ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2021м. ДніпроСправа № 904/7692/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. за участю секретаря судового засідання Лєшукової Н.М., розглянув спір

за позовом Приватного підриємства "Фірма ЗЕТ", м. Павлоград, Дніпропетровська обл.

до відповідача - 1 Фізичної особи - підприємця Швець Інни Вікторівни, м. Павлоград, Дніпропетровська обл.;

відповідача - 2 Приватного підприємства "Фірма "Тайга", м. Павлоград, Дніпропетровська обл.;

відповідача - 3 Павлоградської міської ради, м. Павлоград, Дніпропетровська обл.

про визнання права власності на нерухоме майно

Представники:

від позивача Потапов К.О.

від відповідача -1 не з`явився

від відповідача -2 не з`явився

від відповідача -3 не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "Фірма ЗЕТ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про визнання права власності на нерухоме майно, а саме: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 24; об`єкт нерухомого майна: Будівля овочесховища, об`єкт житлової нерухомості -ні; опис об`єкта: Загальна площа (кв.м.): 685, опис: А- будівля овочесховища; адреса: Дніпропетровськ області, місто Павлоград, вулиця Героїв України, 2ж.

Судові витрати позивач просить покласти на позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачі-1, 2 не визнають його права власності на спірне нерухоме майно за відсутності у останнього оригіналу правовстановлюючого документу, який був втрачений.

У відзивах на позовну заяву, перший та другий відповідачі процитували переписку з позивачем відносно намірів придбання у нього нерухомого майна, що є предметом даного позову, та зазначили про те, що вони не визнають право власності на спірний об`єкт нерухомості та мають сумніви у праві власності позивача на дану нерухомість.

Павлоградська міська рада у відзиві на позов вказала про те, що позивачем вимоги до неї заявлені безпідставно, та зазначила наступне.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна будівля овочесховища за адресою, місто Павлоград, вулиця Садовниченко (нова назва - Героїв України), 2ж, є приватною власністю ПП "Фірма ЗЕТ", на підставі договору купівлі продажу, серія та номер 12/12-НДФ, виданого 25.12.1998 Придніпровською товарною біржею.

Крім того, третій відповідач вказує про те що, 23 березня 2021 Паволоградськаміська рада прийняла рішення №174-7/VIII, на підставі якого затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ПП "Фірма ЗЕТ" та надано останньому земельну ділянку для обслуговування будівель та споруд, вид цільового призначення земель (КВЦПЗ) 03.07 (для будівництва та обслуговування будівель торгівлі) на вулиці Героїв України, 2ж., площею 0,2985 га кадастровий номер :01:007:0017.

Враховуючи вище викладене, та за наявності відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстру Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо права власності позивача на об`єкт нерухомого майна - будівлю овочесховища за адресою, місто Павлоград, вулиця Героїв України, 2ж, Павлоградська міська рада зазначає про те, що вона не заперечує проти визнання за позивачем права власності на зазначений у позові об`єкт нерухомості, просить виключити її з числа відповідачів та розглянути дану справу без участі її представника.

Позивач в письмових поясненнях звертає увагу суду на те, що реалізація ПП «Фірмою ЗЕТ» права власності за відсутності оригіналу договору купівлі-продажу спірного майна, є неможливим, на підтвердження чого позивач посилається на постанову приватного нотаріуса Кота Бориса Анатолійовича про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.08.2021 із посиланням на ненадання оригіналу правовстановлюючого документу.

Крім того, позивач вказує про те, що останній не має можливості отримати дублікат правовстановлюючого документа, оскільки не існує особи, яка б могла його видати. Контрагент позивача за відповідним договором припинений. У позивача також відсутнє право на отримання оригіналу правовстановлюючого документа від третіх осіб, навіть за умови існування такого оригіналу на даний час.

Посилаючись на норми статті 392 ЦК України, позивач вказує про те, що обраний останнім спосіб захисту є ефективним, оскільки в разі задоволення позовних вимог та набрання законної сили рішення суду, останній матиме можливість реалізувати право власності і не залежатиме у цьому питанні від третіх осіб, що виключає необхідність повторних звернень до суду.

