номер провадження справи 22/31/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2021 Справа № 908/3056/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В., при секретарі судового засідання Шолоховій С.В.

за участю представників сторін:

від позивача не з`явився

від відповідача Нинюк Л.О., дов. № 2803 від 02.09.2019

розглянувши у судовому засіданні матеріали справи № 908/3056/21

за позовом: Приватного підприємства Турбо-К (вул. Кругова, буд. 165, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69068)

до відповідача: Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032) в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (вул. Промислова, буд. 133, м. Енергодар, Запорізька область, 71503)

про стягнення 732 602,63 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заяви позивача

Приватне підприємство Турбо-К звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою (вих. № 19/10/2021 від 19.10.2021) до Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом про стягнення 732 602,63 грн., із яких: 720 000,00 грн. основного боргу, 8 006,47 грн. втрат від інфляції, 4 596,16 грн. 3% річних.

Позов обґрунтований ст. ст. 4, 12, 24, 27, 29, 42, 46, 162-164, 232-241, 247-248, 252 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 3, 6, 11, 207, 208, 525, 526, 530, 611, 625, 629, 638, 639, 903 Цивільного кодексу України, ст. ст. 174, 181, 193, 216-218, 220, 224, 229, 232 Господарського кодексу України, умовами договору про надання послуг № 75/149-20/1-121-01-20-09735 від 17.09.2020.

Згідно з позовною заявою, за умовами договору № 75/149-20/1-121-01-20-09735 від 17.09.2020 позивачем було надано, а відповідачем прийнято у повному обсязі послуги з капітального ремонту токарно-гвинторізних верстатів ТС-75 інвентарний номер 13996, ТС-75 інвентарний номер 13997, ТС-75 інвентарний номер 13930 на загальну суму 720 000,00 грн. Про що сторонами були підписані акти здачі-приймання наданих послуг № 1 від 01.12.2020 на суму 240 000,00 грн., № 2 від 02.06.2021 на суму 240 000,00 грн. та № 3 від 09.06.2021 на суму 240 000,00 грн.

В порушення умов договору відповідач оплату за надані послуги не здійснив, у зв`язку з чим, заборгованість склала 720 000,00 грн.

22.11.2021 від позивача до суду надійшла заява (вих. № 19/11/2021 від 19.11.2021) про зменшення розміру позовних вимог. Заява вмотивована тим, що після відкриття провадження у справі, відповідачем було здійснено погашення заборгованості за договором № 75/149-20/1-121-01-20-09735 від 17.09.2020 в розмірі 720 000,00 грн., на підтвердження надано платіжні доручення № 19721_В901Н/365 від 09.11.2021 на суму 100 000,00 грн., № 19769 від 10.11.2021 на суму 40 000, грн., № 19758 від 10.11.2021 на суму 100 000,00 грн., № 19791 від 10.11.2021 на суму 60 000,00 грн., № 19853 від 12.11.2021 на суму 180 000,00 грн., № 19846 від 12.11.2021 на суму 20 000,00 грн., № 20211 від 19.11.2021 на суму 220 000,00 грн.

29.11.2021 до суду надійшла відповідь (вих. № 24/11/2021 від 24.11.2021) на відзив на позовну заяву. Доводи (заперечення) викладені у відповіді, позивач просить врахувати під час прийняття рішення.

03.12.2021 представник позивача надіслав до суду заяву (вих. № 30/11/2021 від 30.11.2021) про розгляд справи без участі позивача та його представника, за наявними у матеріалах справи документами, зменшені позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Позиція (аргументи) відповідача. Заяви відповідача

Відповідач позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У відзиві, що надійшов до суду 11.11.2021, відповідач визнав укладення між сторонами договору № 75/149-20/1-121-01-20-09735 від 17.09.2020, проте зазначив, що пунктом 2.3 договору встановлено, що оплата замовником частини вартості послуг в розмірі суми ПДВ здійснюється у строк, визначені п. 2.2 договору, після отримання ним від виконавця податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений ПК України випадках та порядку.

