ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/4171/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ай Ем Лоджистікс" (65102, м. Одеса, Миколаївська дорога, 233, )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТП Європа" (62490, Харківська область, Харківський район, с. Котляри, вул. Миру, 1-К, )
про стягнення 7 794,27грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 7 000,00грн, пеню в розмірі 585,27грн та збитки від інфляції в розмірі 209,00грн. Судові витрати зі сплати судового збору та на професійну правничу допомогу в сумі 4 000,00грн позивач просить суд покласти на відповідача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов договору на транспортно-експедиційне обслуговування № 1631/1-О від 05.11.2019 не здійснив оплату послуг за перевезення вантажу з посиланням на ст.ст.625, 629, 916, 931 Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 311 Господарського кодексу України.

Ухвалою суду від 21.10.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання.

Відповідач у відзиві на відзив проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що на час відкриття провадження у справі предмет спору був відсутній у зв`язку зі сплатою відповідачем суми основного боргу в розмірі 7 000,00грн, що підтверджується платіжним дорученням № 2443 від 20.10.2021.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення пені та збитків від інфляції, відповідач вважає їх похідними вимогами від основної вимоги, а тому просить суд в їх задоволенні відмовити.

При цьому, відповідач посилається на постанову Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 13.02.2020 у справі № 910/3794/19, в якій зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення похідних позовних вимог.

Також відповідач заперечує проти покладення на нього судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00грн, посилаючись на те, що позивач не надав суду доказів понесення цих витрат, чим позбавив можливості оцінити склад, розмір, реальність понесених витрат, їх дійсність, необхідність та розумність розміру, а також можливості заявити обґрунтоване клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу у зв`язку з неспівмірністю.

На підставі зазначеного, відповідач просить суд провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю предмета спору, в задоволенні вимоги про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00грн. відмовити.

Крім того, відповідач, з посиланням на ст.7 Закону України "Про судовий збір" та наявність підстав для закриття провадження у справі, зазначає про те, що сплачена сума судового збору в розмірі 2 270,00грн підлягає поверненню позивачу за його письмовим клопотанням.

Позивач у відповіді на відзив підтвердив сплату відповідачем суми основного боргу в розмірі 7 000,00грн, а тому вважає, що провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу дійсно підлягає закриттю за відсутністю предмета спору. При цьому позивач вважає безпідставними твердження відповідача стосовно того, що не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення пені та збитків від інфляції, оскільки на момент звернення позивача до суду вимоги щодо стягнення заборгованості за договором у сумі 7 000,00грн були обґрунтовані, не оспорювались відповідачем та були ним добровільно задоволені вже після отримання відповідачем позовної заяви.

Як зазначає позивач, той факт, що відповідач сплатив послуги, але з порушенням передбаченого договором строку не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення цього строку.

Також позивач не погоджується з запереченнями відповідача щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, оскільки відповідач здійснив оплату заборгованості за договором в сумі 7 000,00грн після пред`явлення позивачем позову, а тому на підставі ст.130 Господарського процесуального кодексу України вважає, що судовий збір в сумі 2 270,00грн повинен бути стягнутий на користь позивача з відповідача в повному обсязі.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу позивач зазначає, що в силу приписів ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження застосовується правова норма про надання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.

На підставі зазначеного позивач просить суд закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за надані експедиторські послуги за договором у сумі 7 000,00грн у зв`язку з відсутністю предмета спору, доводи відповідача, викладені у відзиві відхилити.

Відповідач у запереченнях на відповідь позивача на відзив проти доводів позивача заперечує повністю, зокрема, вважає, що позивачем не наведено нормативно-правового обґрунтування своїх висновків.

Також відповідач посилається на те, що позивач не надав суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, а лише зазначив у позові, що ці витрати складають 4 000,00грн. Оскільки позовна заява та відповідь на відзив підписані від імені позивача керівником Товариства, цей факт, на думку відповідача, свідчить про самопредставництво в суді з боку позивача. Витрати на оплату робіт та послуг адвоката, про відшкодування яких заявлено вимогу, мають бути виконані саме тим адвокатом, з яким укладено договір про надання правової допомоги, інакше суд не матиме підстав для вирішення питання про їх відшкодування.

