкодована.

Апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно закриття провадження в частині позовних вимог до відповідача-2, оскільки господарським судом не враховано висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 13.03.2018 у справі №415/2542/15-ц, в якому, зокрема, зроблено висновок про те, що господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці; у цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи, у зв`язку з чим з 15.12.2017, у випадку об`єднання позовних вимог щодо виконання кредитного договору з вимогами щодо виконання договорів поруки, укладених для забезпечення основного зобов`язання, спір має розглядатися за правилами господарського чи цивільного судочинства залежно від сторін основного зобов`язання.

Позивач вважає, що вищевказані висновки Великої Палати Верховного Суду зроблені у справі, предметом розгляду якої були вимоги про солідарне стягнення заборгованості з юридичної та фізичних осіб, що не виключає необхідності їх урахування судами під час вирішення питання про підвідомчість спору про стягнення заборгованості виключно з фізичної особи-поручителя без пред`явлення одночасно вимог до позичальника - юридичної особи, з огляду на єдину для обох випадків підставу застосування відповідної норми п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України - спір із фізичною особою стосується виконання договору поруки, укладеного для забезпечення основного зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи.

Враховуючи зазначене банк (гарант) звернувся з позовом у даній справі за місцем місцезнаходження відповідача-1 - ТОВ "ВКФ "АСТЕРА" (Дніпропетровська область, м.Нікополь, вул. 50-років НЗФ, 74).

Крім того, позивач не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення судового збору за розгляд справи №910/16622/19, оскільки основними підставами вимагати у відповідачів відшкодування фактично сплаченої гарантійної суми в порядку зворотної вимоги є факт виконання гарантом вимоги бенефіціара за рішенням суду, сплата гарантійної суми та відповідно до п. 3.4.1 договору гарантії, принципал зобов`язується протягом двох банківських днів з моменту сплати гарантом грошових коштів по гарантії, на вимогу бенефіціара, та отримання від гаранта відповідної вимоги, відшкодувати гаранту в повному обсязі всі витрати, (включаючи, але не обмежуючись наступними): а) суми, фактично сплачені гарантом бенефіціару в порядку та у випадках передбачених гарантією; б) збитки, включаючи реальні збитки, упущену вигоду та збитки від інфляційних процесів; в) судові витрати, понесені гарантом за гарантією. Враховуючи зазначене, позивач вважає, що судовий збір в розмірі 2173,50 грн. за розгляд управи №910/16622/19 за позовом бенефіціара до принципала має бути стягнутий на користь гаранта (позивача).

Також вважає, що матеріали справи не містять доказів, які б спростовували дійсність твердження бенефіціара у своїй вимозі про настання гарантійного випадку та невиконання відповідачем-1 підрядних робіт протягом 150 календарних днів з дня надання дозволу на початок виконання робіт, але не пізніше 30.06.2019 та невиконання робіт з обов`язковим дотриманням погодженого із замовником графіку виконання робіт.

Узагальнені доводи та заперечення на апеляційну скаргу

Відповідач-1 та відповідач-2 своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України, не скористалися, про розгляд даної справи повідомлені та на які, в тому числі, судом першої інстанції направлялись процесуальні документи відповідачу-1 та відповідачу-2, інших адрес матеріали справи не містять.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2021 у справі №904/4856/211; ухвалено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції і судом апеляційної інстанції встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.03.2021 у справі №910/16622/19 за позовом Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління до Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Астера" про стягнення суми банківської гарантії у розмірі 149899,99 грн. позов задоволено, стягнуто з Акціонерного товариства "Банк інвестицій та Заощаджень" на користь Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління 144899,99 грн. суми боргу та 2173,50 грн. витрат по сплаті судового збору.

Вказане рішення набрало законної сили.

Означеним рішенням Господарського суду міста Києва від 09.03.2021 у справі №910/16622/19 встановлені наступні обставини.

26.06.2018 Публічним акціонерним товариством "Банк інвестицій та заощаджень" (банк) надано Товариству з обмеженою відповідальністю "ВКФ "Астера" (принципал) банківську гарантію №11470/18-ГВ, відповідно до якої банк зобов`язався сплатити на користь Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління (бенефіціар) суму гарантії у розмірі 144899,99 грн. у випадку невиконання принципалом своїх зобов`язань перед бенефіціаром за договором підряду №184 від 26.06.2018.