Представник відповідача підтвердив, що сторонами, на виконання умов договору, підписані акти здачі-приймання наданих послуг № 1 від 01.12.2020 на суму 240 000,00 грн., № 2 від 02.06.2021 на суму 240 000,00 грн. та № 3 від 09.06.2021 на суму 240 000,00 грн., однак вважає, що зі змісту умов договору вбачається, що сторони розмежували строки сплати частини послуг в розмірі ПДВ за договором та ціни послуги та встановили, що ціна послуги за договором сплачується протягом 120 календарних днів з моменту підписання сторонами акту здачі-приймання наданих послуг, а ПДВ сплачується потягом 120 календарних днів після реєстрації виконавця податкової накладної в ЄРПН.

Податкова накладна за актом № 1 на суму 40 000,00 грн., відповідно до витягу ЄРПН, була зареєстрована 22.12.2020, за актами № 2 та № 3 зареєстрована 25.06.2021, отже відповідач вважає, що позивачем невірно зазначені строки для оплати ПДВ на надані послуги, що в свою чергу спричинило неправомірне нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Відзив відповідача, в тому числі містить в собі клопотання про зменшення розміру витрат, які поніс позивач на правничу допомогу.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

3. Процесуальні питання, вирішені судом.

Відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями від 22.10.2021 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/3056/21 та визначено до розгляду судді Ярешко О.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 27.10.2021 суддею Ярешко О.В. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/3056/21 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.11.2021, явку уповноважених представників учасників справи визнано обов`язковою.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 16.11.2021 у задоволенні клопотання (вих. № 28-23/27413 від 10.11.2021) Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

Ухвалою від 22.11.2021 прийнято заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, судом розглядаються вимоги про стягнення з відповідача 8 006,47 грн. втрат від інфляції, 4 596,16 грн. 3% річних. Підготовче провадження у справі № 908/3056/21 закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 14.12.2021.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, фіксування судового засідання здійснювалося за допомогою звукозаписувального технічного засобу на програмному комплексі «Акорд».

У судовому засіданні 14.12.2021 судом справу розглянуто по суті, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

4. Обставини справи, встановлені судом, та докази що їх підтверджують

Між Приватним підприємством Турбо-К (виконавець, позивач у справі) та Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція (замовник, відповідач у справі) укладений договір про надання послуг № 75/149-20/1-121-01-20-09735 від 17.09.2020.

Відповідно до п. 1.1 договору, позивач прийняв на себе зобов`язання надати відповідачу послуги з темою: «Код ДК 021:2015-505830000-9 Послуги з ремонту і технічного обслуговування техніки (послуга: «Капітальний ремонт токарно-гвинторізних верстатів ТС-75 інвентарний номер 13996, ТС-75 інвентарний номер 13997, ТС-75 інвентарний номер 13930», а відповідач взяв на себе зобов`язання своєчасно прийняти послуги, надані позивачем згідно з умовами даного договору, оглянути їх і, в разі виявлення будь-яких недоліків, негайно заявити про них позивачу (п. 8.3.1 договору), а також здійснити оплату наданих послуг робіт згідно з умовами цього договору (п. 8.3.2 договору).

Будь-яких недоліків при прийнятті послуг виявлено не було, акти здачі-приймання наданих послуг (№ 1 від 01.12.2020 на суму 240 000,00 грн., № 2 від 02.06.2021 на суму 240 000,00 грн., № 3 від 09.06.2021 на суму 240 000,00 грн.) підписані обома сторонами.

Відповідно до п. 2.1 договору, вартість послуг, згідно з цим договором визначається «Протоколом узгодження договірної ціни» та складає 600 000,00 грн., крім того ПДВ 120 000,00 грн., разом 720 000,00 грн.

Частиною 5 договору передбачено, що виконавець протягом 10-ти днів по завершенні надання послуг надає замовникові акт здачі-приймання наданих послуг у 3-х примірниках для оформлення (п.5.1) замовник протягом 10 днів від дня одержання акта здачі-приймання наданих послуг, зобов`язаний повернути виконавцю підписаний акт здачі-приймання наданих послуг або надати вмотивовану відмову від приймання результатів наданих послуг (п.5.2).

