ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2021м. ДніпроСправа № 904/6914/20
за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю Спеціалізованого підприємства "Феміда Плюс", м. Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство "Дніпропетровський трубний завод", м. Дніпро

про стягнення заборгованості з орендної плати у сумі 1323817,09грн, неустойки у сумі 2520476,07грн, пені у сумі 26215,41грн

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Секретар судового засідання Чернявська Е.О.

Представники:

Від позивача: Іванченко І.С., представник

Від відповідача: не з`явився

Від третьої особи: не з`явився

С У Т Ь С П О Р У:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Спеціалізованого підприємства "Феміда-Плюс" заборгованість у розмірі 3 870 508,57 грн., з яких:

- основний борг у розмірі 1 323 817,09 грн.;

- пеня у розмірі 26 215,41 грн.;

- неустойка у розмірі 2 520 476,07 грн.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-4438-ОД в частині своєчасного та повного внесення орендних платежів.

Відповідач та третя особа відзиву на позов не надали.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2020 справу № 904/6914/20 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 20.01.2021. З 20.01.2021 підготовче засідання відкладено на 16.02.2021.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2021 зупинено провадження у справі №904/6914/20 до закінчення розгляду Верховним судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду справи № 910/11131/19 у подібних правовідносинах.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2021 закінчено касаційний перегляд справи № 910/11131/19, що стало підставою для поновлення провадження у справі № 904/6914/20 ухвалою господарського суду від 18.10.2021 з призначенням підготовчого засідання на 09.11.2021.

За результатами підготовчого засідання 09.11.2021 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 02.12.2021.

Відповідач та третя особа у підготовчі та судове засідання не з`являлися, явку повноважних представників не забезпечили, про день, час, місце розгляду справи повідомлялися рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресами, зазначеними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до вимог статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвали суду, направлені на адресу відповідача, повернулися з відмітками "адресат відсутній за вказаною адресою", "адресат відсутній за вказаною адресою" (містяться в матеріалах справи, а.с.36-37, 49-50).

Ухвала суду від 23.12.2020, направлена на адресу третьої особи повернулася з відміткою "адресат відмовився" (а.с.45-47); ухвала суду від 20.01.2021 отримана третьою особою 26.01.2021 (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали суду)) № 531 (а.с.30), ухвала суду від 18.10.2021 про поновлення провадження у справі отримана третьою особою 25.10.2021 (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали суду)) № 63), від 09.11.2021 вручена 15.11.2021.

За частиною третьою статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень (ч. 10 статті 242 цього Кодексу).

За змістом статей 9, 14, 17 Закону України № 755-IV від 15.05.2003 (зі змінами та доповненнями) "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" відомості про місцезнаходження юридичної особи у Єдиному державному реєстрі зазначаються на підставі поданих нею документів.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Тобто, офіційне місцезнаходження повідомляється юридичною особою для забезпечення комунікації з нею, зв`язку зацікавлених осіб, у тому числі контрагентів, органів державної влади тощо.

Правила надання послуг поштового зв`язку затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (далі - Правила). Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил (п. 94 Правил).

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень покладається саме на юридичну особу.

Процедура вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає, окрім іншого, повідомлення одержувача через абонентську поштову скриньку (ст.ст.19, 23 Закону України "Про поштовий зв`язок", п.п. 101, 110 Правил).

У разі неможливості вручення одержувачам поштових відправлень останні зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження до об`єкта поштового зв`язку місця призначення (п. 116 Правил).

Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення повертаються відправнику (п. 117 Правил).

За таких обставин можна дійти висновку, що повернення судової ухвали з викликом відповідачів у судове засідання відбулося через незабезпечення ними вимог законодавства щодо можливості реального вручення їм поштових відправлень за їх офіційним місцезнаходженням.

Згідно з пунктом 5 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, судом були вчинені всі передбачені законом заходи для належного виклику відповідачів в підготовчі та судове засідання у цій справі.

За змістом частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи, що відповідно до статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладено на сторони, справа підлягає розгляду за наявними матеріалами та за відсутності представників відповідачів.

У судовому засіданні 02.12.2021 розгляд справи відкладено на 22.12.2021.