За змістом вказаної гарантії гарант цією гарантією безумовно і безвідклично зобов`язався протягом 5 (п`яти) банківських днів сплатити бенефіціару суму у розмірі 144899,99 грн. (гарантійна сума), після отримання від бенефіціара письмової вимоги, з посиланням на цю гарантію, яка підписана уповноваженою особою та скріплена відбитком печатки бенефіціара, якщо у вимозі буде вказано, що сума, яку бенефіціар вимагає сплатити, має бути виплачена бенефіціару у зв`язку з невиконанням принципалом своїх зобов`язань у відповідності до договору із зазначенням обставин порушення принципалом своїх зобов`язань, передбачених договором. Така письмова вимога бенефіціара повинна бути надані гаранту не пізніше "01" листопада 2019 року включно. Письмова вимога бенефіціара про рекомендованим листом або кур`єрською поштою.

Право вимоги за даною гарантією належить виключно бенефіціару. Незалежно від тих обставин, які можуть скластися протягом строку дії даної гарантії, бенефіціар не може передавати іншій юридичній або фізичній особі право вимоги дог у повному обсязі або у частині. Передання бенефіціаром оригінального примірника даної Гарантії іншій особі не свідчить про передання права вимоги до гаранта. Бенефіціар зобов`язаний зберігати оригінал даної гарантії протягом строку її дії. Зобов`язання гаранта перед бенефіціаром за цією гарантією обмежується загальною сумою, що не перевищує гарантійну суму та закінчується повністю і автоматично до "01" листопада 2019 року включно. Ця гарантія набуває чинності з моменту підписання її гарантом і діє до "01" листопада 2019 року включно.

Звертаючись з позовом до суду у справі №910/16622/19 Західне територіальне квартирно-експлуатаційного управління зазначило, що ТОВ "ВКФ "Астера" порушено строки виконання робіт за договором по першому етапу, в зв`язку з чим Західне територіальне квартирно-експлуатаційного управління звернулося до АТ "Банк інвестицій та заощаджень" з листом-вимогою про настання гарантійного випадку та перерахування грошових коштів в розмірі 144899,99 грн за гарантією №515/3/1240 від 19.03.2019.

26.06.2018 між Західним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням (замовник) та ТОВ "ВКФ "Астера" (генпідрядник) укладено договір підряду №184 на виконання робіт із будівництва будівлі казарми поліпшеного планування за адресою: Тернопільська область, м. Тернопіль, військове містечко №15 (далі - об`єкт), відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає, а генпідрядник забезпечує відповідно до проектної документації та умов договору виконання робіт із "Будівництва будівлі казарми поліпшеного планування, в/м №15, м. Тернопіль, Тернопільської області", за адресою: Тернопільська область, м.Тернопіль, військове містечко №15, вул. Дубовецька, 1, (далі - об`єкт), що виконується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з п.5.1.договору термін завершення виконання робіт по об`єкту - не пізніше ніж через 210 календарних днів з дати укладання договору, а саме до 22.01.2019 у тому числі за етапами: 1 етап не пізніше ніж через 45 (сорок п`ять) календарних днів з дати укладання договору, а саме до 10.08.2018 повинні бути завершені наступні будівельні роботи: земляні роботи; улаштування фундаменту; улаштування монолітного поясу по фундаментам; улаштування вводів інженерних мереж; розведення мереж каналізації та водопостачання нижче відм. 0; улаштування підлоги по ґрунту до відм.0.

Відповідно до п.5.1.5. договору зміна строків виконання робіт та передача об`єкта замовнику здійснюється шляхом підписання сторонами відповідної додаткової угоди до договору (з обґрунтуванням обставин, що його спричинили).

Згідно з п.5.2.4. договору передача виконаних робіт по об`єкту генпідрядником та їх приймання замовником оформлюється актом приймання виконаних будівельних робіт та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма №КБ-2В, №КБ-3) з обов`язковим попереднім оформленням виконавчої технічної документації, актів на приховані роботи, виконавчих схем, тощо.