Оплата наданих послуг за договором, відповідно до п. 2.2, здійснюється за фактично виконаний обсяг послуг протягом 120 календарних днів з дати підписання сторонами акут здачі-приймання наданих послуг шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Пунктом 2.3 договору встановлено, що оплата замовником частини вартості послуг в розмірі суми ПДВ здійснюється у строк, визначені п. 2.2 договору, після отримання ним від виконавця податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений ПК України випадках та порядку.

Згідно з п. 13.1, договір вважається укладеним з моменту підписання його уповноваженими представниками обох сторін договору і діє до 30.04.2021.

На виконання умов договору позивачем надано, а відповідачем прийнято у повному обсязі послуги з капітального ремонту токарно-гвинторізних верстатів ТС-75 інвентарний номер 13996, ТС-75 інвентарний номер 13997, ТС-75 інвентарний номер 13930 на загальну суму 720 000,00 грн. (з ПДВ), що підтверджується актами здачі-приймання наданих послуг № 1 від 01.12.2020 на суму 240 000,00 грн., № 2 від 02.06.2021 на суму 240 000,00 грн. № 3 від 09.06.2021 на суму 240 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та відповідно до витягу з Єдиного реєстру податкових накладних, позивач склав та зареєстрував в ЄРПН податкові накладні в електронній формі: № 146 за актом № 1 від 01.12.2020 на суму 40 000,00 грн. (реєстрація 22.12.2021) та № 109 за актом № 2 від 02.06.2020 на суму 40 000,00 грн. (реєстрація 25.06.2021), за актом № 3 від 09.06.2021 на суму 40 000,00 грн. (реєстрація 25.06.2021).

На момент звернення позивача до суду, відповідач оплату за надані послуги не здійснив, та мав перед позивачем заборгованість у розмірі 720 000,00 грн. (в тому числі ПДВ).

Після подання до господарського суду позовної заяви відповідачем було перераховано на рахунок позивача 720 000,00 грн., згідно з платіжними дорученнями № 19721_В901Н/365 від 09.11.2021 на суму 100 000,00 грн., № 19769 від 10.11.2021 на суму 40 000,00 грн., № 19758 від 10.11.2021 на суму 100 000,00 грн., № 19791 від 10.11.2021 на суму 60 000,00 грн., № 19853 від 12.11.2021 на суму 180 000,00 грн., № 19846 від 12.11.2021 на суму 20 000,00 грн., № 20211 від 19.11.2021 на суму 220 000,00 грн.

5. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічний припис містить ст. 193 ГК України.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є договір.

За приписами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Правовідносини сторін є господарськими та такими, що виникли на підставі договору надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Також, відповідно до вимог частин 1 та 7 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається крім випадків, передбачених законом.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є договір.

За приписами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Обставини укладення договору № 75/149-20/1-121-01-20-09735 від 17.09.2020 надання послуг та реєстрацію позивачем електронних податкових накладних № 146 від 22.12.2021 та № 109 від 25.06.2021, відповідач визнав у відзиві.

Доказів розірвання договору, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, або визнання недійсним договору внаслідок недодержання сторонами в момент його вчинення вимог чинного законодавства України, сторонами у справі не надано.

Після звернення позивача до суду відповідачем сплачено суму основного боргу за надані послуги в повному обсязі. На рахунок позивача перераховано 720 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 19721_В901Н/365 від 09.11.2021 на суму 100 000,00 грн., № 19769 від 10.11.2021 на суму 40 000,00 грн., № 19758 від 10.11.2021 на суму 100 000,00 грн., № 19791 від 10.11.2021 на суму 60 000,00 грн., № 19853 від 12.11.2021 на суму 180 000,00 грн., № 19846 від 12.11.2021 на суму 20 000,00 грн., № 20211 від 19.11.2021 на суму 220 000,00 грн.

