ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2021 р. м. Київ

Справа № 911/496/21

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.,

за участі секретаря судового засідання Жиглій А.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Підприємства споживчої кооперації "Рубін" про визнання статуту в новій редакції недійсним, за участю представників від:

позивача - не з`явилися;

відповідача - не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 24.11.2021 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) до Підприємства споживчої кооперації «Рубін» (далі - ПСК «Рубін») про визнання статуту у новій редакції недійсним (т.2 а.с.158-171).

Відповідним рішенням призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 14:00 08.12.2021 та відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України роз`яснено, що докази щодо розміру судових витрат мають бути подані протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення у даній справі.

29.11.2021 від позивача надійшло клопотання (т.2 а.с.174), додатком до якого є заява про стягнення судових витрат (т.2 а.с.175-177). У поданій заяві позивач просить стягнути з відповідача 2270грн в рахунок відшкодування витрат по оплату позову судовим збором, а також 36 000грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

06.12.2021 від відповідача надійшла заява з додатками про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16100грн з позивача (т.2 а.с.188-190).

08.12.2021 в судове засідання представники сторін не з`явилися. Про дату, час і місце засідання суду сторони повідомлені, про що свідчить розписка від 24.11.2021 (т.2 а.с.173); клопотань про відкладення судового засідання сторони не подавали.

Дослідивши матеріали справи, подані заяви з додатками, суд при їх розгляді виходить з наступного.

У відповідності до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У першій заяві по суті - позові позивачка вказала, що понесла витрати по оплаті позову судовим збором та її витрати на професійну правничу допомогу будуть складати орієнтовно 40 000грн (т.1 а.с.8). При цьому, до закінчення судових дебатів позивачкою в особі її пред/ставника заявлено про неможливість подання доказів понесення судових витрат на професійну правничу допомогу та намір їх подати після прийняття рішення у справі у строк, встановлений ГПК України.

Після прийняття рішення у справі позивачем у строк, встановлений ч.8 ст.129 ГПК України - направлено поштою 26.11.2021 надано у підтвердження витрат на професійну правничу допомогу наступні докази:

- договір від 04.01.2021, укладений між нею та адвокатом Загороднім В.С., що передбачає надання правової допомоги, у т.ч. щодо оскарження рішення зборів засновників ПСК «Рубін» від 30.07.2020 (т.1 а.с.178-181);

- розрахунок від 06.10.2021 до такого договору (т.2 а.с.182);

- акт від 27.09.2021 наданої правничої допомоги по договору від 04.01.2021 у справі №911/496/21 (т.2 а.с.183);

- квитанцію до прибуткового касового ордеру від 06.04.2021 щодо прийняття адвокатом Загороднім В.С. від ОСОБА_2 21 500грн на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги від 04.01.2021 (т.2 а.с.184).

Щодо витрат позивача суд визначився у рішенні, вказавши, що відповідні витрати підлягають покладенню на позивача відповідно до ст.129 ГПК України, враховуючи відмову у задоволенні позову.

З урахуванням зазначеного, у задоволенні заяви ОСОБА_2 щодо покладення на відповідача її витрат на оплату позову судовим збором та витрат на оплату правничої (правової) допомоги суд відмовляє та покладає відповідні витрати на позивача.

Разом із першою заявою по суті - відзивом на позов відповідач не надав попереднього орієнтовного розрахунку судових витрат як це передбачено ч.1 ст.124 ГПК України.

Однак, у підготовчому засіданні відповідач подав заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8300грн (т.2 а.с.118) та докази понесення таких витрат, а у судових дебатах представник відповідача повідомив про намір подати докази витрат після прийняття рішення у справі, у зв`язку з неможливістю подати частину таких доказів з поважних причин до закінчення судових дебатів.

06.12.2021 від відповідача, з дотриманням строку, визначеного ч.8 ст.129 ГПК України надійшла заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, розмір яких остаточно складає 16100грн, із доказами (здана для відправлення відділенню поштового зв`язку 29.11.2021).

У підтвердження понесення відповідних витрат відповідач надав договір, укладений між ним (клієнт) та адвокатом Твердохліб М.В. (адвокат), №9 від 12.03.2021 (т.2 а.с.119, далі - договір), відповідно до якого адвокат зобов`язався здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт - оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору клієнт взяв на себе зобов`язання сплатити адвокату завдаток у розмірі 10 000грн після підписання договору протягом доби.

Пунктом 4.1 договору його сторонами погоджено розмір оплати за надання окремих видів правової допомоги, зокрема: складання відзиву на позовну заяву - 1 500грн, заперечення на відповідь на відзив - 800грн, процесуальних документів (заяв, клопотань) під час розгляду справи в суді - 500грн; представництво в судовому засіданні в суді першої інстанції - 1500грн за одне судове засідання.

Згідно п. 4.2 вказаного договору про надання правничої допомоги його сторони складають детальний опис наданої правничої допомоги та витрат, понесених адвокатом, та акт про надання правничої допомоги.