Позивач на адресу суду надіслав додаткові пояснення, в яких зазначив, що нормативно-правове обґрунтування стягнення пені та збитків від інфляції у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання по оплаті наданих послуг наведено позивачем у позовній заяві. Як зазначає позивач, кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї. Таким чином, на думку позивача, навіть якщо відповідач сплатив би заборгованість позивачу до моменту його звернення до суду, але з порушенням передбаченого договором та заявкою строку розрахунку, позивач у будь-якому випадку мав би право вимагати в судовому порядку сплати пені та інфляційних втрат за період прострочення здійснення розрахунку.

На адресу суду від позивача надійшла заява про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4 000,00грн.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

05.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ай Ем Лоджистікс" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АТП Європа" (відповідач) укладено договір № 1631/1-О на транспортно-експедиційне обслуговування (далі договір), відповідно до умов якого позивач зобов`язався доставити ввірений йому відповідачем вантаж у встановлений цим договором строк до пункту призначення та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а відповідач оплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За умовами п.5.1 договору орієнтовна ціна договору складає 500 000,00грн. Вартість кожного конкретного перевезення, а також форма розрахунків визначається договірним шляхом і обумовлюється у транспортній заявці

Оплата наданих послуг здійснюється відповідачем після надання позивачем оригіналів (з підписом та печаткою позивача) заявки на перевезення, рахунку, акту виконаних робіт, оригіналу товарно-транспортної накладної, завіреної вантажоодержувачем (п.5.2 договору).

Відповідно до п.5.3 договору надання послуг за цим договором підтверджується актом приймання-передачі послуг, який складається і підписується позивачем та надсилається на розгляд відповідача протягом 30 календарних днів з дати розвантаження разом з документами для оплати. Акт повинен бути розглянутий відповідачем та повернутий позивачу протягом 5 робочих днів з моменту його отримання.

У п.11.1 договору сторони погодили, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2019, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

По закінченню строку дії цього договору, при відсутності пропозиції щодо його розірвання, договір автоматично пролонгується на кожний наступний календарний рік (п.11.3 договору).

05.04.2021 між сторонами підписано Заявку № 522/1-О на перевезення вантажу автомобільним транспортом згідно договору на транспортно-експедиційне обслуговування № 1631/1-О від 05.11.2019, за умовами якої позивач взяв на себе зобов`язання по організації перевезення вантажу за маршрутом с. Чайки (Київська область) смт. Васищеве (Харківська область) с. Бабаї (Харківська область).

У графі "Вартість фрахту" сторони погодили вартість послуг за організацію перевезення вантажу за зазначеним маршрутом у розмірі 8 500,00грн зі строком оплати 5-7 днів після отримання оригіналів документів.

Позивач на виконання умов договору та Заявки взяті на себе зобов`язання виконав належним чином та надіслав на адресу відповідача оригінали товарно-транспортних накладних від 05.04.2021, акт надання послуг № 257 від 06.04.2021, заявку № 522/1-О, рахунок № 257 від 06.04.2021 та податкову накладну.

Вказані документи отримано відповідачем 23.04.2021, у зв`язку з чим відповідач повинен був здійснити оплату наданих позивачем послуг з перевезення вантажу до 30.04.2021 включно, чого останнім зроблено не було.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою № 22/07-юр від 22.07.2021 сплатити заборгованість, яка була залишена відповідачем без відповіді, проте, частково здійснив оплату заборгованості на суму 1 500,00грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 2298 від 06.09.2021 на суму 500,00грн, № 2311 від 10.09.2021 на суму 500,00грн, № 2391 від 06.10.2021 на суму 500грн.

Таким чином, станом на час звернення позивача з позовом заборгованість відповідача перед позивачем становила 7 000,00грн.