Заперечення відповідача щодо відсутності обов`язку оплати частини вартості наданих послуг у розмірі суми ПВД суд відхиляє, виходячи з такого.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.7 статті 201 ПК України передбачено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Судом встановлено факт внесення позивачем в Єдиний реєстр податкових накладних відомостей щодо податкових накладних по наданим за договором послуг. Вказану обставину відповідач визнав.

Як визначено у п. 201.10 ст. 201 ПК України, з метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем. Квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування надсилається одночасно продавцю та покупцю платнику податку.

Таким чином, відповідач, як покупець послуг, не був позбавлений можливості направити запит до Єдиного реєстру податкових накладних з метою отримання виписаної позивачем податкової накладної.

Зазначення у п. 2.3 договору, що оплата замовником частини вартості послуг в розмірі суми ПДВ здійснюється у строк, визначені п. 2.2 договору, після отримання ним від виконавця податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений ПК України випадках та порядку, не змінює строку щодо оплати товару в частині суми ПДВ.

У даному випадку має значення сам факт здійснення реєстрації податкової накладної, у разі чого замовник повинен здійснити повну оплату отриманих послуг з урахуванням ПДВ в межах визначеного строку 120-ти календарних днів з дати отримання послуг.

Відповідно до п. 2.5 договору, замовник має право переглянути вартість послуг за договором лише у зв`язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок.

Послуги у повному обсязі (на суму 720 000,00 грн.) були надані відповідачу за актом № 1 - 01.12.2020, за актом № 2 - 02.06.2021, за актом № 3 - 09.06.2021, відтак кінцевим строком оплати наданих послуг з урахуванням суми ПДВ було за актом № 1 до 31.03.2021, за актом № 2 до 30.09.2021, за актом № 3 до 07.10.2021.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Заборгованість відповідача перед позивачем за договором надання послуг № 75/149-20/1-121-01-20-09735 від 17.09.2020 на момент звернення до суду становила 720 000,00 грн., що підтверджено матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Оплата за надані послуги, в розмірі 720 000,00 грн., відповідачем здійснено вже після відкриття провадження у справі за вимогою позивача про стягнення боргу, зокрема

- 09.11.2021 на суму 100 000,00 грн. (платіжне доручення № 19721_В901Н/365);

- 10.11.2021 на суму 40 000,00 грн. (платіжне доручення № 19769), на суму 100 000,00 грн. (платіжне доручення № 19758), на суму 60 000,00 грн. (платіжне доручення № 19791),

- 12.11.2021 на суму 180 000,00 грн. (платіжне доручення № 19853), на суму 20 000,00 грн. (платіжне доручення № 19846),

- 19.11.2021 на суму 220 000,00 грн. (платіжне доручення № 20211).

Враховуючи наведене, позивачем обґрунтовано було заявлено до стягнення суму боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/1307/19 викладений правовий висновок, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: - час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; - час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд перевірив складені позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат та визнає їх правильними. З відповідача на користь позивача слід стягнути 8 006, 47грон. 3% річних та 4 596,16 грн. інфляційних втрат.

Таким чином, позов в цілому судом задовольняється повністю.

6. Розподіл судових витрат

Згідно з п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір у сумі 189,03 грн. стягується з відповідача на користь позивача.

У зв`язку зі зменшенням позивачем розміру позовних вимог, за наявності відповідного клопотання, ухвалою суду буде повернуто суму судового збору в розмірі 10 800,02 грн.

Крім того, згідно з прохальною частиною позовної заяви позивач просив стягнути з відповідача на його користь 20 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно пункту 9 частини 3 ст. 162 ГПК України, позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

З дотриманням вказаних приписів законодавства, позивачем у позовній заяві зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат складається в тому числі з витрат на правничу (правову) допомогу адвоката в розмірі 20 000,00 грн.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відтак, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що визначено частиною 6 статті 126 ГПК України.

Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.

