ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2021 р. Справа№ 910/11189/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Ткаченка Б.О.

Суліма В.В.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Захід Сіті"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021

у справі № 910/11189/21 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Приватного підприємства "Захід Сіті"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергаум"

про стягнення 135 268,61 грн

без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

В липні 2021 року Приватне підприємство "Захід Сіті" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергаум", в якому просить стягнути з відповідача 131 450,00 грн. основного боргу, 2 640,96 грн. інфляційних збитків та 1 177,65 грн. 3% річних за договором на постачання нафтопродуктів №639 від 11.12.2020 року, на підставі ст.ст. 193, 199, 216, 218, 222 ГК України.

Предметом даного спору є вимога позивача про повернення відповідачем 131 450,00 грн. передоплати за договором №639 на постачання нафтопродуктів від 11.12.2020 року, перераховані на підставі платіжного доручення №607 від 11.01.2021 року.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі № 910/11189/21 в позові відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог,суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача з вимогою щодо повернення грошових коштів, а саме відсутній лист від 01.02.2021р., також доданий до позовної заяви лист-претензія №007 від 03.05.2021 не є належним доказом даного звернення про повернення грошових коштів у зв`язку з тим, що позивачем не надано доказів направлення вищевказаних листів на адресу відповідача та докази отримання ним цих листів відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Приватне підприємство "Захід Сіті" звернулось до суду із апеляційною скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу до свого провадження та відкрити провадження у справі; скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі № 910/11189/21 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовну заяву повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відповідач не скористався процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, не висловив змістовних та обґрунтованих заперечень з приводу викладених в апеляційній скарзі обставин, внаслідок чого справа розглядається за наявними матеріалами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2021 справу № 910/11189/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2021 року справу №910/111859/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Захід Сіті" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі № 910/11189/21. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Приватного підприємства "Захід Сіті" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі № 910/11189/21 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників. Витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/11189/21.

03.11.2021р. на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2021 року надійшли матеріали справи № 910/11189/21 в 1 томі.

За змістом ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджується, що 11.12.2020 між Приватним підприємством "Захід Сіті" (далі покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергаум" (далі - постачальник) укладено договір №639 про постачання нафтопродуктів (далі - договір), за умовами якого, п.1.1. договору постачальник зобов`язується у відповідності з замовленнями передавати у власність покупця наступні нафтопродукти, далі по тексту "Товар": бензин, А-92, бензин А-95, дизельне паливо.

Відповідно до п.п. 1.2 - 1.4 договору покупець зобов`язується приймати товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору. Кількість, асортимент і ціна товару вказуються в накладних. Загальна сума договору складає суму всіх підписаних обома сторонами накладних.

Пунктом 3.5 договору врегульовано, що постачальник забезпечує поставку товару протягом 5-ти робочих днів після отримання від покупця заявки на поставку товару.

В пункті 3.6 договору зазначено, що у випадку поставки товару за цим договором на умовах 100% передплати, покупець зобов`язаний прийняти у своє розпорядження товар у строк не пізніше ніж через 3 (три) робочі дні зарахування грошових коштів на банківському рахунку постачальника, а у випадку порушення покупцем цього строку з будь-яких причин, постачальник має право повернути грошові кошти покупцю, отримані за такий товар, протягом 3 (трьох) робочих днів з дати порушення вищезазначеного строку, якщо інше сторони не обумовлять у відповідній додатковій угоді до цього договору.

Згідно з п. 4.2 договору оплата покупцем вартості товару, може здійснюватись на умовах попередньої оплати вартості товару або фактичної оплати вартості поставленого товару. Порядок розрахунків по кожній партії товару вказується в додатковій угоді на отримання товару.

Пунктом 4.3 договору визначено, що у випадку погодження сторонами попередньої оплати за товар, покупець здійснює 100% передплату за товар, шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на розрахунковий рахунок постачальника.

З п. 4.5 договору вбачається, що оплата здійснюється згідно рахунку-фактури постачальника.

Пунктом 4.6 передбачено, що зобов`язання покупця щодо оплати товару виникають з моменту здійснення постачальником поставки товару згідно п.3.5 даного договору, а у випадку, коли сторони домовились про попередню оплату товару - з моменту виставлення постачальником рахунка-фактури.