20.10.2021 (після звернення позивача з позовом до суду) відповідач сплатив суму боргу в розмірі 7 000,00грн, що підтверджується платіжним дорученням № 2443 від 20.10.2021 та не заперечується позивачем.

Враховуючи те, що сума основного боргу в розмірі 7 000,00грн сплачена відповідачем, суд дійшов висновку, що провадження у справі в цій частині підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмета спору.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, окрім суми основного боргу просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 585,27грн та збитки від інфляції в розмірі 209,00грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд керується наступним.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст.509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

В силу ч.2 ст.20 Господарського кодексу України захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

Суд зазначає, що двосторонній характер договору зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням договору відповідач прийняв на себе обов`язок вчасно сплатити за надані позивачем послуги з перевезення вантажу, а позивач у свою чергу набуває права вимагати у відповідача вчасного здійснення оплати наданих послуг та застосування до відповідача санкцій за невчасне виконання взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як вже було встановлено судом, відповідач повинен був здійснити оплату товару за умовами договору та заявки протягом 5-7 днів після отримання оригіналів документів. Ці документи отримано відповідачем 23.04.2021, у зв`язку з чим останнім днем здійснення відповідачем оплати є 30.04.2021. Однак остаточний розрахунок за надані позивачем послуги відповідач здійснив 20.10.2021.

Даний факт відповідачем не заперечується, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а тому відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг з перевезення вантажу на суму 7 000,00грн.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, якою передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В силу приписів ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.12 договору визначено, що у випадку порушення строку розрахунків відповідач зобов`язується сплатити позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день затримки оплати.

На підставі зазначеного позивач нарахував відповідачу пеню за період з 01.05.2021 по 12.10.2021 на загальну суму 585,27грн.

Суд, перевіривши наданий позивачем до позовної заяви розрахунок пені встановив, що відповідний розрахунок позивачем здійснено арифметично правильно, з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення пені за період з 01.05.2021 по 12.10.2021 в розмірі 585,27грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення збитків від інфляції в сумі 209,00грн за період з травня по серпень 2021 року, нарахованих на суму 8 500,00грн та за вересень 2021 року, нарахованих на суму 7 500,00грн, суд керується положеннями ст.625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

За змістом зазначеної норми закону нарахування збитків від інфляції входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Перевіривши правомірність нарахування збитків від інфляції в сумі 209,00грн за період з травня по серпень 2021 року, нарахованих на суму 8 500,00грн та за вересень 2021 року, нарахованих на суму 7 500,00грн, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині також є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, суд не приймає заперечення відповідача щодо необґрунтованості та безпідставності нарахованих до стягнення позивачем пені та збитків від інфляції.

Що стосується посилань відповідача на порушення позивачем умов спірного договору, в результаті чого відповідачу завдано збитки, які не визнаються позивачем, суд зазначає, що ці заперечення не стосуються предмета спору у даній справі, а тому правова оцінка запереченням відповідача в цій частині судом не надається.

Також суд не приймає посилання відповідача на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2020 у справі № 910/3794/19, оскільки, по-перше: Верховний Суд розглядав та вирішував іншу категорію справ, а саме спір з корпоративних відносин, який не є аналогічним із спором у даній справі, по-друге: про відмову в задоволенні похідних вимог Верховний Суд дійшов у зв`язку з відмовою в задоволенні основної вимоги через її недоведеність позивачем, а не у зв`язку із закриттям провадження у справі за відсутністю предмета спору, як помилково зазначає відповідач.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення пені в розмірі 585,27грн та збитків від інфляції в розмірі 209,00грн, провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 7 000,00грн підлягає закриттю за відсутністю предмета спору.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи, суд керується наступним.

Пунктом 5 ч.1 ст.237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст.123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України).

Позивачем надано суду попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи, відповідно до якого судовий збір за подання позовної заяви становить 2 270,00грн, витрати, пов`язані з розглядом справи на професійну правничу допомогу становлять 4 000,00грн.

Що стосується витрат позивача на професійну правничу допомогу, з цього приводу суд зазначає наступне.