Також, Господарським судом міста Києва у справі №910/16622/19 встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ТОВ "ВКФ "Астера" були виконані роботи по першому етапу в обумовлений строк, в зв`язку з чим суд дійшов висновку, що ТОВ "ВКФ "Астера" не виконані зобов`язання за договором, а саме до 10.08.2018 не виконано перелік робіт по першому етапу. Суд, дослідивши наявну в матеріалах справи копію банківської гарантії №11470/18-ГВ від 26.06.2018 зазначив, що основними підставами для виплати гарантійного забезпечення є: направлення вимоги про сплату гарантії не пізніше, ніж 01.11.2019 рекомендованим листом або кур`єрською поштою. У вимозі має бути вказана сума, яка підлягає виплаті бенефіціару та зазначення обставин порушення принципалом своїх зобов`язань, передбачених договором; вимога має бути підписана уповноваженою особою та скріплена відбитком печатки бенефіціара (позивача).

Крім того, судом встановлено, що 19.03.2019 позивач, у зв`язку з невиконання третьою особою умов договору підряду, звернувся до відповідача із листом-вимогою №515/3/1240 від 19.03.2019 щодо сплати коштів (гарантії) в розмірі 144 899,99 грн., що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 19.03.2019. Господарський суд зазначив, що факт направлення Західним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням (замовник) та ТОВ "ВКФ "Астера" на адресу АТ "Банк інвестицій та заощаджень" вимоги не заперечується, відповідачем одержано лист-вимогу №515/3/1240 від 19.03.2019, що підтверджується матеріалами справи.

Посилаючись на те, що матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем (АТ "Банк інвестицій та заощаджень") зобов`язань щодо сплати позивачу банківської гарантії, наявність заборгованості в розмірі 144899,99 грн. не спростовано, у зв`язку з чим Господарський суд міста Києва дійшов висновку про задоволення позовних вимоги в частині стягнення з відповідача (АТ "Банк інвестицій та заощаджень") 144899,99 грн. суми боргу.

Частиною четвертою статті 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою №48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже факт невиконання ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Астера" своїх зобов`язань за договором підряду № 184 від 26.06.2018 та факт невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором поруки №11470/18-ГВ-П від 21.06.2018, встановлений рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/16622/19, що відповідно до частини четвертої статті 75 ГПК України, є обставиною, яка не потребує доказування, а обставини встановлені у вказаній справі під час розгляду даної господарської справи є преюдиційними та такими, що не підлягають повторному доказуванню.

Як убачається з матеріалів справи, між АТ "Банк інвестицій та заощаджень" (кредитор/гарант) та ОСОБА_1 (поручитель) (разом іменовані - сторони) укладено договір поруки №11470/18-ГВ-П від 21.06.2018, відповідно до п. 1.1 якого згідно з цим договором поручитель поручається перед кредитором/гарантом за належне виконання ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Астера" (боржник/принципал) взятих на себе зобов`язань, що витікають з договору про надання банківської гарантії №11470/18-ГВ від 21.06.2018, укладеного між кредитором/гарантом та боржником/принципалом (далі - договір гарантії), а саме: протягом 2 (двох банківських днів з моменту сплати кредитором/гарантом грошових коштів за банківською гарантією забезпечення виконання зобов`язань №11470/18-ГВ (далі - гарантія) на вимогу бенефіціара (або на виконання рішення суду), та отримання або від кредитора/гаранта відповідної вимоги, відшкодувати кредитору/гаранту в повному обсязі всі витрати (включаючи, але не обмежуючись наступними):

а) суми, фактично сплачені кредитором/гарантом бенефіціару в порядку та у випадках, передбачених гарантією, в межах загальної суми відповідальності кредитора/гаранта за гарантією, що складає 141899,99 грн.;

б) збитки, включаючи реальні збитки, упущену вигоду та збитки від інфляційних процесів;

в) судові витрати, понесені кредитором/гарантом за гарантією.

Згідно з п. 1.2. договору поруки №11470/18-ГВ-П від 21.06.2018 поручитель відповідає перед кредитором/гарантом у повному обсязі. Боржник/принципал і поручитель відповідають перед кредитором/гарантом як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора/гаранта вимагати виконання зобов`язань, вказаних у пункті 1.1. цього договору повністю (чи у будь-якій його частині) як від боржника/принципала та поручителя разом, так і від кожного окремо.