Вказане питання позивач піднімає у контексті того, що належним способом захисту права у спірних правовідносинах, на думку останнього, є не оскарження постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.08.2021, яка є законною, а саме визначення такого права за позивачем.

Крім того, позивач наголошує на тому, що чинне законодавство не покладає на нього обов`язку вчинення тих чи інших дій у зв`язку із втратою оригіналу договору, оскільки договір не є первинним документом, обліковим регістром, звітністю.

Ухвалою суду від 06.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.10.2021, з наступним відкладенням до 27.10.2021.

Під час підготовчого провадження господарським судом вирішені питання, визначені частиною 2 статті 182 ГПК України, у зв`язку з чим господарським судом завершено підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 16.11.2021, про що постановлено ухвалу суду від 27.10.2021.

Ухвалою суду від 16.11.2021 розгляд справи відкладався до 07.12.2021.

У судове засідання 07.12.2021 представники відповідачів не з`явились, про причини неявки суду не повідомили.

07.12.2021 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення (стаття 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є наявність/відсутність у позивача права власності на спірний об`єкт нерухомості.

Як зазначає позивач, 25.12.1998 між МПП «Фірма ЗЕТ», правонаступником якого є ПП «Фірма ЗЕТ» (Покупець) та ліквідаційною комісією по банкрутству ОП «Овочеторг» (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, реєстраційний номер 12/12-НДФ.

Згідно пункту 1 вказаного Договору Продавець продав, а покупець купив частину бази № 2, розташовану по вул. Больнична в м. Павлограді Дніпропетровської області. У власність Покупця переходить: картофелесховище, позначене у схемі за № 2.2.4, загальною площею 113 кв. м.; овочесховище №1, позначене на схемі за № 2.2.1, загальною площею 395 кв.м., овочесховище № 3, позначене у схемі за № 2.2.3, загальною площею 685 кв.м.

Вказаний об`єкт нерухомого майна реалізований на підставі рішення арбітражного суду за №Б2-161 від 14.10.96р. про визнання банкротом «Овочеторг».

Договором передбачено, що згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну Біржу» від 10.12.91р. (в редакції на момент виникнення правовідносин), даний договір зареєстровано на Павлоградській Філії Придніпровської Товарної біржі і не підлягає нотаріальному посвідченню.

В подальшому, Павлоградським бюро технічної інвентаризації було видано реєстраційне посвідчення від 28.10.1999 року, згідно якого овочесховище А, по вул. Больничній у м. Павлограді зареєстровано за Малим приватним підприємством «Фірма ЗЕТ» по праву приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу, зареєстрованому 25.12.1998 року Павлоградським філіалом Придніпровської товарної біржі за № 12/12-НДВ і записане в реєстрову книгу за № 16-53.

Рішенням Виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 27.02.2008 № 259 вирішено присвоїти поштову адресу приміщенням колишньої овочевої бази, позначених на схемі технічного паспорту підприємства «Міжміське бюро технічної інвентаризації» № 2.2.4, загальною площею 113 м2; №2.2.1, загальною площею 395 м2; № 2.2.3, загальною площею 685 м2, які належать приватному підприємству «Фірма ЗЕТ» та розташованих на вулиці Садовніченко присвоєно поштову адресу вулиця Садовніченко № 2ж.

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, який сформований 12.05.2015: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 24; об`єкт нерухомого майна: Будівля овочесховища, адреса: Дніпропетровськ області, місто Павлоград, вулиця Садовніченка, 2ж; опис об`єкта: А-будівля овочесховища; Загальна площа: 685 кв.м.

Власник: Приватне підприємство «Фірма ЗЕТ», .

Підстава виникнення права власності: Договір купівлі-продажу, серія та номер: 12/12-НДФ, виданий 25.12.1998, видавник: Придніпровська товарна біржа.

Розпорядженням голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації №Р-223/0/3-16 від 19.05.2016 вулицю Садовніченка перейменовано на вулицю Героїв України.