07.10.2021 між позивачем та адвокатом Дідик Сергієм Олександровичем укладено договір № 07/10 про надання правничої (правової) допомоги, відповідно до умов якого адвокат за дорученням позивача прийняв на себе зобов`язання надати правничу (правову) допомогу щодо стягнення в судовому порядку в суді першої інстанції (Господарському суді Харківської області) на користь позивача з Товариства з обмеженою відповідальністю "АТП Європа" заборгованість за договором на транспортно-експедиційне обслуговування № 1631/1-О від 05.11.2019 у сумі 7 000,00грн, пені та інфляційних втрат.

У п.1.2 договору сторони погодили, що адвокат виконує наступні роботи з надання правничої (правової) допомоги за цим договором:

- вивчення матеріалів, наданих позивачем, що мають відношення до предмету договору;

- вивчення законодавства, що регулює правовідносини, що стосуються предмета договору та аналіз судової практики;

- розробка правової позиції та надання позивачу рекомендацій правового характеру;

- складання позовної заяви про стягнення заборгованості;

- оформлення позовної заяви, надсилання копії позовної заяви і доданих до неї документів відповідачу та подання позовної заяви до Господарського суду Харківської області;

- складання та подання інших заяв по суті справи (відповідь на відзив, заяви про збільшення/зменшення позовних вимог, пояснення);

- складання заяв з процесуальних питань, в тому числі заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу;

- участь у судових засідання (у разі необхідності).

Відповідно до п.4.1 договору сторони погодили, що за надання правничої (правової) допомоги, передбаченої цим договором, встановлюється гонорар у фіксованому розмірі 4 000,00грн.

Позивач взяв на себе зобов`язання сплатити гонорар, передбачений у п.4.1 договору, шляхом перерахування коштів протягом 45 днів з моменту підписання цього договору на підставі виставленого адвокатом рахунку (п.4.2 договору).

В обґрунтування розподілу витрат на правничу допомогу позивач надав договір № 07/10 від 07.10.2021, акт приймання-передачі наданої правничої (правової) допомоги від 26.11.2021 за договором № 07/10 від 07.10.2021, рахунок на оплату № 52 від 08.10.2021 та докази оплати послуг адвоката на суму 4 000,00грн.

Так, відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 26.11.2021 адвокатом Дідик С.О виконано та передано позивачу, а позивачем прийнято наступні послуги:

- вивчення матеріалів (договір, заявки, первинні документи, тощо), наданих позивачем по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю "АТП Європа" (1,5 год);

- аналіз законодавства, що регулює правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем та судової практики зі схожих спорів (1 год);

- розробка правової позиції та визначення кола доказів, які підтверджують обґрунтованість позовних вимог позивача, їх оформлення (0,5 год);

- складання позовної заяви про стягнення заборгованості, оформлення позовної заяви з додатками до неї (4 год);

- складання відповіді на відзив та її оформлення з додатками (2 год);

- складання додаткових пояснень (0,5 год);

- складання заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу (1,5 год).

Загальна сума гонорару адвоката за надану правничу (правову) допомогу), відповідно до п.3 акту, складає фіксований розмір - 4 000,00грн.

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд керується наступним.

За приписами ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Положеннями ч.1 ст.1 зазначеного Закону унормовано, що договір про надання правової допомоги визначено як домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ч.3 ст.27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За приписами ст.632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору. Відповідно до вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Відповідно до ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ст.126 Господарського процесуального кодексу України).

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Звертаючись до суду з заявою, позивач просить стягнути з відповідача судових витрат на правничу допомогу в розмірі 4 000,00грн.

В обґрунтування заяви про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу позивач надав договір № 07/10 від 07.10.2021, акт приймання-передачі наданої правничої (правової) допомоги від 26.11.2021 за договором № 07/10 від 07.10.2021, рахунок на оплату № 52 від 08.10.2021 та платіжне доручення № 124 від 17.11.2021 про оплату послуг адвоката на суму 4 000,00грн.