Пунктом 2.2. договору поруки №11470/18-ГВ-П від 21.06.2018 передбачено, що поручитель зобов`язаний виконати взяті на себе зобов`язання по цьому договору, не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання повідомлення від кредитора/гаранта про невиконання боржником/принципалом зобов`язань і необхідності їх виконання поручителем.

Відповідно до п. 2.3. договору поруки №11470/18-ГВ-П від 21.06.2018 у повідомленні повинно бути визначено розмір невиконаних боржником/принципалом зобов`язань, а також розрахунок суми штрафних санкцій, в разі їх наявності, що необхідно сплатити.

Повідомлення, що направляється кредитором/гарантом поручителю, повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатись поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом (за адресою, що вказана у договорі) чи надано особисто поручителю (п. 2.4. договору поруки №11470/18-ГВ-П від 21.06.2018).

Поручитель зобов`язаний своєчасно сповістити кредитора/гаранта про зміну своєї адреси. У випадку ненадання інформації щодо зміни адреси, вказаної у цьому договорі, направлення на таку адресу повідомлення кредитора/гаранта буде вважатися зробленим належним чином (п. 2.5. договору поруки №11470/18-ГВ-П від 21.06.2018).

Згідно з п. 2.6. договору поруки №11470/18-ГВ-П від 21.06.2018 зобов`язання буде вважатися виконаним належним чином з моменту зарахування на рахунок кредитора/гаранта грошової суми, вказаної у повідомленні.

Цей договір забезпечення виконання набуває чинності з моменту його підписання сторонами, але у будь-якому випадку не раніше дати набуття чинності банківською гарантією забезпечення виконання зобов`язань №11470/18-ГВ (пункт 5.4. договору поруки №11470/18-ГВ-П від 21.06.2018).

Дія цього договору закінчується належним виконання боржником/принципалом взятих на себе зобов`язань за договором гарантії чи виконанням поручителем своїх зобов`язань, згідно з умовами цього договору (пункт 5.5. договору поруки №11470/18-ГВ-П від 21.06.2018).

Розділом 6 договору поруки №11470/18-ГВ-П від 21.06.2018 визначені реквізити та підписи сторін цього договору.

Так, адресою поручителя - ОСОБА_1 значиться: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

26.04.2021 АТ "Банк інвестицій та заощаджень" направило на вищевказану адресу ОСОБА_1 вимогу (вих. №05-1/01/3198 23.04.2021) про відшкодування фактично сплаченої гарантійної суми по банківській гарантії №11470/18-ГВ від 26.06.2018 на виконання договору про надання банківської гарантії №11470/18-ГВ від 21.06.2018 та договору поруки №11470/18-ГВ-П від 21.06.2018 (в порядку ст.ст. 564, 569 ЦК України) (а.с.33-34).

Зазначена вимога була направлена 26.04.2021 на адресу ОСОБА_1 , що підтверджується наявними в матеріалах справи описом вкладення у цінний лист, поштовою накладною та фіскальним чеком (а.с.35).

Також, АТ "Банк інвестицій та заощаджень" направило на адресу ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Астера" вимогу (вих. №05-1/01/3197 23.04.2021) про відшкодування фактично сплаченої гарантійної суми по банківській гарантії №11470/18-ГВ від 26.06.2018 на виконання договору про надання банківської гарантії №11470/18-ГВ від 21.06.2018 та договору поруки №11470/18-ГВ-П від 21.06.2018 (в порядку ст.ст. 564, 569 ЦК України) (а.с.30-31).

Зазначена вимога була направлена 26.04.2021 на адресу ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Астера" (53207, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. 50-років НЗФ, 74), підтверджується наявними в матеріалах справи описом вкладення у цінний лист, поштовою накладною та фіскальним чеком (а.с.32).

Посилаючись на встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 09.03.2021 у справі №910/16622/19 обставини справи та на невиконання ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Астера" та ОСОБА_1 вищевказаних вимог про відшкодування фактично сплаченої гарантійної суми по банківській гарантії №11470/18-ГВ від 26.06.2018, АТ "Банк інвестицій та заощаджень" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення солідарно з Товариства з обмежено відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Астера" та ОСОБА_1 заборгованості за основним зобов`язанням в розмірі 144899,99 грн., понесених судових витрат за розгляд справи №910/16622/20 в розмірі 2173,50 грн. та судові витрати у справі.