У судовому засіданні 22.12.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року перший заступник прокурора Дніпропетровської області звернувся з позовом до Господарського суду Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю Спеціалізоване підприємство "Феміда-плюс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Відкрите акціонерне товариство "Дніпропетровський трубний завод" про стягнення 328768,24 грн, розірвання договору оренди та повернення майна.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2016року по справі №904/8158/16 (суддя Воронько В.Д.), яке постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.07.2017 залишено без змін, позовні вимоги задоволені повністю:

розірвано договір оренди № 12/02-4438-ОД від 10 жовтня 2011року, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та ТОВ СП "Феміда Плюс", предметом якого є державне окреме нерухоме майно групи інвентарних об`єктів і споруд бази відпочинку "Сосновий бір", загальною площею 2102,4 кв.м, розміщене за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орловщина, провулок Лісний, 8, що перебуває на балансі відкритого акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод", вартість якого згідно зі звітом про оцінку від 10 квітня 2014року становить за незалежною оцінкою 2 959 858,00 грн.;

зобов`язано ТОВ СП "Феміда Плюс" повернути державне окреме нерухоме майно групи інвентарних об`єктів і споруд бази відпочинку "Сосновий бір", загальною площею 2102,4 кв.м, розміщене за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орловщина, провулок Лісний, 8, відкритому акціонерному товариству "Дніпропетровський трубний завод" за актом приймання-передачі відповідно до умов пунктів 10.9, 10.11 договору оренди № 12/02-443 8-ОД від 10 жовтня 2011 року;

стягнуто з ТОВ СП "Феміда Плюс" на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області до державного бюджету України 317189,22 грн. заборгованості з орендної плати, 11579,02 грн. пені.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2016року по справі №904/8158/16 встановлено наступне:

"10 червня 2011року між Регіональним відділенням Фонду держмайна України у Дніпропетровській області та Товариством з обмеженою відповідальністю Спеціалізованим підприємством "Феміда Плюс" було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-4438-ОД (договір) зі змінами до нього.

Відповідно до пункту 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме нерухоме майно групи інвентарних об`єктів і споруд бази відпочинку "Сосновий бір" загальною площею 2102,4 кв.м, розміщене за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орловщина, провулок Лісний, 8, що перебуває на балансі ВАТ "Дніпропетровський трубний завод" (далі - балансоутримувач, 3-я особа), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку від 10.04.2014 та становить за незалежною оцінкою 2 959 858,00 грн.

Згідно з пунктом 1.2. договору майно передається в оренду з метою утворення та розміщення оздоровчого закладу для дітей та молоді. Використання орендованого державного майна не за призначенням забороняється.

Договір укладено до моменту приватизації але не більше ніж на 2 роки 11 місяців, з 10.06.2011 по 09.05.2014 включно. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, повній оплаті за договором і при наданні інформації щодо виконання умов договору, а саме: наявності договору страхування, дозволу або декларації наданої органами державного пожежного нагляду, договір, за заявою орендаря, щодо продовження терміну дії, наданого відповідно до пункту 5.20, може бути продовжений на тих самих умовах, які передбачені у договорі (пункт 10.1 договору).

Додатковою угодою від 23 травня 2014 року до договору сторони доповнили його п.10.1 другим абзацом, за яким цей договір є пролонгованим з 10 травня 2014року до прийняття та реалізації іншого управлінського рішення, але не більше ніж на два роки одинадцять місяців, терміном дії по 09 квітня 2017року включно.

Відповідно до пункту 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування державним майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі.

Згідно з пунктом 3.1. договору в редакції додаткової угоди від 23 травня 2014року, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорцій її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами) і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) - квітень 2014 року - 12 739,72 грн.

Пунктом 3.2 договору визначено, що нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (пункт 3.3. договору).

Згідно з п. 3.4. договору, у випадку користування об`єктом оренди протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяця оренди) добова орендна плата за дні користування визначається на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування.

Пунктом 3.6. договору, з урахуванням додаткової угоди від 23.05.2014, орендна плата перераховується до державного бюджету у співвідношенні - 100% до державного бюджету по місцю реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки відкриті відділенням казначейства у розмірі 12 739,72 грн, щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Крім того, згідно з пунктом 5.2. договору відповідач зобов`язався своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату у співвідношенні у пункті 3.6. договору.

Відповідно до п. 8.3. договору орендодавець має право виступати з ініціативою щодо внесення змін до договору або його розірвання у випадках погіршення стану орендованого майна, неналежного та не за призначенням його використання, невиконання орендарем умов договору.

У разі припинення (розірвання) договору орендар зобов`язаний сплатити орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету (п. 3.11. додаткової угоди).

Відповідно до п. 10.11. договору у разі припинення або розірвання договору орендар зобов`язаний негайно повернути балансоутримувачу майно у стані в якому воно було одержано, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.06.2015 по справі № 904/3860/15 з ТОВ СП "Феміда Плюс" стягнуто заборгованість за договором оренди нерухомого майна від 10.06.2011 № 12/02-4438-ОД, що утворилась за період користування майном з червня 2011 року по березень 2015 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості з орендної плати за договором, за період з квітня 2015 року по червень 2016 року відповідач має заборгованість з орендної плати у розмірі 317 189,22 грн., яка утворилась внаслідок не перерахування орендної плати за користування державним майном".

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України).

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/8158/16 було оскаржено та залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.07.2017.