За приписами ч.1, ч.2 ст.124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Судом встановлено, що позивач, відповідно до положень ст.124 Господарського процесуального кодексу України, надав попередній розрахунок витрат на правничу допомогу, який міститься у його позові, а надані суду докази, свідчать про існування договірних відносин між позивачем та адвокатом Дідик С.О.

Таким чином, суд не приймає заперечення відповідача стосовно відсутності попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено конкретної обов`язкової форми попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат та не заборонено подавати такий розрахунок безпосередньо у тексті позовної заяви.

За таких обставин, заперечення відповідача щодо відсутності попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Відповідач, заперечуючи проти стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу, посилається на те, що позовна заява, а також відповідь на відзив підписані від позивача керівником Товариства, що свідчить про самопредставництво в суді з боку позивача, в той час як витрати на оплату робіт та послуг адвоката, про відшкодування яких заявлено вимогу, мають бути виконані саме тим адвокатом, з яким укладено договір про надання правової допомоги.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до Статуту Товариства позивача директор є посадовою особою, який без довіреності вчиняє дії від імені Товариства, зокрема, вирішує всі питання діяльності Товариства, укладає від імені Товариства договори, контракти, інші правочини без обмежень, тощо.

Як вбачається з Протоколу зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "Ай Ем Лоджистикс" від 16.09.2013 та Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, директором Товариства є Блажко Олександр Володимирович, який має право підпису всіх документів від імені юридичної особи.

Суд зазначає, що підготовка документів та правової позиції по справі спеціалістом в галузі права, а в подальшому підписання відповідних документів вже посадовою особою юридичної особи, є загальною діловою практикою та не може свідчити про те, що дані документи не були підготовлені певним спеціалістом, як і не спростовує факту подання відповідних документів до суду саме цією особою, а не особисто директором.

За приписами ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували його доводи, викладені у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив, а саме лише посилання на те, що ця сума жодним чином позивачем не підтверджена, повністю спростовується належними та допустимими доказами понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, наявними в матеріалах справи.

Що стосується заявленої позивачем суми гонорару, визначеної у п.4.1 договору у фіксованому розмірі 4 000,00грн суд бере до уваги Рекомендації щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару, затверджені рішенням ради адвокатів Харківської області № 17/7 від 21.07.2021.

Так, відповідно до цих рекомендацій, складання позовної заяви за Господарським процесуальним кодексом України оцінюється від 1 мінімальної заробітної плати (6 000,00грн), а ведення справи по Господарському процесуальному кодексу України - від 3 мінімальних заробітних плат.

З огляду на викладене, заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4 000,00грн навіть менший ніж рекомендовані мінімальні розміри адвокатського гонорару.

Враховуючи встановлені обставини, з огляду на характер спірних правовідносин, а також те, що позивачем дотримано вимоги ч.4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 4 000,00грн є співмірними зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) та ціною позову, а відтак заявлена до стягнення сума витрат є цілком обґрунтованою, що є підставою для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Що стосується судових витрат зі сплати судового збору за подання позову до суду, суд керується наступним.

За приписами ст.129 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.130 Господарського процесуального кодексу України, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Враховуючи те, що відповідач здійснив оплату заборгованості за договором в сумі 7 000,00грн після пред`явлення позивачем позову, а також наявність клопотання позивача про покладення на відповідача судового збору в повному обсязі, суд, керуючись ч.3 ст.130 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в розмірі 2 270,00грн покладає на відповідача.

Керуючись ст.ст.126, 130, 231, 237, 237, 238, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АТП Європа" (62490, Харківська область, Харківський район, с. Котляри, вул. Миру, 1-К, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ай Ем Лоджистікс" (65102, м. Одеса, Миколаївська дорога, 233, ) - 585,27грн пені, 209,00грн збитків від інфляції, 2 270,00грн судового збору, 4 000,00грн витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 7 000,00грн закрити за відсутністю предмета спору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "20" грудня 2021 р.

Суддя Т.А. Лавренюк