Крім того, рішенням Павлоградської міської ради № 174-7/VIII від 23.03.2021 для обслуговування будівель та споруд на вулиці Героїв України, 2ж, позивачу надано земельну ділянку площею 0,2985 га, кадастровий номер :01:007:0017 в довгострокову оренду строком на 3 (три) роки.

Звертаючись з даним позовом позивач вказує про те, що останнім втрачено оригінал Договору купівлі-продажу від 25.12.1998, серія та номер 12/12-НДФ, що підтверджується довідкою № 1-ТР від 25.05.2021.

Крім того, як зазначає позивач, його право власності на спірне нерухоме майно не визнається відповідачами -1, 2, а у Павлоградської міської ради наявний власний інтерес у спірних правовідносинах.

Вказані обставини стали підставою звернення позивача до господарського суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За змістом положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є визнання права.

Відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема сукупність речей, а також майнові права та обов`язки, при цьому майнові права визнаються речовими правами.

Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Разом з тим статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини 1 статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 05 лютого 2014 року у справі № 6-131цс13, від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14, від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15, від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2124цс15.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Визначаючи предмет позову, як спосіб захисту права чи інтересу, важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у статті 16 ЦК України, за приписами якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Предметом даного господарського спору є позовні вимоги Приватного підприємства "Фірма ЗЕТ" про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна: 24; Будівля овочесховища, загальною площею (кв.м.): 685, за адресою: Дніпропетровськ області, місто Павлоград, вулиця Героїв України, 2ж., на підставі частини 1 статті 392 ЦК України, які обґрунтовані втратою позивачем Договору купівлі-продажу від 25.12.1998, серія та номер 12/12-НДФ, що підтверджує право власності останнього на спірний об`єкт нерухомості, та необхідністю у визнанні в судовому порядку права власності на спірний об`єкт нерухомості, незважаючи на наявність реєстрації вищевказаного об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки реєстрація права власності проводилась на підставі договору купівлі-продажу від 25.12.1998, зареєстрованого на Павлаградській Філії Придніпровської Товарної біржі, реєстраційний номер 12/12-НДФ, а у зв`язку з відсутністю оригіналу вказано договору відповідачі-1,2 не визнають право власності на спірне нерухоме майно Приватного підприємства "Фірма ЗЕТ".

За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто, учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник).

Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.

Варто зазначити про те, що в разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак, відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивачу у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа.

Як вбачається з матеріалів справи Павлоградська міська рада (відповідач-3) не ставить під сумнів наявність права власника на означене нерухоме майно.

Щодо посилання позивача про те, що відповідачі-1,2 не визнають право власності на спірне нерухоме майно Приватного підприємства "Фірма ЗЕТ", господарський суд зазначає наступне.

Відмова від укладання договорів купівлі-продажу спірного нерухомого майна не може розцінюватися судом, як факт не визнання Фізичною особою - підприємцем Швець Інною Вікторівною (відповідача-1) та Приватним підприємством "Фірма "Тайга" (відповідач -2) за Приватним підприємством Фірма ЗЕТ" права власності на спірне нерухоме майно.

Вказані обставини справи та долученні докази свідчать тільки про відмову відповідачів-1,2 від укладання договорів купівлі продажу з позивачем.

Крім того, не вбачається наявності факту невизнання права власності або його оспорювання, за відсутності оригіналу правовстановлюючого документа на підтвердження такого права. Позов також не містить жодної вимоги до відповідачів.

Відомості про об`єкт нерухомого майна позивача внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності 9627197, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, що підтверджується витягом № 37372185 від 12.05.2015, тобто по теперішній час вказане нерухоме майно обліковується на балансі позивача.

Крім того, господарський суд звертає увагу на те, що довідка № 1-ТР Приватного підприємства Фірма ЗЕТ" про втрату оригіналу договору купівлі-продажу, яка датована 25.05.2021, в той час як в матеріалах справи міститься копія вказано договору, яка засвідчена 01.09.2021 адвокатом К.О. Потапов, та має запис про відповідність копії оригіналу документу (згідно з оригіналом), у зв`язку з чим у суду наявні об`єктивні підстави вважати, що на момент звернення позивача з даним позовом оригінал, договору купівлі-продажу від 25.12.1998 був наявний у позивача, з якого була зроблена відповідна копія, та долучена до матеріалів справи.