Відповідно до п. 4.11 договору сторони по закінченні кожного місяця проводять звірку взаєморозрахунків за поставлений товар. Акт звірки затверджений належним чином за допомогою факсимільного зв`язку з одночасним відправленням поштою (цінним листом) протягом 7 (семи) календарних днів з моменту відправки за допомогою факсимільного зв`язку, передається покупцю.

Згідно з п. 4.12 договору якщо за результатами звірки взаєморозрахунків буде встановлено, що сума, яка надійшла від покупця в порядку передплати за партію товару, яка підлягає отриманню згідно з відповідною заявкою покупця, перевищує вартість поставленого товару, постачальник повертає надмірно сплачену суму грошових коштів протягом 3 (трьох) робочих днів згідно даного пункту договору та акту звірки взаєморозрахунків між сторонами.

З п.10.7 договору вбачається, що всі повідомлення, які направляються сторонами одна одній у відповідності з цим договором, повинні бути здійснені в письмовій формі, скріплені підписом уповноваженої особи і печаткою відповідної сторони, і будуть вважатися поданими належним чином, якщо вони відіслані рекомендованим листом, доставлені особисто за вказаними адресами сторін або відправлені за допомогою факсимільного зв`язку з одночасним підтвердженням рекомендованим листом протягом 7-ми календарних днів з моменту відправки за допомогою факсимільного зв`язку.

Пунктом 10.1 договору врегульовано, що цей договір набирає чинності з моменту його укладання та діє до 31.01.2020 року, а в частині розрахунків до повного їх проведення. Якщо жодна із сторін не заявить про розірвання договору, вважається автоматично пролонгованим на тих самих умовах.

Як зазначає позивач, відповідно до платіжного доручення №607 від 11.01.2021 року ним було перерахував на рахунок відповідача кошти у розмірі 206 450,69 грн.

Дані твердження позивача не приймаються судом до уваги, оскільки в даному платіжному дорученні відсутні посилання щодо перерахування коштів, саме за договором №639 про постачання нафтопродуктів від 11.12.2020р.

Згідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Проте, доказів укладання додаткової угоди відповідно до п. 4.2 договору, яким визначено порядок розрахунків по кожній партії товару, наявності заявки на поставку товару (п. 3.5 договору), рахунку-фактури (п. 4.5 договору) позивачем суду не надано.

Таким чином, позивачем не доведено обставин погодження порядку оплати товару згідно п.4.2 договору, обставин щодо строку поставки у зв`язку з відсутністю заявки відповідно до п.3.5 договору, щодо наявності рахунку, на підставі якого здійснюється оплата (п.4.5 договору).

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційною інстанцією, в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача з вимогою до відповідача, в порядку статті 693 ЦК України, а саме лист від 01.02.2021р. щодо повернення грошових коштів.

Щодо копії листа про повернення коштів та листа-претензії №007 від 03.05.2021 колегія суддів погоджується з місцевим судом, що не є належним доказами даного звернення у зв`язку з тим, що позивачем не надано доказів направлення вищевказаного листа на адресу відповідача та докази отримання ним цих листів відсутні.

В обґрунтування часткового повернення відповідачем коштів до позову позивачем додано банківську виписку з рахунку позивача за період з 01.12.2020 по 05.07.2021, але докази про те, що ці кошти були перераховані відповідачем саме в рахунок повернення попередньої оплати позивача за платіжним дорученням №607 від 11.01.2021 року відсутні в матеріалах справи.

При цьому, суд виходить з наступного.

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі №04/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Північний апеляційний господарський суд, погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення основного боргу в розмірі 131 450,00 грн., оскільки позивачем не доведено суду перерахування передоплати за договором №639 на постачання нафтопродуктів від 11.12.2020 року, перераховані на підставі платіжного доручення №607 від 11.01.2021 року. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 1 177,65 грн. та 3% річних слід відмовити, оскільки вони є похідними.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, судом відхиляються як необґрунтовані та такі, що не відповідають нормам процесуального законодавства.

З приводу решти доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи враховані апеляційним судом, при цьому зазначає, що оскаржене рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Приватного підприємства "Захід Сіті" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі № 910/11189/21 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі № 910/11189/21 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 4, 20, 129, 255, 269, 270, 271, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Захід Сіті" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі № 910/11189/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі № 910/11189/21 залишити без змін.

3. Судовий збір по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне підприємство "Захід Сіті".

4. Справу № 910/11189/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.О. Ткаченко

В.В. Сулім