Відповідно до п. 5.1 договору він набуває чинності з моменту його підписання і діє до остаточного вирішення доручень клієнта або справи по суті, яка розглядається в порядку цивільного судочинства.

У підтвердження надання правової допомоги за договором у даній справі відповідачем надано підписаний акт, складений адвокатом та відповідачем 13.04.2021, на суму 3300грн (т.2 а.с.121) та опис наданої правничої допомоги (т.2 а.с.122), відповідно до яких надано такі послуги: надання усної консультації 12.03.2021 - 500грн; складання відзиву від 16.02.2021 - 1 500грн; складання клопотання про відкладення розгляду справи - 500грн; складання заперечення на відповідь - 800грн.

На оплату вказаних послуг відповідачу виставлено рахунок від 20.05.2021 на суму 3300грн (т.2 а.с.123), на підставі якого здійснено платіж у розмірі 3300грн відповідно до платіжного доручення №110 від 02.06.2021 (т.2 а.с.127).

Також, як вбачається з опису наданої правничої допомоги від 06.10.2020 (т.2 а.с.125) та акту від 06.10.2021 на суму 5 000грн (т.2 а.с.121) адвокатом надано правову допомогу відповідачу за вищезазначеним договором щодо: складання відзиву на заяву про зміну підстав - 1500грн; участь в судовому засіданні 15.09.2021 - 1500грн; складання заяви про залучення третіх осіб від 14.09.2021 - 500грн; участь в судовому засіданні 29.09.2021 - 1500грн.

На оплату таких послуг відповідачу виставлено рахунок від 06.10.2021 (а.с.126), відповідно до якого відповідачем перераховано адвокату Твердохліб М.В. 5000грн відповідно до платіжного доручення №110 від 06.10.2021 (т.2 а.с.128).

Крім того, відповідачем надано опис наданої правничої допомоги від 26.11.2021 (т.2 а.с.201-202) та акт від 26.11.2021 на суму 7800грн (т.2 а.с.200), відповідно до якого надано наступну правову допомогу відповідачу адвокатом: участь в судових засіданням 24.09.2021, 06.10.2021, 05.11.2021, 24.11.2021, 26.11.2021 по 1500грн за кожне; складання заяви про стягнення судових витрат - 500грн; складання письмового пояснення на заперечення від 02.10.2021 - 800грн; складання заяви про стягнення судових витрат - 500 грн.

На оплату відповідних послуг відповідачу виставлено рахунок від 26.11.2021 (т.2 а.с.203), за яким здійснено оплату відповідачем 7800грн відповідно до платіжного доручення від 29.11.2021 (т.2 а.с.204).

Загалом відповідачем сплачено адвокату Твердохліб М.В. 16100грн за надання правової допомоги у відповідності з вказаним договором у даній справі.

Відповідні витрати підлягають відшкодування відповідачу за рахунок позивача частково з наступних підстав.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, що визначено ч.1 ст.123 ГПК України. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, як передбачено п.1 ч.3 такої норми, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Як визначено п.12 ч.3 ст.2 ГПК України, одним із принципів господарського судочинства є принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Реалізація права на відшкодування судових витрат відбувається у порядку, визначеному ГПК України, який передбачає декілька етапів.

Так, відповідно до ч.1 ст.124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Як визначено ч.3 такої норми, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Порядок розподілу судових витрат визначений ст.129 ГПК України, в силу ч.8 якої розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази, що встановлено ч.8 ст.129 ГПК України, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У відповідності до ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог; для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання.

Таким чином, ГПК України визначає послідовність та час вчинення дій учасниками з метою реалізації права на відшкодування судових витрат, що відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Відповідний порядок застосування визначений постановою Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постановами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.01.2021 у справі №910/18250/16, 19.08.2021 у справі №910/11547/19.

В силу ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що відповідач не подавав орієнтовного розрахунку з першою заявою по суті - відзивом на позов.

Згідно ч.2 ст.124 ГПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Отже, наведена норма процесуального закону надає суду право в разі невиконання стороною обов`язку подати попередній розрахунок судових витрат відмовити у їх відшкодуванні, за винятком суми сплаченого стороною судового збору (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №922/2821/18).

Верховний Суд у постанові від 21.08.2019 у справі №922/2821/18 звернув увагу, що неповідомлення учасником справи іншого учасника справи про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, а також ненаправлення на його адресу документів на підтвердження відповідних вимог позбавляє іншого учасника справи можливості подати до суду клопотання про зменшення розміру таких витрат відповідно до чч.ч.5,6 ст. 126 ГПК України.

У даному випадку суд не вбачає підстав для відмови у відшкодуванні витрат відповідача, понесених на оплату правничої дороги лише з причин не подання орієнтовного розрахунку з першою заявою по суті. Так, як вбачається з. матеріалів справи, така заява подана відповідачем ще до закінчення підготовчого засідання разом із доказами та у ній відповідач повідомив, що планує понести додаткові витрати на оплату послуг адвоката, окрім тих, про які повідомив, що вже їх поніс. Як свідчить розписка, позивач в особі представника 06.10.2021 отримав копію відповідної заяви з додатками (т.2 а.с.118, зворот).