За наслідками розгляду позову АТ "Банк інвестицій та заощаджень" Господарським судом Дніпропетровської області прийнято оскаржуване рішення.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Причиною виникнення спору у цій справі в оскаржуваній частині стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для солідарного стягнення з принципала та поручителя на користь гаранта в порядку регресу виплаченої ним бенефіціару гарантійної суми та судового збору за несвоєчасне виконання відповідачами цього зобов`язання.

За приписами статті 6 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання.

За статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (частина перша статті 173 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина третя статті 180 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема гарантією.

Відповідно до статті 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов`язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов`язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Статтею 560 Цивільного кодексу України передбачено, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно зі статтею 562 Цивільного кодексу України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

При цьому згідно з частиною першою статті 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

У правовідносинах із забезпечення виконання зобов`язання банківською гарантією для висновку про те, чи має право бенефіціар отримати від гаранта грошову суму гарантії, має значення наявність у бенефіціара відповідного права на отримання суми банківської гарантії у разі прострочення принципалом виконання свого зобов`язання саме на час отримання суми банківської гарантії, тобто існування у кредитора (бенефіціара) права прийняти від гаранта виконання зобов`язання за гарантією.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №910/6089/18.

Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затверджене постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №639 (далі - Положення).

Відповідно до п. 2 розділу І Положення - це положення регулює загальний порядок, умови надання та отримання банками гарантій/контргарантій та їх виконання.

Підпунктами 8, 9, 11 пункту 3 розділу І Положення встановлено, що:

- гарантія - спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії;

- гарантійний випадок - одержання банком-гарантом/банком-контргарантом вимоги бенефіціара, що становить належне представлення, протягом строку дії або до дати закінчення дії гарантії/контргарантії, що свідчить про порушення принципалом базових відносин;

- належне представлення - представлення документів за гарантією/контргарантією, яке відповідає вимогам і умовам такої гарантії/контргарантії; вимогам правил, яким підпорядковується гарантія/контргарантія, а якщо немає відповідного положення в гарантії/контргарантії або правилах, - міжнародній стандартній практиці за гарантіями/контргарантіями;

Пунктами 36, 37 розділу V Положення встановлено, що

- банк-гарант (резидент), отримавши від бенефіціара або банку бенефіціара, або іншого банку вимогу, перевіряє достовірність цієї вимоги, а також те, що вона становить належне представлення. Банк-гарант (резидент) надсилає копію вимоги, що становить належне представлення, принципалу (разом із копіями документів, якими вона супроводжувалася, якщо подання таких документів передбачалось умовами гарантії);

- банк-гарант (резидент) сплачує кошти бенефіціару за гарантією в разі отримання вимоги, що становить належне представлення.

Відповідно до частини першої статті 569 Цивільного кодексу України, гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

Оскільки згідно з положеннями частини другої статті 569 Цивільного кодексу України гарант не має права на зворотну вимогу (регрес) до боржника у разі, якщо сума, сплачена гарантом кредиторові, не відповідає умовам гарантії, при вирішенні такої категорії спорів в предмет доказування в будь-якому разі входить з`ясування обставин виникнення відповідного обов`язку гаранта щодо її сплати - настання гарантійного випадку (порушення принципалом зобов`язання, забезпеченого гарантією), а не формальне з`ясування факту сплати гарантом на користь бенефіціара гарантійної суми.

Якщо суд встановить відсутність умов порушення принципалом зобов`язання, забезпеченого гарантією, недостовірність пред`явленої вимоги та/або порушення (недотримання) бенефіціаром умов гарантій, то в такому разі підстави для задоволення позову відсутні, навіть якщо банком-гарантом попередньо у позасудовому порядку приймалось рішення про те, що така вимога відповідає умовам гарантії і підлягає задоволенню.

Необґрунтована, тобто здійсненна за відсутності настання гарантійного випадку, виплата за гарантією не утворює обов`язку у принципала щодо її відшкодування в порядку регресу на користь гаранта, який здійснив таку виплату, оскільки протирічить самій правовій природі цього виду забезпечення виконання господарських зобов`язань.