Таким чином, договір оренди № 12/02-4438-ОД від 10 жовтня 2011 року, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та ТОВ СП "Феміда Плюс", припинив свою дію 04.07.2017 у зв`язку з його розірванням за рішенням суду.

На виконання доручення Прем`єр-міністра України від 13.12.2018 № 49773/0/1-18 щодо пріоритетних реформ на 2019 рік, презентованих на першому національному форумі "Партнерство заради розвитку" від 03.12.2018, відповідно до Закону України "Про Фонд державного майна України", Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України та Положення про представництво Фонду державного майна України в районі, місті, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 15.05.2012 № 678, Фондом державного майна України прийнято наказ від 17.01.2019 № 39 "Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України" та наказано утворити Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, як юридичну особу публічного права, що розташоване у м. Дніпро, реорганізувавши шляхом злиття Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області.

Відповідно до наказу Фонду державного майна України від 17.01.2019 №39, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (далі - Регіональне відділення, орендодавець) є правонаступником майна, прав та обов`язків Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області.

Згідно з наказом Фонду державного майна України від 22.03.2019 №290 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях розпочало свою роботу з 22.03.2019.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість:

- по сплаті орендної плати за період з липня 2016 року по жовтень 2020 року у сумі 1323817,09грн,

- пеню за несвоєчасну сплату орендної плати у сумі 26215,41грн за період з 31.07.2016 по 06.12.2016.

- неустойку відповідно до частини другої статті 785 Цивільного кодексу України за період з 15.01.2017 по 15.11.2020 у сумі 2520476,07грн., що і є причиною виникнення спору.

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з наявністю підстав щодо сплати відповідачем заборгованості з орендної плати за період з квітня 2020 року по квітень 2021 року.

Щодо стягнення неустойки в порядку частини другої статті 785 Цивільного кодексу України, як подвійної плати за користування орендованим майном після спливу строку дії договору оренди, предметом доказування є обставини невжиття орендарем належних заходів щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди за наслідком припинення орендних правовідносин за відсутності умов, які б перешкоджали орендарю вчасно повернути майно орендодавцю у визначений договором оренди строк (умисне ухилення орендаря від обов`язку щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди; утримання орендованого майна у володінні орендаря та перешкоджання орендарем у доступі орендодавця до належного йому об`єкта оренди; відсутності з боку орендодавця бездіяльності та невчинення ним дій, спрямованих на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно від орендаря та оформити повернення наймачем орендованого майна тощо).

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Статтею 759 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною першою статті 283 Господарського кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено обов`язок орендаря вносити орендну плату своєчасно і в повному обсязі.

За найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (частина 1 статті 762 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 286 Господарського кодексу України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Зі змісту наведених норм вбачається, що договір оренди є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку його дії зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору; а припинення такого договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Користування майном за договором оренди є правомірним, якщо воно відповідає його умовам та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин.

Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 Цивільного кодексу України, статей 283, 284, 286 Господарського кодексу України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Після спливу строку дії договору оренди невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

Відтак, користування майном після припинення договору оренди є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо), суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) і регулятивним нормам Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма статті 762 Цивільного кодексу України ("Плата за користування майном") і охоронна норма частини другої статті 785 Цивільного кодексу України ("Обов`язки наймача у разі припинення договору найму") не можуть застосовуватися одночасно, адже орендар не може мати одночасно два обов`язки, які суперечать один одному: сплачувати орендну плату, що здійснюється за правомірне користування майном, і негайно повернути майно.

Отже, положення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 Цивільного кодексу України про свободу договору не застосовуються до договорів оренди в тій їх частині, якою передбачені умови щодо здійснення орендної плати за період від моменту припинення дії договору до моменту повернення орендованого майна, оскільки сторони в такому випадку відступають від положень актів цивільного законодавства (стаття 6 Цивільного кодексу України).

Неврахування таких висновків щодо застосування положень цивільного та господарського законодавства на практиці призводить до того, що з орендаря, який після припинення строку дії договору оренди не повернув майно орендодавцю на його вимогу, фактично стягується потрійний розмір орендної плати, а саме: безпосередньо орендна плата, а також неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Наведений підхід у регулюванні орендних правовідносин, вочевидь, не узгоджується з такими загальними засадами цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України).

В своїй постанові у справі № 910/11131/19 від 19.04.2021 Верховний Суд зазначив, що стягнення орендної плати можливе лише до моменту припинення дії договору, а після припинення договору належним способом захисту прав та інтересів орендодавця є застосування неустойки - самостійної форми майнової відповідальності.

Відповідно до ст. 653 ЦК України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.11.2016 у справі №904/8158/16 стягнуто заборгованість з орендної плати за період з квітня 2015 року по червень 2016 року, зі строком сплати 15.07.2016 (п.3.6. договору).

