ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.12.2021 м. Івано-ФранківськСправа № 909/729/21

Господарський суд Івано-Франківської області у складі:

судді Рочняк О.В.,

секретар судового засідання Михайлюк А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Приватного підприємства "ДВК"

вул. Медична, буд. 34, смт Перегінське, Рожнятівський р-н, Івано-Франківська обл., 77662

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Відпочинок-Плюс"

вул. Шевченка, буд. 142, с. Закерничне, Рожнятівський р-н, Івано-Франківська обл., 77665

про стягнення коштів в сумі 342 390 грн 70 коп.

за участю представників:

від позивача: представник не з"явився

від відповідача: Бартків Андрій Ярославович

ВСТАНОВИВ: Приватне підприємство "ДВК" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Відпочинок-Плюс" про стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі 342 390 грн 70 коп., з яких: 250000 грн - основна заборгованість, 66 640 грн 02 коп. - інфляційні витрати, 25 750 грн 68 коп. - 3% річних.

Згідно з ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 02.08.2021, суд залишив без руху позовну заяву та встановив позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

13.08.2021 до відділу документального забезпечення, канцелярії господарського суду від позивача надійшло клопотання б/н від 12.08.2021 (вх.№12702/21) про усунення недоліків, які зазначені в ухвалі від 02.08.2021.

Відповідно до ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 16.08.2021, суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначив на 15.09.2021, встановив сторонам строки для надання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечення.

03.09.2021 до відділу документального забезпечення, канцелярії господарського суду від відповідача надійшов відзив б/н від 31.08.2021 (вх.№13621/21), до якого приєднано копії банківських квитанцій, відповідно до яких платником є ОСОБА_1 , а отримувачем коштів - ОСОБА_2 , призначення платежу (перевід на картку Приватбанку, поповнення карткового рахунку).

15.09.2021 до відділу документального забезпечення, канцелярії суду від представника відповідача електронною поштою, підписане ЕЦП, надійшло клопотання б/н від 14.09.2021 (вх.№14299/21) про відкладення розгляду справи, у зв"язку із перебуванням ним у відрядженні.

В підготовчому засіданні 15.09.2021 суд задовольнив клопотання відповідача та постановив ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про відкладення підготовчого засідання на 13.10.2021, про що сторони повідомлені ухвалою повідомленням.

24.09.2021 до відділу документального забезпечення, канцелярії господарського суду від позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 23.09.2021 (вх.№14912/21).

13.10.2021 до відділу документального забезпечення, канцелярії господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання б/н від 13.10.2021 (вх.№16017/21) про приєднання до матеріалів справи копії договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги між ПП "ДВК" та ТОВ "Відпочинок-плюс" від 28.12.2017.

В підготовчому засіданні 13.10.2021 представник позивача заявив клопотання про витребування у відповідача оригіналу договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги від 28.12.2017, оскільки позивач ніяких договорів не підписував. Натомість представник відповідача зазначив, що оригінал договору у відповідача відсутній. При цьому, представник відповідача зазначив, що йому зрозумілі наслідки неподання оригіналу договору, у разі, якщо інша сторона ставить під сумнів відповідність поданої копії.

В підготовчому засіданні суд постановив ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 01.11.2021, про що представники сторін повідомлені під розписку.

26.10.2021 до відділу документального забезпечення, канцелярії господарського суду від представника позивача надійшли письмові пояснення б/н від 25.10.2021 (вх.№16852/21), в яких повідомлено, що при поданні позовної заяви позивачем невірно вказано свою організаційно-правову форму, а саме зазначено: ТОВ "ДВК" замість ПП "ДВК"; повідомлено, що позивачем жодних договорів з відповідачем про надання поворотної фінансової допомоги укладено не було; директор ПП "ДВК" Дроцюк Богдан не міг 28.12.2017 підписувати договір про надання поворотної фінансової допомоги, оскільки станом на 28.12.2017 перебував за кордоном (республіка Польща) на лікуванні (у важкому стані) з 20.12.2017 по 12.01.2018, на підтвердження чого надав копію витягу з ЄДРЮОФОПГФ про позивача, копія закордонного паспорта ОСОБА_3 , копія інформаційної картки лікарняного лікування Дроцюка Богдана та її переклад.

01.11.2021 до відділу документального забезпечення, канцелярії суду від представника позивача, електронною поштою, підписане ЕЦП, надійшло клопотання б/н від 01.11.2021 (вх.№17152/21) про приєднання до матеріалів справи копії бухгалтерської довідки ПП "ДВК" №02/07 від 02.07.2021.

