ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2021 року м.Дніпро Справа № 904/6331/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В.

судді: Кощеєв І.М., Орєшкіна Е.В.

Розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Дніпроважмаш" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.08.2021 р., повне рішення складене 03.09.2021р., суддя Назаренко Н.Г., у справі № 904/6331/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ""Сталь Монтаж Строй", м. Дніпро

до Акціонерного товариства "Дніпроважмаш", м. Дніпро

про стягнення заборгованості за договором поставки у сумі 218 764,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сталь Монтаж Строй" звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Дніпроважмаш" заборгованості за договором поставки № 61/49 від 20.01.2014 у сумі 218 764,40 грн., яка складається з суми основного боргу - 196 397,72 грн., інфляційних втрат - 8 757,02 грн., пені - 11 026,54 грн., 3% річних - 2 583,12 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором поставки №61/49 від 20.01.2014 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар, що стало підставою для здійснення нарахування позивачем пені, інфляційних витрат та 3% річних на суму боргу.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.08.2021 у справі №904/6331/21 позов задоволено частково; стягнуто з Акціонерного товариства "Дніпроважмаш" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сталь Монтаж Строй" суму основного боргу у розмірі 196 397,72 грн., пеню 11 025,82 грн., 3% річних 2 583,12 грн., інфляційних втрат 8 204,22 грн., витрат по сплаті судового збору 3 273,16 грн. та 7 500,00 грн. - витрат на правничу допомогу; в іншій частині позовних вимог про стягнення з Акціонерного товариства "Дніпроважмаш" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сталь Монтаж Строй" 0,72 грн. пені, 552,80 грн. інфляційних втрат, 8,31 грн. - витрат по сплаті судового збору відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, господарський суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було неналежно виконано зобов`язання за договором в частині оплати поставленого товару, а тому сума основного боргу підлягає стягненню у повному обсязі разом з нарахованими на цю суму відсотками річних, інфляційними та пенею за порушення виконання грошового зобов`язання.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов щодо п. 3 специфікацій до договору, оскільки сторони є вільними, самостійно вибирають умови діяльності в рамках чинного законодавства. Крім того, суд звернув увагу на те, що відповідач підписав дані специфікації без зауважень та скріпив своєю печаткою, і, як наслідок погодився з даними умовами договору, доказів оскарження даного договору суду не надано.

Доводи та вимоги апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Акціонерне товариство "Дніпроважмаш" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та винести нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що виходячи з положень п.3 специфікацій від до Договору поставки № 61/149 від 20.01.2014, підвищення вартості товару постачальником носить штрафний характер та є нічим іншим ніж правовим наслідком порушення покупцем зобов`язання зі своєчасної оплати товару.

Апелянт вказує, що відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України сторони за договором передбачили наслідки порушення покупцем зобов`язання з оплати товару у вигляді неустойки, а саме: п. 7.3. Договору передбачено, що за несвоєчасну оплату продукції, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми продукції, що не була сплачена в строк, за кожен день прострочення.

Таким чином, на думку скаржника, застосування додаткової відповідальності, прихованої під «підвищенням» вартості товару» за порушення строків оплати товару, не лише порушує права та законні інтереси Акціонерного товариства "Дніпроважмаш", але й суперечить вимогам чинного законодавства України.

Крім того, відповідач звертає увагу, що протиправність підвищення ціни на товар згідно з п.3 специфікацій тягне за собою і неправильність нарахування пені та штрафу, оскільки дійсна заборгованість відповідача є значно нижчою.

Узагальнені доводи інших учасників справи.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сталь Монтаж Строй", у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Також у відзиві просить стягнути з відповідача на його користь 10000 грн. судових витрат на правничу допомогу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.10.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Дніпроважмаш" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.08.2021 у справі № 904/6331/21 залишено без руху, надано апелянту строк 10 днів, з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків, а саме, для надання доказів сплати судового збору. Недоліки апеляційної скарги скаржником усунуто.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.10.2021 у справі № 904/6331/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Дніпроважмаш" для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

20.04.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сталь Монтаж Строй" (постачальник - позивач) та Акціонерним товариством "Дніпроважмаш" (покупець - відповідач) укладено договір поставки №13101.

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник зобов`язується в порядку і терміни, встановлені цим договором, передати у власність покупцеві продукцію, в певній кількості, відповідній якості і по цінах, що вказані в специфікаціях, а покупець зобов`язується прийняти продукцію і сплатити її на умовах, визначених у цьому договорі.

Кількість і асортимент продукції, що поставляється, вказуються у специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього Договору. Специфікації оформляються на кожну партію продукції (п. 1.2. договору).