З огляду на те, що рішення господарського суду у справі № 904/8158/16 залишено без змін згідно постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.07.2017, Договір оренди № 12/02-4438-ОД від 10.10.2011 вважається таким, що припинив свою дію 04.07.2017.

Стягненню підлягає заборгованість з орендної плати за період з 01.07.2016 по 04.07.2017 в сумі 267086,92грн., виходячи з наступного:

з липня по листопад 2016 року орендна плата складає 107116,35грн (21423,27грнх5 місяців);

у грудні 2016 року - 21584,99грн;

у січні 2017 року -21853,86грн,

у лютому 2017 року - 22072,4грн;

у березні 2017 року - 22469,7грн;

у квітні 2017 року -22671,93грн;

у травні 2017 року - 22966,67грн;

у червні 2017 року - 23 334,14грн;

за 4 дні липня 2017 року заборгованість з орендної плати складає 3016,88грн (23380,81:31х4дн).

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог в частині стягнення орендної плати за період з 05.07.2017 по жовтень 2020 року.

Окрім вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати позивач просить стягнути з відповідача неустойку в порядку ст. 785 ЦК України та пеню.

Позивач стверджує, що відповідач рішення суду не виконав, орендоване майно не повернув балансоутримувачу до сьогодні.

Доказом повернення об`єкта оренди є належним чином оформлений акт приймання-передачі.

Відповідно до частини другої статті 785 Цивільного кодексу України позивачем нараховано до стягнення з відповідача неустойку за період з 15.01.2017 по 15.11.2020 у сумі 2520476,07грн.

Умови та порядок повернення майна встановлено договором оренди. Так, у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу (п.3.11 договору).

Сторони передбачили, що у разі припинення або розірвання договору орендар зобов`язаний повернути балансоутримувачу орендоване майно за актом приймання-передачі у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря (пункт 5.5 договору).

За умовами пункту 5.5 договору якщо орендар не виконує обов`язок щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення.

Доказів виконання умов договору оренди та рішення суду щодо повернення об`єкта оренди позивачу матеріали справи не містять.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає неустойка в сумі 2 136 514,44грн за період з 05.07.2017 по 15.11.2020.

За період з 05.07.2017 по 31.07.2017 - неустойка складає 40727,86грн (23380,81грн:31х27дн)х2. В іншій частині розрахунок неустойки є вірним.

Щодо вимоги про стягнення пені.

Згідно з ч.1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Відповідно до п. 3.8. договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

Позивач просить стягнути пеню у розмірі 26215,41грн за період з 31.07.2016 по 06.12.2016.

Згідно з частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом. 3.8 договору, в редакції додаткової угоди від 23.12.2013, сторонами погоджено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету у визначеному п. 3.6 співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Оскільки судом встановлено, що відповідач безпідставно не сплачував орендну плату, то, з огляду на вищезазначене, господарський суд вбачає підстави для стягнення на користь позивача пені за період з 31.07.2016 по 06.12.2016 у сумі 26215,41грн.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у сумі 2429816,77грн, з яких: заборгованість з орендної плати у сумі 267086,92 грн, неустойка у сумі 2136514,44грн, пеня у сумі 26215,41грн.

Щодо покладення на відповідача заявлених позивачем судових витрат, у тому числі 60,00 грн за пересилання поштової кореспонденції до суду, суд зазначає таке.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи ( ч. 1 ст. 124 ГПК України).

За змістом частини другої статті 128 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

На підтвердження цих витрат позивач суду надав фіскальний чек на суму 37,02грн (а.с.25).

Під час звернення до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 58101,00грн, що підтверджується платіжним дорученням №1148 від 15.12.2020 (а.с.27).

З урахуванням викладеного та відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України на відповідача покладаються судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме: судовий збір у сумі 36447,25грн, судові витрати, пов`язані з пересиланням поштової кореспонденції у сумі 37,02 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73-79, 86, 91, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Регіонального відділення фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях до Товариства з обмеженою відповідальністю Спеціалізованого підприємства "Феміда Плюс" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод" про стягнення заборгованості з орендної плати у сумі 1323817,09грн, неустойки у сумі 2520476,07грн та пені у сумі 26215,41грн задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Спеціалізованого підприємства "Феміда Плюс" (49000, м. Дніпро, проспект Барикадний, 5, ідентифікаційний код 31687407) на користь Регіонального відділення фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях до Держаного бюджету України (49000, м. Дніпро, вул. Центральна, буд. 6, ідентифікаційний код 42767945) заборгованість з орендної плати у сумі 267086,92 грн, неустойку у сумі 2136514,44грн, пеню у сумі 26215,41, судовий збір у сумі 36447,25грн, судові витрати, пов`язані з пересиланням поштової кореспонденції у сумі 37,02 грн., видати наказ.

У решті позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 23.12.2021

Суддя Н.М. Євстигнеєва