Відповідно до усталених правових висновків Верховного Суду, викладених у тому числі об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постанові від 18.06.2021 у справі №910/16898/19, які є загальними щодо спорів про стягнення боргу за гарантією, враховуючи приписи статей 560, 563, 565 ЦК України, обов`язок гаранта сплатити бенефіціару грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення принципалом зобов`язання, забезпеченого гарантією та направлення бенефіціаром гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.12.2021 у справі №910/2831/20.

З урахуванням встановлених обставин цієї справи (№904/4856/21) та обставин, встановлених рішенням Господарського суду міста Києва від 09.03.2021 у справі №910/16622/19, враховуючи вищенаведені норми права та умови пункту 3.1 договору про надання банківської гарантії №11470/18-ГВ від 21.06.2018, зважаючи на те, що вимога відповідала умовам банківської гарантії та була надіслана в межах строку дії гарантії, заявлена позивачем вимога про відшкодування 144899,99 грн. (фактично сплаченої гарантійної суми) є правомірною.

Згідно з підпунктом 3.4.1. пункту 3.4. договору про надання банківської гарантії №11470/18-ГВ від 21.06.2018 принципал (відповідач) зобов`язаний був відшкодувати позивачу сплачену суму гарантії протягом двох банківських днів після отримання вимоги від позивача.

Однак, вказаний обов`язок відповідач-1 не виконав, як в установлений строк, так і на момент вирішення судом цього спору.

Відповідно до частин першої та другої статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Оскільки відповідач-1 та відповідач-2 доказів, які б підтверджували належне виконання свого зобов`язання за договором не надали, колегія суддів вважає, що позовна вимога про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості в сумі 147073,49 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

При цьому, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині закриття провадження у даній справі стосовно відповідача-2, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відтак, з огляду на солідарний обов`язок перед кредитором боржника за основним зобов`язанням і поручителя кредитор має право вибору звернення з вимогою до них разом чи до будь-кого з них окремо.

У цій справі заявлені однакові позовні вимоги до кожного з відповідачів щодо стягнення заборгованості за договором банківської гарантії та договором поруки солідарно з принципала та поручителя.

Право особи заявити однорідні позовні вимоги до кількох відповідачів передбачена у процесуальному законі незалежно від того, чи існує між цими відповідачами солідарне зобов`язання. Спільний розгляд позовних вимог кредитора до боржника за основним зобов`язанням і кількох поручителів не створює солідарного обов`язку для останніх.

Позовні вимоги у цій справі є однорідними та нерозривно пов`язаними з обов`язком належного виконання основного зобов`язання за договором на виконання робіт з будівництва будівлі казарми поліпшення планування, в/м №15, м.Тернопіль, Тернопільської області, що буде укладений між Західним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням МО України та ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Астера".

Спір за позовом кредитора - юридичної особи до боржника - юридичної особи та поручителів - фізичних осіб про стягнення кредитної заборгованості підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, якщо він поданий до 15 грудня 2017 року.

Право особи заявити однорідні позовні вимоги до кількох відповідачів передбачена у процесуальному законі незалежно від того, чи існує між цими відповідачами солідарне зобов`язання. Тому можливим є пред`явлення позову до кількох відповідачів стосовно стягнення заборгованості за одним кредитним договором солідарно з позичальника та з кількох поручителів, якщо останні не є солідарними боржниками між собою.

Спільний розгляд позовних вимог кредитора до боржника за основним зобов`язанням і кількох поручителів не створює солідарного обов`язку для останніх. За умови розгляду такого спору в межах однієї справи одним судом гарантується ефективний захист прав та інтересів позивача, що вплине, зокрема, на ефективність виконання відповідного рішення суду із забезпеченням прав усіх учасників відповідних правовідносин.

Захист прав кредитора у справі за його позовом до боржника і кількох поручителів у межах одного виду судочинства є прогнозованішим і відповідає принципу правової визначеності, оскільки не допускає роз`єднання вимог кредитора до сторін солідарного зобов`язання залежно від суб`єктного складу останнього.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №415/2542/15-ц.