Таким чином позивач не був позбавлений можливості заперечити щодо співмірності таких витрат та подати заяву про їх зменшення.

Суд враховує, що відповідач повідомив до ухвалення рішення у даній справі про те, що планує подати докази понесення судових витрат після прийняття рішення у справі до закінчення судових дебатів. При цьому неможливість подання доказів пов`язана із складанням актів щодо частини наданих послуг та опису наданої правничої допомоги, а також здійснення оплати відповідних послуг після прийняття рішення у справі.

Після прийняття рішення у даній справі відповідні докази подані у встановлений строк - протягом 5 днів після прийняття рішення.

Відповідно до ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як визначено ч. 5 ст.126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 07.08.2018 у справі №916/1283/17, від 30.07.2019 у справі № 902/519/18, додатковій постанові від 05.03.2020 у справі № 911/471/19).

У даній справі позивач не подавав заяв про зменшення відповідних витрат, посилаючись на їх неспівмірність.

Проте суд не вважає, що відповідні витрати, які поніс відповідач, повністю мають бути покладені на позивача з наступних підстав.

Так, положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу; кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Як визначено ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»: гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту; порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги; при встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини; гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У п.п.19,20 постанови від 07.07.2021 №910/12876/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини, разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Зокрема, відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України визначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

В силу ч.9 ст.129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.08.2021 у справі №910/11547/19 звернуто увагу на те, що ч.4 ст.129 ГПК України є загальною та повинна застосовуватись у системно-логічному зв`язку із ч.ч.5-7,9 ст. 129 ГПК України.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст.129 ГПК України, однак, ч. 5 наведеної норми визначає критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

У відповідній постанові зазначено, що на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.4 ст.129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч.6,7,9 ГПК України.

Як роз`яснено у відповідній постанові, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГПК України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст.126 ГПК України). Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст.129 ГПК України може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, як вказано у вищезгаданій постанові, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст.129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Так, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 28); у рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір; заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015).

У даній справі суд не може погодитись з необхідністю деяких витрат, які поніс відповідач, і які включені до загальної вартості наданих послуг згідно актів та описів робіт до таких актів.

Так, до акту від 13.04.2021 включено 500грн за складання клопотання про відкладення підготовчого провадження у зв`язку з неможливістю участі представника відповідача з причин зайнятості (т.1 а.с.83-84).

Однак, необхідність подання такої заяви не викликана діями позивача, а спричинена неможливістю участі представника відповідача, явка якого не визначалась судом обов`язковою. З урахуванням зазначеного, суд не вбачає підстав для покладення відповідних витрат на позивача.

Крім того, до акту від 06.10.2021 включено 500грн за складання заяви про залучення третіх осіб на стороні відповідача, а також 1500грн - за участь в судовому засіданні 29.09.2021.

Водночас, ухвалою суду від 24.09.2021, яка занесена до протоколу судового засідання (т.2 а.с.106) відповідачу відмовлено у задоволенні клопотання про залучення до участі у даній справі третіх осіб, з огляду на необґрунтованість такого клопотання. Отже, витрати на складання відповідної заяви суд вважає такими, що не можуть бути покладені на позивача.

29.09.2021 у даній справі не проводилось судове засідання, оскільки ухвалою суду від 24.09.2021, яка занесена до протоколу судового засідання, у судовому засіданні оголошено перерву до 14:00 06.10.2021 (т.2 а.с.107). Таким чином є безпідставним покладення відповідних витрат, які поніс відповідач, на оплату таких послуг на позивача. При цьому відповідна послуга - представництво в судовому засіданні 24.09.2021 включена відповідачем до акту від 26.11.2020 (т.2 а.с.200).

З урахуванням необхідності та розумності відповідних витрат, враховуючи, що витрати у визначеному відповідачем розмірі не є у повній мірі розумними, а також неминучими, суд вважає, що на позивача у даній справі підлягає покладенню лише частина витрат, які поніс відповідач на оплату професійної правничої допомоги, а саме у розмірі 13 600грн (16100-500-500-1500).

Витрати у розмірі 2500грн, які понесені відповідачем, суд покладає на відповідача, який взяв на себе відповідні зобов`язання в силу договору, укладеного з адвокатом, а також підтвердив надання відповідних послуг у актах, оскільки суд не має повноважень втручатись у відповідні відносини відповідача та адвоката.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 126, 129, 221, 234-235, 240, 244 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розподіл судових витрат в частині покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 36 000грн, витрат по оплаті позову судовим збором у розмірі 2270грн та покласти відповідні витрати на ОСОБА_1 .

2. Заяву Підприємства споживчої кооперації "Рубін" про розподіл судових витрат, задовольнити частково.

3. Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Підприємства споживчої кооперації "Рубін" (ідентифікаційний код 36113152; 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Київська (Кірова), 34) 13 600грн в рахунок часткового відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

4. Витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500грн, понесені відповідачем, покласти на відповідача.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, визначеному ст.257 ГПК України.

Повний текст додаткового рішення складено 16.12.2021.

Суддя А.Р. Ейвазова