ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2021 р. Справа№ 910/12726/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Сітайло Л.Г.

Буравльова С.І.

За участю секретаря судового засідання: Кулачок О.А.

представників сторін:

від позивача: Суділковська Н.С. ( ордер КВ №438108 від 15.12.21);

від відповідача: Бондар Р.В. (ордер АА №1136622 від 15.12.21);

Лавринович В.О. ( довір. від 01.02.21);

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2020

у справі № 910/12726/20 (суддя Селівон А.М.)

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестех"

про визнання рішення загальних зборів та змін до статуту недійсними

ВСТАНОВИВ:

Позов, з урахуванням заяв позивача від 09.12.2020 про збільшення позовних вимог та від 03.02.2021 про зміну предмету позовних вимог, заявлено про: визнання недійсним рішення загальних зборів ТОВ «Вестех» від 18.05.2013 протокол № 36 про збільшення розміру статутного капіталу за рахунок додаткових вкладів учасників, затвердження нового розподілу часток учасників у статутному капіталі, внесення змін до Статуту; визнання недійсними змін до Статуту ТОВ «Вестех», затверджених на підставі протоколу № 36 від 18.05.2013.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.06.2021 у справі № 910/12726/20 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Суд першої інстанції визнав, що відповідачем було дотримано вимог діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства щодо повідомлення позивача про проведення загальних зборів учасників товариства, та не було допущено порушень, які б могли бути підставою для визнання прийнятого оскаржуваними загальними зборами учасників рішення та відповідних змін до Статуту на його підставі недійсними.

Встановивши, що позивачем не доведено порушення його корпоративних прав спірним рішенням загальних зборів товариства, а саме шляхом порушення порядку їх скликання, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Вестех", яке оформлено протоколом загальних зборів учасників товариства № 36 від 18.05.2013.

З урахуванням підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «Вестех», оформленого протоколом № 36 від 18.05.2013, у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними змін до Статуту ТОВ «Вестех», затверджених на підставі протоколу № 36 від 18.05.2013, як похідних, судом також відмовлено.

При цьому суд першої інстанції зауважив на тому, що позивач звернувся з позовними вимогами про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників товариства майже через сім років після проведення оскаржуваних загальних зборів, тобто зі значним проміжком часу, що робить втручання суду в діяльність товариства, зокрема, за наслідками розгляду позовних вимог позивача щодо повернення його до попереднього стану, надмірним та таким, що не відповідає приписам чинного законодавства.

Враховуючи висновки щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки судом не встановлено порушень прав та законних інтересів останнього у даній справі, які б підлягали судовому захисту, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що підстави для застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача та задоволення відповідної заяви ТОВ "Вестех" відсутні.

Не погоджуючись з рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2021 по справі № 910/12726/20 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ "Вестех" про визнання рішення загальних зборів та змін до Статуту недійсними та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, визнати недійсним рішення загальних зборів ТОВ "Вестех", а саме:

- рішення загальних зборів ТОВ "Вестех" від 18.05.2013 протокол № 36 про збільшення розміру статутного капіталу за рахунок додаткових вкладів учасників, затвердження нового розподілу часток учасників у статутному капіталі, внесення змін до Статуту;

- визнати недійсними зміни до Статуту ТОВ «Вестех» затверджені на підставі протоколу № 36 від 18.05.2013.

Скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 по справі № 910/12726/20 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ "Вестех" про відмову в задоволенні клопотання про призначення по справі технічно-почеркознавої експертизи.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам чинного матеріального та процесуального права, зібраним по справі доказам, а тому є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що спірне рішення загальних зборів відповідача є недійсним як таке, що прийнято в порушення ст. 61 ЗУ «Про господарські товариства», оскільки при організації вказаних загальних зборів позивача не повідомили про їх проведення, що підтверджується відсутністю зворотного повідомлення про вручення позивачу повідомлення про проведення зборів, не ознайомили з порядком денним загальних зборів, не ознайомили із прийнятим на загальних зборах рішенням, що призвело до суттєвого порушення корпоративних прав позивача.

Апелянт повідомляє суду, що про порушення своїх прав дізнався 20.08.2019, з`явившись на запрошення відповідача для участі у загальних зборах товариства, а ознайомився із оскаржуваними рішеннями та змінами до Статуту в вересні 2020 року.

Апелянт не вважає належними додані відповідачем докази повідомлення позивача про загальні збори учасників 18.05.2013. З огляду на судову практику з корпоративних спорів щодо належного повідомлення учасника товариства про скликані збори, якій, на думку апелянта, протирічить оскаржуване рішення суду першої інстанції, а саме: постанову ВГСУ у справі № 908/1323/16 від 25.07.2017, постанови КГС у складі Верховного суду у справі № 908/1323/16 від 03.04.2018, у справі № 920/1101/17 від 16.10.2018, у справі № 904/6983/17 від 23.03.2018 (аналогічна позиція у справах №№ 910/4476/18, 9048/6965/17, 906/592/17, 910/4476/18), належними доказами в такому випадку апелянт вважає цінний лист з описом вкладення і зворотне повідомлення про вручення позивачу повідомлення про проведення зборів; обраний особою, що скликає загальні збори учасників товариства, спосіб повідомлення про їх проведення повинен забезпечити реальне персональне повідомлення учасника і не бути лише формальним направленням такого повідомлення.

Крім того, в обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.10.2008, де зазначено, що безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв`язку з прямою вказівкою закону є прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу товариства, якщо не дотримано процедури надання (учасникам) відповідної інформації (статті 40, 45 Закону про господарські товариства).

З огляду на вказану правову позицію апелянт вказує на те, що надане відповідачем в якості письмового доказу повідомлення про проведення загальних зборів ТОВ «Вестех» підтверджує, що позивачу не було надано та не планувалось надавати інформацію, визначену статтями 40, 45 Закону України «Про господарські товариства», оскільки в повідомленні відсутні: розмір збільшення статутного капіталу, інформація про новий розподіл часток статутного капіталу, проект змін до Статуту.

Також протокол засідання дирекції ТОВ «Вестех» від 17.04.2013 з погодженим порядком денним не містить даних, які саме зміни в розподілі часток та статуті будуть розглядатись, на які суми збільшується статутний капітал.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2021 у справі № 910/12726/20 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Вестех» про визнання рішення загальних зборів та змін до статуту недійсними відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2021, справу № 910/12726/20 призначено до розгляду на 15.12.2021.

29.11.2021 до апеляційного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому відповідач проти апеляційної скарги заперечує, просить залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2021 у справі № 910/12726/20 - без змін, вказуючи на те, що суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення, оскільки не знайшов підтвердження аргументам позивача про порушення порядку скликання загальних зборів та порушення прав позивача і дійшов висновку, що звернення позивача з вимогами через сім років після проведення зборів робить втручання суду в діяльність відповідача надмірним та таким, що не відповідає приписам законодавства. Відповідач вважає, що апелянтом неправильно застосовано норми матеріального права та судова практика.

У зв`язку з перебуванням судді Копитової О.С. на лікарняному з 13.12.2021, відповідно до службової записки від 14.12.2021 головуючої судді Пашкіної С.А. відбувся повторний автоматичний розподіл справи № 910/12726/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2021 колегією суддів у складі: головуючого Пашкіної С.А., суддів: Сітайло Л.Г., Буравльова С.І. прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2021 у справі № 910/12726/20.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, судовою колегією встановлено.

Частиною 1 ст. 50 Закону України «Про господарські товариства», чинного на час виникнення спірних відносин, визначено, що товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами.

Вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників. Учасники товариства мають право брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених Законом України «Про господарські товариства» (пункт «а» частини першої статті 10, частина перша статті 58 цього Закону, чинного на час виникнення спірних відносин).

Пунктом 10.1. Статуту ТОВ «Вестех» у редакції, затвердженій загальними зборами учасників Товариства протокол № 6 від 29.09.2005, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин (проведення загальних зборів учасників 18.05.2013), визначено, що вищим органом Товариства є загальні збори його учасників (або їхніх представників). Загальні збори учасників правомочні приймати рішення по будь-яким питанням діяльності Товариства. Учасники володіють кількістю голосів на загальних зборах пропорційно розміру їхніх часток в статутному капіталі. Загальні збори вважаються правомочними, якщо на них присутні учасники, які мають більш ніж 60% голосів.

До виключної компетенції Загальних зборів учасників відноситься, зокрема, внесення змін до Статуту Товариства, зміна розміру статутного капіталу Товариства; рішення з питань внесення змін до Статуту Товариства вважається прийнятим, якщо за нього проголосували учасники, що володіють у сукупності більш як 50 відсотками загальної кількості голосів учасників Товариства. По всім іншим питанням - простою більшістю голосів. (п.п. «б», «в» п. 10.2, пункти 10.3, 10.4 Статуту).

Відповідно до Статуту ТОВ «Вестех», затвердженого загальними зборами учасників Товариства протокол № 6 від 29.09.2005, учасниками Товариства є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Статутний капітал Товариства дорівнює 210 000грн, з яких:

140 700грн (67% статутного капіталу) - вклад до статутного фонду ОСОБА_3 , що надає право на 67% голосів при голосуванні на загальних зборах учасників;

69 300грн (33% статутного капіталу) - вклад до статутного фонду ОСОБА_1 , що надає право на 33% голосів при голосуванні на загальних зборах учасників.

Як слідує з матеріалів справи 18.05.2013 було проведено загальні збори учасників Товариства, у яких взяв участь учасник Товариства ОСОБА_3 , який володіє 67% часток в статутному капіталі Товариства.

Результати проведення загальних зборів учасників Товариства оформлено протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Вестех» № 36 від 18.05.2013, копія якого наявна в матеріалах справи.

Вказаними загальними зборами учасників Товариства:

- збільшено статутний капітал Товариства до 1 000 000грн за рахунок додаткового грошового вкладу учасника Товариства ОСОБА_3 у розмірі 790 000 грн. та затверджено новий розподіл часток учасників у статутному капіталі Товариства:

- ОСОБА_3 володіє часткою статутного капіталу Товариства у розмірі 930 000 грн., що становить 93,07% статутного капіталу Товариства та надає право на 93,07% голосів при голосуванні на загальних зборах учасників;

- ОСОБА_1 володіє часткою статутного капіталу Товариства у розмірі 69 300 грн, що становить 6,93% статутного капіталу Товариства та надає право на 6,93% голосів при голосуванні на Загальних зборах учасників;

- внесено (затверджено) зміни до Статуту Товариства:

- п. 8.1. Статуту Товариства викладено в такій редакції:

« 8.1. Для забезпечення діяльності Товариства за рахунок грошових вкладів учасників утворюється статутний капітал в розмірі: 1 000 000 (один мільйон) грн. 00 коп. Відповідно до статутного капіталу визначається мінімальний розмір майна Товариства, який гарантує інтереси його кредиторів.»

- п. 8.2. Статуту Товариства викладено в такій редакції:

« 8.2. Учасники вносять вклади до статутного капіталу у наступних частках:

- ОСОБА_3 , 930 700 грн, що складає 93,07% статутного капіталу;

- ОСОБА_1 , 69 300 грн, що складає 6,93% статутного капіталу.»

Судом першої інстанції встановлено, що протокол загальних зборів учасників ТОВ «Вестех» № 36 від 18.05.2013 містить підписи голови загальних зборів та секретаря загальних зборів. Факт підписання вказаними особами оспорюваного рішення загальних зборів учасників Товариства, оформленого протоколом № 36 від 18.05.2013, сторонами не оскаржувався, заперечень щодо дійсності підписів голови загальних зборів та секретаря загальних зборів на зазначеному документів від сторін до суду не надходило.

Відповідно до ч.5 ст.61 Закону України «Про господарські товариства», на порушення якої при повідомленні позивача про спірні загальні збори учасників Товариства посилається позивач, про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів. Будь-хто з учасників товариства вправі вимагати розгляду питання на загальних зборах учасників за умови, що воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку зборів. Не пізніш як за 7 днів до скликання загальних зборів учасникам товариства повинна бути надана можливість ознайомитися з документами, внесеними до порядку денного зборів. З питань, не включених до порядку денного, рішення можуть прийматися тільки за згодою всіх учасників, присутніх на зборах.

Іншого порядку проведення загальних зборів і повідомлення учасників про їх проведення Статутом Товариства не передбачено.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.04.2013 Дирекцією ТОВ «Вестех» прийнято рішення, оформлене протоколом засідання Дирекції ТОВ «Вестех» від 17.04.2013, про скликання на 18.05.2013 о 12:00 Загальних зборів Товариства, а також вирішено на порядок денний вказаних зборів винести наступні питання: 1) про обрання голови та секретаря зборів; 2) про збільшення розміру статутного капіталу Товариства за рахунок додаткових вкладів учасників; 3) про затвердження нового розподілу часток учасників у статутному капіталі Товариства; 4) про внесення змін до Статуту Товариства.

Вирішено доручити генеральному директору ТОВ «Вестех» повідомити учасників Товариства про проведення 18.05.2013 загальних зборів учасників ТОВ «Вестех» шляхом направлення учасниками ТОВ «Вестех» рекомендованими листами повідомлень про проведення 18.05.2013 загальних зборів учасників ТОВ «Вестех». Копія вказаного протоколу засідання дирекції ТОВ «Вестех» від 17.04.2013 наявна в матеріалах справи.

Відповідач наполягає на тому, що учасникам ТОВ «Вестех» ( ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ) 17.04.2013 було направлено повідомлення про скликання загальних зборів Товариства, що підтверджується наданими відповідачем копіями Реєстру згрупованих відправлень рекомендованими листами повідомлень учасникам про скликання загальних зборів учасників ТОВ «Вестех», що відбудуться 18.05.2013, з відміткою поштового відділення про відправку 17.04.2013, а також фіскальними чеками № 8282 та № 8283 від 17.04.2013 року про оплату послуг поштового зв`язку з направлення рекомендованих листів, зокрема, № 070 на адресу позивача.

До матеріалів справи відповідачем долучено копію повідомлення про проведення 18.05.2013 загальних зборів учасників Товариства, направленого відповідачем учасникам Товариства, де зазначено дату, час, місце проведення загальних зборів та порядок денний.

Суд першої інстанції визнав надані відповідачем докази належними виходячи з того, що Статут Товариства не містить спеціальних умов щодо порядку повідомлення про проведення загальних зборів учасників ТОВ «Вестех».

Положення статті 61 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, яка була чинною на момент проведення спірних Загальних зборів Товариства (18.05.2013 року)), містять вимогу, за якою товариство має зробити повідомлення про проведення загальних зборів не менш як за 30 днів до їх скликання.

Ані Закон України «Про господарські товариства», ані Статут ТОВ «Вестех» не містять обов`язкової вимоги про отримання учасником повідомлення про скликання зборів.

Беручи до уваги конкретні обставини справи, суд звернув увагу на те, що направлення повідомлення про проведення загальних зборів учасників товариства листом рекомендованою кореспонденцією на адресу, що відповідає місцю проживання учасника такого товариства згідно інформації, наданої останнім та зазначеної в Статуті, є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначених листів адресатом - учасником товариства перебуває поза межами контролю відправника.

Повідомлення були направлені на адреси учасників товариства, які зазначені в діючому на той час Статуті, згідно їх паспортних даних.

Доказів того, що позивачем було змінено місце реєстрації чи місце проживання, яке було зазначено у наведених вище документах та повідомлення відповідача про таку зміну матеріали справи не містять.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку" від 05.03.2009 № 270 розрахунковим документом, що підтверджує факт надання послуг поштового зв`язку, є документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми і змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Наданий відповідачем реєстр згрупованих рекомендованих відправлень містить підпис працівника поштового зв`язку та відбиток календарного штемпеля поштового відділення.

Враховуючи вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що в сукупності вказані докази підтверджують факт надсилання всім учасникам ТОВ «Вестех» повідомлення про проведення загальних зборів 18.05.2013 із зазначенням часу, місця проведення зборів та порядку денного, та у відповідності до вимог статті 61 Закону України «Про господарські товариства» за 30 днів до дати їх проведення. Доказів надсилання на адресу позивача будь-яких інших повідомлень або документів від імені ТОВ «Вестех» матеріали справи не містять.

Отже, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову з мотивів дотримання відповідачем вимог діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства щодо повідомлення позивача про проведення загальних зборів учасників Товариства, та відсутності порушень, які б могли бути підставою для визнання прийнятого оскаржуваними загальними зборами учасників рішення та відповідних змін до Статуту на його підставі недійсними.

Враховуючи висновок суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Статтею 55 Конституції України встановлено право кожного на захист своїх прав і свобод у судовому порядку.

Реалізуючи конституційне право, передбачене ст. 55 Конституції України, на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Згідно з ч.1 ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до приписів ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 5 ГПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Отже, виходячи із приписів статті 4 ГПК України, статей 15, 16 ЦК України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 162 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права. При цьому, обраний спосіб захисту не лише повинен бути встановлений договором або законом, але і бути ефективним засобом захисту, таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками (подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17).

Отже, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Суд, відповідно до викладеної в позові вимоги, може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, який не суперечить закону, але лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів (пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17).

Суд наголошує, що рішення суду має бути ефективним інструментом поновлення порушених прав (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 922/1899/16).

У пункті 145 Рішення ЄСПЛ від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного королівства» суд зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування (пункт 75 Рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2015).

У постанові від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 Велика Палата Верховного Суду вкотре звернула увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19) (пункт 58 постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 923/876/16).

Таким чином, оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №922/1500/18.

Виходячи з змісту позовної заяви позивача, суті позовних вимог, він прагне відновлення становища, яке існувало до порушення його прав, тобто відновлення такого складу учасників ТОВ «Вестех: ОСОБА_3 частка 67 %, тобто 140 700 грн; ОСОБА_1 частка 33 %, тобто 69 300 грн.

Позивач може мати законний інтерес у такому відновленні, оскільки: відповідно до п. 10.1 Статуту відповідача учасники володіють кількістю голосів на загальних зборах, пропорційно розміру їхніх часток в статутному капіталі; відповідно до п. 11.1 Статуту відповідача учасники Товариства мають право отримувати частину прибутку від діяльності Товариства, приймати участь у розподілі прибутків Товариства та отримувати їхню частку (дивіденди), право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками Товариства на початок строку виплати дивідендів; відповідно до п. 11.5 Статуту відповідача учасник Товариства має право вийти з Товариства. При виході учасника з Товариства йому виплачується вартість частини майна Товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі.

Отже позивачу, як учаснику ТОВ «Вестех», є не байдуже, якою саме часткою статутного капіталу Товариства він володіє, оскільки розмір такої частки впливає на можливості впливу позивача на прийняття загальними зборами відповідних рішень та розмір отримуваного прибутку Товариства або вартості частини майна Товариства при виході.

Проте позовні вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів про збільшення розміру статутного капіталу за рахунок додаткових вкладів учасників, затвердження нового розподілу часток учасників у статутному капіталі, внесення змін до Статуту та визнання недійсними змін до статуту, не відповідають належним та ефективним способам захисту, оскільки їх задоволення не може бути підставою для внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Так, вичерпний перелік способів захисту учасників товариства з обмеженою відповідальністю або з додатковою відповідальністю міститься у статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", норми якого є спеціальними для зазначених товариств.

Підпунктом д) пункту 3 частини 5 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" визначено, що для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю подаються такі документи, зокрема судове рішення, що набрало законної сили, про визначення розміру статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю та розмірів часток учасників у такому товаристві.

Таким чином, позовні вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів ТОВ «Вестех» від 18.05.2013 протокол № 36 про збільшення розміру статутного капіталу за рахунок додаткових вкладів учасників, затвердження нового розподілу часток учасників у статутному капіталі, внесення змін до Статуту; визнання недійсними змін до Статуту ТОВ «Вестех», затверджених на підставі протоколу № 36 від 18.05.2013, не є належним та ефективним способам захисту, оскільки їх задоволення не призведе до відновлення становища, яке існувало до прийняття рішень спірними загальними зборами, тобто не призведе до поновлення порушених прав позивача у випадку задоволення судом таких вимог.

Належним способом захисту у цьому разі є позов про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства (підпункт "д" пункту 3 частини п`ятої статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань"). Відповідачами за таким позовом є не тільки господарське товариство, але й особи - учасники товариства, які внаслідок задоволення позову можуть бути позбавлені своїх часток у статутному капіталі або їх частин у грошовому або відсотковому виразі.

Саме такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі №923/876/16.

Виходячи із приписів статті 4 ГПК України, статей 15, 16 ЦК України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Як встановлено апеляційним судом, розглянувши позовну заяву, суд першої інстанції відмовив позивачу у задоволенні позову по суті спору, в той час як обраний позивачем спосіб захисту не є належним способом захисту у цьому спорі.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ч.2 ст.277 ГПК України).

З урахуванням того, що наведені місцевим господарським судом мотиви оскаржуваного рішення не призвели до прийняття невірного рішення в цілому, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 у частині відмови у задоволенні позову підлягає залишенню без змін.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції підстави відмови в задоволенні позову у цій справі, інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

З таких саме підстав апеляційним судом не досліджуються і не надається правова оцінка обставинам, на які апелянт посилається в обґрунтування вимог апеляційної скарги про скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 по справі № 910/12726/20 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Вестех» про відмову в задоволенні клопотання про призначення по справі технічно-почеркознавчої експертизи. У задоволенні вимог апеляційної скарги в цій частині також слід відмовити.

Так саме, колегією суддів не беруться до уваги обставини щодо пропуску позивачем позовної давності для звернення з вимогами до суду, про які йдеться в заяві відповідача про застосування позовної давності, як такі, що не мають значення для вирішення спору.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 у справі №910/12726/20 не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 у справі №910/12726/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/12726/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 20.12.2021

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Л.Г. Сітайло

С.І. Буравльов