Згідно з ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 01.11.2021, суд зобов"язав ГУ ДПС в Івано-Франківській області надати суду належним чином засвідчені копії податкової звітності (податкових декларацій) Приватного підприємства "ДВК" за період з грудня 2017 року по грудень 2018 року і окремо в розрізі щодо контрагента - Товариства з обмеженою відповідальністю "Відпочинок-Плюс"; належним чином засвідчені копії податкової звітності (податкових декларацій) Товариства з обмеженою відповідальністю "Відпочинок-Плюс" за період з грудня 2017 року по грудень 2018 року і окремо в розрізі щодо контрагента - Приватного підприємства "ДВК"; закрив підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 29.11.2021.

23.11.2021 до відділу документального забезпечення, канцелярії суду від представника позивача, електронною поштою, підписані ЕЦП, надійшли письмові пояснення б/н від 23.11.2021 (вх.№18670/21), в яких представник просить суд позов задовольнити, розгляд справи проводити без участі представника позивача. До пояснень приєднано копію позовної заяви до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області Гриців Христини Володимирівни до ОСОБА_3 про стягнення коштів в розмірі 160432 грн 25 коп.

В судовому засіданні 29.11.2021 суд постановив ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про відкладення судового засідання на 06.12.2021.

30.11.2021 на виконання вимог ухвали суду від 01.11.2021 до відділу документального забезпечення, канцелярії господарського суду від ГУ ДПС в Івано-Франківській області з супровідним листом №12795/5/09-19-20-02 від 29.11.2021 (вх.№19108/21) надійшли витребувані докази.

ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Позиція позивача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПП "ДВК" згідно платіжних доручень від 29.12.2017 та 26.07.2018 перерахувало на рахунок ТОВ "Відпочинок-Плюс" грошові кошті у загальному розмірі 250000 грн, які ним не повернуто позивачу. Жодних договорів з відповідачем про надання поворотної фінансової допомоги укладено не було. За прострочення виконання грошового зобов"язання відповідачу нараховано три відсотки річних та інфляційні втрати.

Позиція відповідача. Представник відповідача позовні вимоги не визнає, просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. У спростування позовних вимог посилається на те, що кошти в сумі 250 000 грн повернуто позивачу в повному обсязі, що підтверджується квитанціями Приватбанку, згідно яких ОСОБА_1 у відповідності до ст. 528 ЦК України, здійснювала перекази коштів на банківську карту ОСОБА_3 , який є директором ТОВ "ДВК". У зв"язку із цим, у позивача відсутні правові підстави заявляти позовні вимоги як про стягнення основного боргу так і про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, давши оцінку доказам у відповідності до ст.86 Господарського процесуального кодексу України, які мають значення для справи, суд встановив таке.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Відповідно до платіжних доручень №1419 від 29.12.2017 на суму 100 000 грн, №1420 від 29.12.2017 на суму 100 000 грн з призначенням платежу: "поворотна фінансова допомога згідно договору від 28.12.2017" та №1530 від 26.07.2018 на суму 50 000 грн з призначенням платежу: "поворотна фінансова допомога згідно договору від 25.07.2018" ПП "ДВК" (платник, позивач) перерахувало на рахунок ТОВ "Відпочинок-Плюс" (отримувач, відповідач) 250 000 грн (а.с. 13-15).

Обставини щодо отримання ТОВ "Відпочинок-Плюс" від ПП "ДВК" грошових коштів згідно вказаних платіжних доручень у розмірі 250000 грн визнається учасниками справи, а відтак, відповідно до ч.1 ст.75 ГПК України, не підлягають доказуванню.

Водночас, призначеннями платежу у платіжних дорученнях №1419 та 1420 від 29.12.2017 вказано: "поворотна фінансова допомога згідно договору від 28.12.2017", призначенням платежу у платіжному дорученні №1530 від 26.07.2018 на суму 50 000 грн є: "поворотна фінансова допомога згідно договору від 25.07.2018".

Позивач заперечує укладення з відповідачем будь-яких договорів про надання поворотної фінансової допомоги.

На підтвердження того, що директор ПП "ДВК" Дроцюк Богдан не міг 28.12.2017 підписувати договір про надання поворотної фінансової допомоги представник позивача надав суду копії: витягу з ЄДРЮОФОПГФ про позивача, закордонного паспорта ОСОБА_3 , інформаційної картки лікарняного лікування Дроцюка Богдана та її переклад (а.с.78-86).

Як вбачається з інформаційної картки лікарняного лікування ОСОБА_3 у перекладі з польської мови на українську, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії Воєводської лікарні ім.Св.Отця Піо в Перемишлі з 20.12.2017 по 12.01.2018 з множинними діагнозами, які отримав внаслідок зіткнення з автомобілем, що очевидно свідчить про неможливість підписати 28.12.2017 договір, оригінал якого сторонами суду не наданий.

Відповідач надав суду копію договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги між ПП "ДВК" та ТОВ "Відпочинок-плюс" від 28.12.2017 (а.с.67). Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що оригінал вказаного договору у відповідача відсутній, однак матеріали справи містять платіжні доручення, у яких позивач сам у призначенні відповідного платежу вказував відповідний договір.

Відповідно до ч.6. ст.91 ГПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Враховуючи, що відповідачем не подано суду оригіналу договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги між ПП "ДВК" та ТОВ "Відпочинок-плюс" від 28.12.2017, тим більше, що відповідач вказує на відсутність у нього оригіналу цього договору, а позивач ставить під сумнів відповідність поданої суду копії договору від 28.12.2017, стверджуючи при цьому, що жодних договорів про надання поворотної фінансової допомоги з відповідачем укладено не було, суд, застосовуючи приписи абз.2 ч.6. ст.91 ГПК України, надану відповідачем копію договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги між ПП "ДВК" та ТОВ "Відпочинок-плюс" від 28.12.2017 до уваги не бере.

Надані відповідачем копії банківських квитанцій (а.с.44-49), відповідно до яких платником є фізична особа ОСОБА_1 , а отримувачем коштів - фізична особа ОСОБА_2 , призначення платежу (перевід на картку Приватбанку, поповнення карткового рахунку) не є належним доказом повернення юридичній особі ПП "ДВК" грошових коштів, отриманих ТОВ "Відпочинок Плюс" відповідно до вищевказаних платіжних доручень №1419 від 29.12.2017, №1420 від 29.12.2017 та №1530 від 26.07.2018.

До того ж, про стягнення грошових коштів з ОСОБА_3 у розмірі 160432 грн 25 коп. ОСОБА_1 звернулася до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області (а.с.98-103).

Як вбачається бухгалтерської довідки ПП "ДВК" №02/07 від 02.07.2021 щодо безпідставних платежів, згідно платіжних доручень №1419 від 29.12.2017 на суму 100 000 грн, №1420 від 29.12.2017 на суму 100 000 грн та №1530 від 26.07.2018 на суму 50 000 грн ПП "ДВК" на банківський рахунок ТОВ "Відпочинок-Плюс" безпідставно перераховано грошові кошти на суму 250 000 грн, які на даний час не повернуто. Безпідставні платежі відображено ПП "ДВК" на дебеті субрахунку 377 "Рахунки з іншими дебіторами" у кореспонденції з кредитом субрахунку 311 "Поточні рахунки в національній валюті" в сумі 250 000 грн (а.с. 88).

06.08.2021 (після звернення з позовом до суду) ТОВ "ДВК" направило на адресу ТОВ "Відпочинок-Плюс" претензію, відповідно до якої вимагало повернути помилково перераховані на банківський рахунок ТОВ "Відпочинок-Плюс" грошові кошти в сумі 250000 грн впродовж семи днів, а також 66 640 грн 02 коп. - інфляційних втрат та 25 750 грн 68 коп. - 3% річних (а.с. 26-29).

З наданих ГУ ДПС в Івано-Франківській області податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку Приватного Приватного підприємства "ДВК" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Відпочинок-Плюс" за період з грудня 2017 року по грудень 2018 року не вбачається проведення господарських операцій між сторонами.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД ТА МОТИВИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до п. 1 ст. 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто, шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Вказане кореспондується з приписами статті 205 Цивільного кодексу України.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

При цьому, відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Зі змісту платіжних доручень №1419 від 29.12.2017 на суму 100 000 грн, №1420 від 29.12.2017 на суму 100 000 грн вбачається, що спірні грошові кошти перераховані позивачем відповідачем як поворотну фінансову допомогу згідно Договору від 28.12.2017, а зі змісту платіжного доручення №1530 від 26.07.2018 на суму 50 000 грн, як поворотна фінансова допомога згідно договору від 25.07.2018.

За правовою природою договір про поворотну фінансову допомогою відноситься до договору позики.

Так, згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Отже, є обов`язковим укладення договору позики в письмовій формі, оскільки і позивач і відповідач є юридичними особами, однак, у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт укладання сторонами письмового договору фінансової допомоги.

За встановлених вище судом обставин, застосовуючи приписи абз..2 ч.6. ст.91 ГПК України, судом не взято до уваги надану відповідачем копію договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги між ПП "ДВК" та ТОВ "Відпочинок-плюс" від 28.12.2017, оскільки позивач ставить під сумнів відповідність поданої суду копії договору від 28.12.2017, стверджуючи при цьому, що жодних договорів про надання поворотної фінансової допомоги з відповідачем укладено не було.

Посилання відповідача на те, що позивач сам у призначенні відповідного платежу вказував відповідний договір, відповідно правовідносини між сторонами існували в усній формі, відхиляється судом, оскільки матеріали справи не містять доказів існування обставин обміну між сторонами пропозиціями щодо умов договору, що в свою чергу свідчить про відсутність факту укладення договору фінансової допомоги в спрощений спосіб.

У той же час, стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто, в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що у даному випадку між позивачем і відповідачем були відсутні договірні правовідносини з поворотної фінансової допомоги (позики), отже, відповідач безпідставно набув за рахунок позивача грошові кошти у розмірі 250000 грн, які в силу ст. 1212 Цивільного кодексу України підлягають поверненню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Вказані висновки суду узгоджуються із правовими позиціями Верховного Суду України у постанові від 29.11.2017 у справі №214/9128/14-ц, який погодився із висновками судів про те, що оскільки грошові кошти набуті відповідачем за договорами, які між сторонами не укладались, то такі грошові кошти вважаються набутими без достатньої правової підстави.

В задоволенні вимоги позивача про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат належить відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до встановлених у цій справі обставин, перераховані позивачем на користь відповідача грошові кошти у сумі 250000 грн є безпідставно одержаними.

Частиною першою статті 1212 ЦК України встановлено обов`язок особи, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути це майно.

Дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення, у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України.

Разом з цим, здійсненню нарахувань відповідно до статті 625 ЦК України має передувати встановлення факту прострочення виконання боржником грошового зобов`язання та виникнення у кредитора право на нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Нарахування передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України втрат на суму безпідставно одержаних відповідачем коштів у розмірі 250000 грн, з огляду на їх позадоговірний характер, є обґрунтованим. Проте, вирішуючи питання про момент настання строку, з якого у позивача виникає право на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на підставі згаданої статті слід виходити з положень ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Частиною 2 ст. 530 ЦК України визначено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З урахуванням наведеної норми статті 530 ЦК України, обов`язок з повернення безпідставно одержаних грошових коштів виникає у відповідача на наступний день з дня закінчення встановленого законом семиденного строку, який слід відраховувати з моменту відповідної вимоги позивача.

Відповідної позиції дотримується Верховний суд у Постанові від 17.08.2021 у справі № 913/371/20.

Врахувавши, що позивач звернувся до відповідача з претензією про повернення грошових коштів вже після звернення з позовом до суду, суд дійшов висновку про те, що зазначений строк має відраховуватися, починаючи з дня звернення позивача з позовною заявою, яка містить вимогу до відповідача про повернення грошових коштів, зокрема, у сумі 250000 грн, а саме з 24.07.2021 (дата поштового відправлення до суду).

Згідно з розрахунками позивача нарахування 3% річних за період з 29.12.2017 до 16.07.2021, а інфляційних втрат - за період січень 2018 - червень 2021, тобто до 24.07.2021.

Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за вищевказаний період є необґрунтованими, відповідно в задоволенні позову в цій частині належить відмовити.

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статі 2 ГПК України).

Згідно статті 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

З огляду на вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 13, 74, 77, 86, 123, 129, 233, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Відпочинок-Плюс" (вул. Шевченка, буд. 142, с. Закерничне, Рожнятівський р-н, Івано-Франківська обл.,77665, ) на користь Приватного підприємства "ДВК" (вул. Медична, буд. 34, смт. Перегінське, Рожнятівський р-н, Івано-Франківська обл., 77662, ) 250000 (двісті п"ятдесят тисяч) гривень 00 коп. заборгованості та 3750 (три тисячі сімсот п"ятдесят) гривень 20 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до апеляційної інстанції в порядку розділу 4 ГПК України.

Повне рішення складено 16.12.2021

Суддя О.В. Рочняк