Згідно п. 2.1. договору, загальна сума цього договору визначається як наростаюча сума по всіх поставках, проведених протягом всього терміну дії цього договору.

Ціни на продукцію, що постачається за даним договором, можуть бути змінені за погодженням сторін. Постачальник повинен погоджувати нову ціну з покупцем за 3 дні до постачання (п. 2.2. договору).

Згідно з п. 3.1. договору, покупець розраховується за продукцію згідно умов, що вказуються в специфікаціях.

Термін поставки: вказується в специфікації. Базисні умови постачання вказуються в специфікаціях згідно умов Інкотермс 2010. Датою постачання вважається дата, вказана на накладній (транспортній накладній) (п.п. 4.1.-4.3. договору).

У відповідності до п. 7.3. договору, за несвоєчасну оплату продукції, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми продукції. Що не була сплачена в строк, за кожен день прострочення.

Пунктом 11.1. договору сторони передбачили, що договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2014, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Якщо за 30 днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не заявила про своє бажання розірвати договір, даний договір вважається пролонгованим на 1 рік (п.11.2. договору).

17.11.2020 між сторонами було укладено специфікацію, якою сторони узгодили найменування, кількість та вартість товару, який підлягав постачанню, а також умови оплати та поставки товару.

Згідно з п. 2. Специфікації, загальна вартість товару за даною специфікацією складає: 25 582,50 грн., в т.ч. ПДВ 4 363,75 грн.

Умови оплати товару сторони погодили у п. 3 Специфікації, згідно з яким:

- покупець зобов`язується здійснити розрахунок за поставлений товар в розмірі 100% протягом 30 календарних днів з дати поставки;

- в разі відсутності розрахунку за поставлений товар вартість товару буде збільшена на 2,5% щомісячно до повного розрахунку за поставлений товар.

Відповідно до п. 4 Специфікації, постачальник зобов`язується здійснити поставку товару протягом 5 робочих днів з дати заявки на поставку.

Датою поставки товару вважається дата: підписання видаткової накладної уповноваженим представником покупця (п. 7 Специфікації).

Також, 17.11.2020 між сторонами було укладено специфікацію, згідно з п. 2. якої, загальна вартість товару за даною специфікацією складає: 34 868,00 грн., в т.ч. ПДВ 5 811,33грн.

Умови оплати товару сторони погодили у п. 3 Специфікації, згідно з яким:

- покупець зобов`язується здійснити розрахунок за поставлений товар в розмірі 100% протягом 30 календарних днів з дати поставки;

- в разі відсутності розрахунку за поставлений товар вартість товару буде збільшена на 2,5% щомісячно до повного розрахунку за поставлений товар.

Відповідно до п. 4 Специфікації, постачальник зобов`язується здійснити поставку товару протягом 5 робочих днів з дати заявки на поставку.

Датою поставки товару вважається дата: підписання видаткової накладної уповноваженим представником покупця (п. 7 Специфікації).

01.12.2020 між сторонами було укладено специфікацію, згідно з п. 2. якої, загальна вартість товару за даною специфікацією складає: 106556,58 грн., в т.ч. ПДВ 17 759,43грн.

Умови оплати товару сторони погодили у п. 3 Специфікації, згідно з яким:

- покупець зобов`язується здійснити розрахунок за поставлений товар в розмірі 100% протягом 30 календарних днів з дати поставки;

- в разі відсутності розрахунку за поставлений товар вартість товару буде збільшена на 2,5% щомісячно до повного розрахунку за поставлений товар.

Відповідно до п. 4 Специфікації, постачальник зобов`язується здійснити поставку товару протягом 5 робочих днів з дати заявки на поставку.

Датою поставки товару вважається дата: підписання видаткової накладної уповноваженим представником покупця (п. 7 Специфікації).

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 167 007,08 грн., що підтверджується товарно-транспортними та видатковим накладними №1391 від 17.11.2020 на суму 60 450,50 грн. та №1472 від 02.12.2020 на суму 106 556,58 грн., які підписані уповноваженими представниками сторін.

На оплату поставленого товару позивач виставив відповідачу рахунки-фактури №2584 та № 2573 від 17.11.2020, №2766 від 01.12.2020.

Відповідач частково оплатив товар у розмірі 2 697,00 грн.

26.05.2021 позивач звернувся до відповідача з претензією від 25.05.2021, в якій повідомив, що станом на 25.05.2021 сума заборгованості у розмірі 164 310,08 грн. не сплачена. Позивач, у вказаній претензії, просив відповідача сплатити заборгованість за поставлений товар.