Враховуючи те, що відповідачем-2 у даній справі є фізична особа ОСОБА_1 , яка є стороною договору поруки №11470/18-ГВ-П від 21.06.2018, укладеного з АТ "Банк інвестицій та заощаджень", за умовами якого вказана особа поручилась перед банком за належне виконання ТОВ "ВКФ "Астера" взятих на себе зобов`язань за договором про надання банківської гарантії №11470/18-ГВ від 21.06.2018, який укладений між АТ "Банк інвестицій та заощаджень" та ТОВ "ВКФ "Астера", відповідно, встановлений факт невиконання товариством своїх зобов`язань перед банком, є підставою для виконання фізичною особою ОСОБА_1 своїх зобов`язань перед банком, передбачених договором поруки №11470/18-ГВ-П від 21.06.2018.

У цьому зв`язку, враховуючи вищенаведене, цілком обґрунтованим, доцільним та правомірним є розгляд даного спору в господарському судочинстві, в якому однією із сторін є товариство, а іншою - фізична особа, що відповідає принципу правової визначеності та не допускає роз`єднання вимог кредитора до сторін солідарного зобов`язання залежно від суб`єктного складу останнього.

Отже, ефективний судовий захист прав та інтересів позивача буде можливим за умови розгляду цього спору в межах однієї справи одним судом. Такий розгляд вплине, зокрема, і на ефективність виконання відповідного рішення суду із забезпеченням прав усіх учасників відповідних правовідносин.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку про необхідність розгляду позовних вимог до боржника та поручителя-фізичної особи в порядку господарського судочинства.

Щодо позовної вимоги про солідарне стягнення з відповідача-1 та відповідача-2 суми судового збору, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що законом не передбачено солідарного стягнення судових витрат, у зв`язку з чим витрати зі сплати судового збору за розгляд справи №910/16622/20 у загальній сумі 2173,50 грн., відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача-1 та відповідача-2 порівну (по 1086,75 грн. на кожного).

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги знайшли свої підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення у даній справі.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

За приписами частини першої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 277 Господарського процесуального кодексу України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду слід повністю скасувати як таке, що прийняте з порушенням норм процесуального права, при неправильному застосуванні норм матеріального права та за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, та ухвалити у цій справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Розподіл судових витрат, понесених у справі

Відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною чотирнадцятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на задоволення апеляційної скарги, за результатами розгляду якої судом апеляційної інстанції ухвалене нове рішення про задоволення позовних вимог позивача повністю, судові витрати Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень", понесені в сумі 2270,00 грн. судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру, та судові витрати в сумі 3405,00 грн. на оплату судового збору, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, покладаються порівну на відповідача-1 та відповідача-2 у справі.

Відтак, з відповідача-1 на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати на судовий збір в сумі 1135,00 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції та в сумі 1702,50 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно, з відповідача-2 на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати на судовий збір в сумі 1135,00 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції та в сумі 1702,50 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 269, 270-270, 275, 277 ч.1 п.п. 3 та 4, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" - задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2021 у справі №904/4856/21 - скасувати повністю.

Ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Астера" (53207, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. 50-років НЗФ, 74, ідентифікаційний код 38709835) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" (04119, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, 83-Д, ідентифікаційний код 33695095) заборгованість за основним зобов`язанням в розмірі 144899 грн. 99 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Астера" (53207, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. 50-років НЗФ, 74, ідентифікаційний код 38709835) на користь Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" (04119, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, 83-Д, ідентифікаційний код 33695095) судові витрати (судовий збір за розгляд справи №910/16622/20), понесені гарантом за гарантією в сумі 1086 грн. 75 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" (04119, м.Київ, вул. Юрія Іллєнка, 83-Д, ідентифікаційний код 33695095) судові витрати (судовий збір за розгляд справи №910/16622/20), понесені гарантом за гарантією, в сумі 1086 грн. 75 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Астера" (53207, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. 50-років НЗФ, 74, ідентифікаційний код 38709835) на користь Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" (04119, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, 83-Д, ідентифікаційний код 33695095) судовий збір за розгляд справи №904/4856/21 в суді першої інстанції в сумі 1135,00 грн. та в суді апеляційної інстанції в сумі 1702 грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" (04119, м.Київ, вул. Юрія Іллєнка, 83-Д, ідентифікаційний код 33695095) судовий збір за розгляд справи №904/4856/21 в суді першої інстанції в сумі 1135,00 грн. та в суді апеляційної інстанції в сумі 1702 грн. 50 коп.

Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видати відповідні накази.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту з підстав, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 22.12.2021.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна