ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м. ОдесаСправа № 915/1320/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.

при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

без сторін

/сторони повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги належним чином, але не з`явились в судове засідання/;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Миколаївської міської ради

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 21.09.2021 про відмову у забезпеченні позову, прийняту суддею Ржепецьким В.О. у м. Миколаєві

у справі № 915/1320/21

за позовом Миколаївської міської ради

до відповідачів:

-1. Приватного підприємства „Техбудінвест";

-2. Товариства з обмеженою відповідальністю „Крейтер";

-3. Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма „Стів"

про скасування державної реєстрації права власності, припинення права власності, визнання недійсними договорів та зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року до Господарського суду Миколаївської області надійшла позовна заява Миколаївської міської ради до Приватного підприємства (далі ПП) Техбудінвест, Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) Крейтер та ТОВ Фірма Стів, в якій позивач просить суд:

1. Скасувати державну реєстрацію права власності та припинити за ТОВ Фірма СТІВ, , право власності на нежитлове приміщення загальною площею 20,1 кв.м., з яких магазин літ. А загальною площею 6,7 кв.м., магазин літ. Б загальною площею 13,4 кв.м., навіс літ. С по просп. Центральному, 75/12, м.Миколаїв, Миколаївська область (реєстраційний номер об`єкта 101, державна реєстрація від 20.01.2017 № 18509901).

2. Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 20.01.2017 серія НВО №170939, укладений між ТОВ Фірма СТІВ, , та ПП „Техбудінвест", , щодо відчуження 67/100 (шістдесят сім сотих) часток нежитлового приміщення магазину з навісом за адресою просп. Центральний, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область.

3. Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 20.01.2017 серія НВО №170941, укладений між ТОВ Фірма СТІВ, , та ТОВ КРЕЙТЕР, , щодо відчуження 33/100 (тридцять сотих) часток нежитлового приміщення магазину з навісом за адресою просп. Центральний, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область.

4. Скасувати державну реєстрацію права власності та припинити за ПП „Техбудінвест", , право власності на 67/100 часток нежитлового приміщення, що складає приміщення магазину літ. Б з навісом, загальною площею 13,4 кв.м., по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область (реєстраційний номер об`єкта 101, державна реєстрація від 20.01.2017 №186399943).

5. Скасувати державну реєстрацію права власності та припинити за ТОВ КРЕЙТЕР, код -, право власності на 33/100 частки нежитлового приміщення, що складає приміщення магазину літ. А з навісом, загальною площею 6,7 кв.м., по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область (реєстраційний номер об`єкта 101, державна реєстрація від 20.01.2017 №18640647).

6. Визнати недійсним договір дарування від 30.11.2018 серія та №1312, укладений між ТОВ КРЕЙТЕР, , та ПП„Техбудінвест" , , щодо дарування 33/100 частки нежитлового приміщення, що складає приміщення магазину літ. А з навісом, загальною площею 6,7 кв.м., по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область.

7. Скасувати державну реєстрацію права власності та припинити за ПП „Техбудінвест", , право власності на 33/100 частки нежитлового приміщення, що складає приміщення магазину літ. А з навісом, загальною площею 6,7 кв.м., по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область (реєстраційний номер об`єкта 101, державна реєстрація від 30.11.2018 №29196839).

8. Зобов`язати ПП „Техбудінвест", , усунути перешкоди Миколаївській міській раді у користуванні земельною ділянкою загальною площею 0,0021 га (кадастровий номер :09:049:0001) шляхом знесення (демонтажу) нежитлового приміщення загальною площею 20,1 кв.м., з яких магазин літ. А загальною площею 6,7 кв.м., магазин літ. Б загальною площею 13,4 кв.м., навіс літ. С по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивав зазначив про незаконне використання земельної ділянки комунальної власності та самочинне будівництво на ній об`єкту нерухомості, оформлення права власності на нього, що порушує інтереси територіальної громади м. Миколаєва та позбавляє її права вільно володіти, розпоряджатись та використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням.

17.09.2021 позивачем подано до місцевого господарського суду заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив суд накласти арешт на нежитлове приміщення загальною площею 20,1 кв.м., з яких магазин літ. А загальною площею 6,7 кв.м., магазин літ. Б загальною площею 13,4 кв.м., навіс літ. С по просп. Центральному 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Заяву обґрунтовано посиланням на те, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ПП Техбудінвест є одноособовим власником зазначеного об`єкта нерухомого майна та може розпоряджатись ним на власний розсуд, у зв`язку з чим існує небезпека відчуження відповідного об`єкта на користь третіх осіб, що призведе до неможливості реального поновлення інтересів власника земельної ділянки в межах одного провадження. Позивач також посилався на обставини переоформлення права власності на зазначене вище нерухоме майно, встановлене у справі №915/572/17.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 21.09.2021 у задоволені заяви Миколаївської міської ради про забезпечення позову відмолено, оскільки позивачем не подано жодних доказів, які б свідчили про наявність у власника нерухомості - ПП „Техбудінвест" наміру реалізації відповідного майна, а також зазначено, що обраний заявником спосіб забезпечення не відповідає меті поданого позову.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого суду позивач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 21.09.2021 скасувати та прийняти нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Скаржник зазначає, що оскаржувану ухвалу прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а також з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зокрема, за твердженням апелянта місцевий господарський суд безпідставно не врахував той факт, що ПП „Техбудінвест", як власник нежитлового приміщення загальною площею 20,1 кв.м., з яких магазин літ. А загальною площею 6,7 кв.м., магазин літ. Б загальною площею 13,4 кв.м., навіс літ. С по просп. Центральному 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область, може розпоряджатись ним на власний розсуд, у зв`язку з чим існує реальна небезпека відчуження відповідного об`єкту на користь третіх осіб, що фактично призведе до неможливості реального поновлення інтересів власника земельної ділянки шляхом усунення перешкод у користуванні, унеможливить виконання рішення у даній справі та зумовить звернення до суду з іншими позовами до нових власників зазначеного об`єкту нерухомого майна.

Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції неправомірно не прийнято до уваги, що під час розгляду справи №915/572/17 відповідачами здійснювалось відчуження часток об`єкта нерухомого майна, викладене свідчить про умисні дії останніх щодо переоформлення права власності за короткі строки з метою уникнення відповідальності шляхом звільнення земельної ділянки та вказує на високу ймовірність вчинення аналогічних дій під час розгляду даної справи.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Розглянувши матеріали оскарження ухвали, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду є питання наявності або відсутності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення загальною площею 20,1 кв.м., з яких магазин літ. А загальною площею 6,7 кв.м., магазин літ. Б загальною площею 13,4 кв.м., навіс літ. С по просп. Центральному 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з положеннями якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом статті 136 Господарського процесуального кодексу України обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Статтею 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту. Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Обрані заходи забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачу майна чи зниження його вартості.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, позовним вимогам.

Таким чином, забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної осіб, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 76 Господарського процесуального кодексу України належними доказами є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Предметом позову у даній справі є вимоги немайнового характеру, тому у ній має досліджуватися, обґрунтованість і адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову, а також питання, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (подібну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18).

Звертаючись із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на відповідне нерухоме майно, позивач фактично мотивував її можливим відчуженням відповідного об`єкта нерухомості його поточним власником ПП «Техбудінвест», що може призвести до необхідності звернення до суду з іншими позовними заявами до нових власників цього об`єкту нерухомого майна.

Водночас, стверджуючи про необхідність застосування заявлених заходів забезпечення позову, позивачем не було надано ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду жодних доказів на підтвердження того, що ПП «Техбудінвест» має намір відчужити відповідне нерухоме майно, при цьому доводи позивача про те, що наявність можливості поточного власника відчужити це майно не є достатньою підставою для забезпечення позову, оскільки саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів не є підставою для задоволення відповідної заяви.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на відповідний об`єкт нерухомості.

Колегією судів відхиляються твердження скаржника про те, що під час розгляду справи №915/572/17 відповідачами здійснювалось відчуження часток об`єкта нерухомого майна, а тому існує висока ймовірність вчинення аналогічних дій під час розгляду даної справи, оскільки означене ніяким чином не свідчать про наміри відчуження відповідного майна на даний час його поточнім власником.

Інші твердження скаржника також не спростовують висновки суду першої інстанції, що викладені в оскаржуваній ухвалі.

Таким чином апеляційна скарга Миколаївської міської ради підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Господарського суду Миколаївської області від 21.09.2021 - залишенню без змін.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 21.09.2021 у справі №915/1320/21 залишити без змін, апеляційну скаргу Миколаївської міської ради без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.12.2021 о 14.00.

Головуючий суддя Разюк Г.П.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Савицький Я.Ф.