Відповідач на претензію позивача від 25.05.2021 не відреагував, заборгованість у розмірі 164 310,08 грн. не сплатив.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач посилається на неналежне виконання відповідача зобов`язань з оплати товару та просить суд стягнути з відповідача основний борг, розрахований станом на 07.07.2021 у розмірі 196 397,72 грн., пеню у розмірі 11 026,54 грн. за період з 18.12.2020 по 18.06.2021 та з 02.01.2021 по 07.07.2021, 3% річних на суму 2 583,12 грн. за період з 18.12.2020 по 07.07.2021 та з 02.01.2021 по 07.07.2021 та інфляційні на суму 8 757,02 грн. за період грудень 2020 - травень 2021 та січень 2021 - травень 2021 .

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша ст.509 Цивільного кодексу України).

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (ст.174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і та справедливості (ст.627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Спірні правовідносини сторін виникли за договором №61/49 від 20.01.2014, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею ст.655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Положеннями статті 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною першою ст.193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, що підтверджується доказами, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, а саме: договором поставки, специфікаціями, товарно-транспортними накладними, претензією, а це, в свою чергу, стало підставою для задоволення позовної вимоги про стягнення основної заборгованості з відповідача в сумі 196 397,72 грн.

З приводу твердження апелянта, що п. 3 специфікацій до договору є застосуванням додатковї відповідальності прихованої під «підвищенням» вартості товару» за порушення строків оплати товару, та не лише порушує права та законні інтереси АТ "Дніпроважмаш", але й суперечить вимогам чинного законодавства України, апеляційна інстанція зауважує, що відповідач підписав дані специфікації без зауважень та скріпив своєю печаткою, і, як наслідок взяв на себе зобов`язання сплачувати збільшену на 2,5 % вартість товару у разі прострочення розрахунку за поставлений товар.

Отже, враховуючи, що наявність заборгованості підтверджується матеріалами справи та не спростована відповідачем належними та допустимими доказами, апеляційний суд погоджується з місцевим судом про задоволення позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 196 397,72 грн.

З урахуванням п.3 специфікацій до договору № 61/49 від 20.01.2014 та від 01.12.2020 граничним строком оплати товару є 18.12.2020 та 02.01.2021 відповідно (здійснення розрахунку за поставлений товар протягом 30 календарних днів з дати поставки).

Таким чином, відповідачем було порушено зобов`язання з оплати товару в період з 18.12.2020 по 18.06.2021 та з 02.01.2021 по 07.07.2021.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Зазначені правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Здійснивши перерахунок заявленої позивачем до стягнення суми інфляційних втрат колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що інфляційні втрати мають нараховуватися за період січень 2021 року - травень 2021 року за видатковою накладною №1391 від 17.11.2020 та за період лютий 2021 року -травень 2021 року за видатковою накладною № 1472 від 02.12.2020.

Суд першої інстанції здійснив перевірку правильності виконаного позивачем розрахунку 3% річних та правомірно задовольнив позовні вимоги про стягнення суми в заявленому позивачем розмірі, а саме 2 583,12 грн.

При цьому, здійснюючи перевірку нарахування 3% річних, господарський суд встановив, що сума, що підлягає до стягнення, більша, ніж заявлено позивачем (позивачем було невірно визначено кількість днів прострочення). При цьому, відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Відповідно до частини другої ст.193, частини першої 1 ст.216 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визначає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У п. 7.2. договору сторони передбачали, що за невчасну оплату продукції, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми продукції, що не була сплачена в строк, за кожен день прострочення.

Відповідно до матеріалів справи, суд першої інстанції, здійснивши власний перерахунок пені, вірно визнав правомірним та таким, що підлягає стягненню розмір пені за період з 18.12.2020 по 18.06.2021 за видатковою накладною №1391 від 17.11.2020 у розмірі 3 844,24 грн. та за видатковою накладною № 1472 від 02.12.2020 у розмірі 7 181,58 грн.

Апелянт також стверджує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги ступінь складності цієї справи та обсяг наданих адвокатом послуг та задовольнив розмір заявлених витрат на відшкодування послуг адвоката в сумі 7 500,00 грн., який є не співмірним з ціною позову.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції надав оцінку усім доданим до заяви доказам на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи, врахував критерії співмірності розміру заявлених витрат на правничу допомогу, визначені ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, заперечення відповідача та дійшов правильного висновку про задоволення витрат на професійну правову допомогу на загальну суму 7 500,00 грн., що є задоволенням 50% від заявленої суми позивача на професійну правничу допомогу.

Враховуючи викладене, колегія суддів зауважує, що місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.