Згідно п.1 ч.1 ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 1 ст. 12 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено, Державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів. поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на поставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

За приписом ч. 5 ст. 12 Закону, відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі.

Факт скасування в реєстрі відомостей про зареєстроване право власності Приватного підприємства Фірма ЗЕТ" на спірне нерухоме майно з матеріалів справи не вбачається.

Главою 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, передбачений перелік документів, що подаються нотаріусу при вчиненні правочину про відчуження та заставу майна. Так, правочини щодо відчуження та застави майна, право власності яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що посвідчують право власності (довірчої власності) на майно, що відчужується або заставляється, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують. У разі посвідчення правочинів щодо відчуження та застави нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, документи, що підтверджують державну реєстрацію прав на не майно, не подаються (п. 1.1 Порядку). Підпункт 1.1 пункту 1 глави 2 розділу II в редакції Наказу Міністерства юстиції № 235/5 від 27.01.2016\

За умовами п.1.2 Порядку право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним з таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором; свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних боргів і аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права на утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (події); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо.

У разі коли державну реєстрацію права власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, земельну ділянку, що відчужуються, відповідно до закону проведено без видачі документа, що посвідчує таке право, право власності підтверджується на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього, (абз. 2 п.1.2 Порядку).

Позивачем належним чином не доведено, чому право власності на вказаний об`єкт, при його відчуженні, не може бути підтверджене (при вчиненні нотаріального правочину) на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як це передбачено абз. 2 п.1.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, та чому єдиним документом, який підтверджує право власності позивача на зазначений об`єкт нерухомості, є договір купівлі-продажу нежилого приміщення або його дублікат.

Посилання позивача на зміст постанови приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Б.А. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.08.2021 суд відхиляє, з огляду на таке.

Згідно з п. 4 ст. 55 Закону України «Про нотаріат» посвідчення правочинів щодо відчуження, іпотеки житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, а також правочинів щодо відчуження, застави транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін відповідного правочину.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом місцезнаходженням (місцем реєстрації) спірного майна, а також місцезнаходженням (місцем реєстрації) сторін відповідного правочину є місто Павлоград, в той час в порушення вказаних нормативних приписів Приватне підприємство Фірма ЗЕТ" та Приватне підприємство "Фірма "Тайга" звернулись з метою вчинення нотаріальної дії посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Б.А., що і стало підставою відмови у вчиненні такої дії.

Господарський суд зазначає, що в контексті ст. 392 ЦК України необхідність у даному способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними.

Проте, обставин, за якими відповідачі не визнають, оспорюють факт чи мають сумнів щодо належності Приватному підприємству Фірма ЗЕТ" спірного нерухомого майна, своїми діями чи бездіяльністю перешкоджають, або зумовлюють неможливість реалізації права власності, у тому числі вільно розпоряджатися нерухомим майном, а також відсутності у позивача змоги реалізації своїх прав, зокрема у вчиненні правочину щодо його відчуження за відсутності оригіналу договору купівлі-продажу, або наявності перешкод у цьому, позивачем не доведено.

Будь-які докази звернення до відповідачів, за наслідками яких можуть мати місце перелічені обставини, суду не надано. До того ж, не встановлено наявності сумнівів або створення можливості реалізації позивачем свого права власності через відсутність правовстановлюючих документів.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, у господарського суду відсутності підстав для задоволення позову про визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України, оскільки позивачем не доведено порушення, невизнання та/або оспорення його прав власника спірного нерухомого майна відповідачами, як і не доведено того, що відсутність правовстановлюючих документів перешкоджає у реалізації останнім права на володіння, користування та/або розпорядження спірним об`єктом нерухомого майна.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що інші доводи, міркування сторін, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Розподіл судових витрат здійснюється судом відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України та покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Приватного підприємства "Фірма ЗЕТ" до Фізичної особи - підприємця Швець Інни Вікторівни, до Приватного підприємства "Фірма "Тайга та до Павлоградської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 17.12.2021.

Суддя І.Ф. Мельниченко