Таким чином, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги та вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

11.11.2021 року до Центрального апеляційного господарського суду від представника позивача адвоката Івановського Ю.О. надійшло клопотання на підставі ч.8 ст.129 ГПК України про стягнення фактичних витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи № 904/6331/21 в суді апеляційної інстанції.

На підтвердження надання ТОВ "Сталь Монтаж Строй" професійної правової допомоги адвокатом Івановського Ю.О. у сумі 10000 грн., надані наступні докази:

- копію договору про надання правової (правничої) допомоги (адвокатських послуг) від . 08.11.2021 року.

- копію попереднього розрахунку розміру судових витрат в апеляційній інстанції;

- копію платіжного доручення про сплату адвокатських послуг за договором;

- оригінал ордеру про надання правової допомоги адвоката Івановського Ю.О;

- копію акту виконаних робіт від 08.11.2021 року;

Частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст.244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Розглядаючи вимогу про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. колегія суддів дійшла наступних висновків.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.16 ГПК України).

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст.16 ГПК України).

Відповідно ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Так, представнику ТОВ "Сталь Монтаж Строй" Івановському Ю.О. видано свідоцтво №2548 від 25.06.2012 року про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частин 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В обґрунтування заявленого розміру витрат на правову допомогу, представник позивача посилається на укладений 08.02.2021 року між ТОВ "Сталь Монтаж Строй" (Клієнт) та адвокатом Івановським Ю.О. Договір № б/н про надання правової допомоги, відповідно до п.1.2. якого на підставі Договору зобов`язується надає Замовнику консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього перед фізичними особами, в органах державної влади, органах прокуратури, МВС та СБУ, державної виконавчої служби, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також в загальних, адміністративних та господарських судах України усіх інстанцій, зокрема у цивільних, господарських та адміністративних справах, у справах про адміністративні правопорушення, у справах окремого та наказного провадження, в кримінальному провадженні, в тому числі оскарження дій та бездіяльності службових та посадових осіб; представляє Замовника з усіма правами, які надано законом позивачу (цивільному позивачу та відповідачу), відповідачу, потерпілому, третій особі, свідку, заявнику, скаржнику, у тому числі з правом пред`явлення позову, зміни підстави або предмету позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, пред`явлення зустрічного позову, подання заяв та скарг, укладання мирової угоди на будь-якій стадії процесу, вимагати виконання судового рішення, оскарження рішення, постанов і ухвали суду, одержання, рішень, ухвал, виконавчого листа, наказу та пред`явлення його до виконання; підписувати та подавати документи, зокрема заяви, клопотання, відводи, заперечення, скарги, уточнення, пояснення, запити, звернення, повідомлення, докази та інше; вести попередні переговори та узгоджувати процесуальні питання; отримувати документи, в тому числі відповіді, довідки, свідоцтва, витяги, виписки, рішення, ухвали, постанови, заочне рішення тощо, а також їх копії; сплачувати від імені Замовника державне мито, судовий збір та інші необхідні платежі; вчиняти інші дії в інтересах Замовника не передбачених даним Договором.

Відповідно до п.1.4. замовник зобов`язується: своєчасно забезпечувати Адвоката всім необхідним для виконання доручень, передбачених цим Договором, зокрема, документами та інформацією; оплачувати витрати, в тому, числу, судові, що необхідні для виконання доручень; своєчасно оплачувати Адвокату винагороду (гонорар).

Пунктом 3 Договору передбачено, що за правову (адвокатську) допомогу, Замовник сплачує Адвокату винагороду (гонорар) в розмірі 10 000 грн. (десять тисяч) грн. шляхом здійснення безготівкового платежу на розрахунковий рахунок Адвоката..

На підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу до заяви долучено платіжне доручення № 281 від 08.11.2021 року, яким підтверджується, що ТОВ "Сталь Монтаж Строй" оплатило юридичні послуги за договором №б/н від 08.11.2021 у повному обсязі, у сумі 10 000 грн.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару та фактичних витрат у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний, виправданий, що передбачено у ст.126 ГПК України та у ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно ст.15 ГПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Враховуючи те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного перерахування йому коштів на підставі договору, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, апеляційний суд дійшов висновку, що у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати відповідача на правову допомогу в сумі 10 000 грн. покладаються на Акціонерне товариство "Дніпроважмаш".

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на скаржника у справі.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269-270, 275, 276, 281-282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Дніпроважмаш" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.08.2021 у справі № 904/6331/21 залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства "Дніпроважмаш" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сталь Монтаж Строй" 10 000 грн. - витрат на професійну правничу допомогу.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Дніпроважмаш".

Відповідний наказ згідно зі ст.327 ГПК України, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити видати Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя Е.В. Орєшкіна