Згідно ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, адвокат це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (ч. 1 ст. 6 даного Закону). Згідно з ч. 3 ст. 4 даного Закону, адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

На підтвердження стягнення суми 20 000,00 грн. судових витрат позивачем подано копію договору про надання правової допомоги № 101801 від 18.10.2021, укладеного між адвокатом Харцизовою Тетяною Володимирівною та Приватним підприємством «Турбо-К», предметом якого є надання правової допомоги в обсязі та на умовах передбачених цим договором.

За умовами п. 3.1 договору, на момент укладання договору його орієнтовна ціна складає 20 000,00 грн. за ведення однієї судової справи у суді першої інстанції, яка виплачується у якості гонорару адвоката. Загальна сума послуг наданих за даним договором може бути збільшена та складає суму усіх підписаних сторонами актів приймання-передачі наданих послуг, які є невід`ємною частиною даного договору. Детальний опис робіт та винагороду, яку замовник сплачує адвокату визначено в додатках до даного договору та актах приймання-передачі наданих послуг.

Згідно з підписаним 19.10.2021 між сторонами за договором № 101801 від 18.10.2021 актом приймання-передачі наданих послуг № 101901, адвокат Харцизова Тетяна Володимирівна надала, а Приватне підприємство «Турбо-К» отримало послуги, в тому числі правовий аналіз та усна консультація замовника відносно наявних способів захисту та конкретних дій, щодо стягнення заборгованості ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом», за договором про надання послуг № 75149-20/1-121-01-20-09735 від 17.09.2020; підготовка (складання) та подання позовної заяви до Господарського суду Запорізької області; участь у розгляді справи у суді першої інстанції (у разі необхідності). Гонорар адвоката за послуги надані відповідно до п. 1 даного ату складає 20 000,00 грн. (п.2).

Замовник отримав послуги та документи в повному обсязі, претензій до якості наданих представником послуг не має (п.3).

Пунктом 4 акту, сторони договору підтвердили, що підписанням даного акту замовником здійснено оплату за надані послуги у сумі 20 000 грн. у день підписання акту.

У матеріалах справи наявні оригінал ордеру серії АР № 1034133, виданого 19.10.2021 за договором № 101801 від 18.10.2019 адвокату Харцизовій Тетяні Володимирівні на надання правничої допомоги ПП «Турбо-К», копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП № 001894, виданого Харцизовій Т.В. 04.12.2018

14.12.2021 в судовому засіданні представник відповідача підтримав заперечення викладені у відзиві (вих. № 28-23/27280 від 09.11.2021) на позовну заяву щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн., згідно якого просив зменшити розмір витрат позивача на правничу допомогу.

Зазначив, що адвокатом Харцизовою Т.В., в рамках надання правої (правничої) допомоги до позовної заяви надані копії договору № 101801 від 18.10.2021 про надання правової допомоги, акту № 101901 від 19.10.2021 приймання-передачі наданих послуг, ордеру від 18.10.2021, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Проте акт № 101901 від 19.10.2021 не містить часу, витраченого адвокатом Харцизовою Т.В. на підготовку позовної заяви, правовий аналіз та усну консультацію замовнику. Отже, неможливо визначитися з реальним часом виконаних адвокатом робіт, зазначених в Акті № 101901 від 19.10.2021.

Крім того, Господарським судом Запорізької області вже розглядалася аналогічна справа (№ 908/182/21) за позовом ПП «ТУРБО-К» про стягнення з ВП ЗАЕС 295 931,95 грн. Таким чином, відповідач вважає, що вже наявна судова практика із зазначених питань між тими ж сторонами за аналогічним договором про надання послуг, що не потребує багато часу та зусиль для надання правової допомоги. Також, на думку відповідача, зміст договору № 75/149-20/1-121-01-20-09735 від 17.09.2020 не містить складних юридичних конструкції, його умови є простими та зрозумілими, правовідносини з договорів надання послуг достатньо повно врегульовані нормами ЦК України та ГК України, а отже, складання позовної заяви не потребувало додаткового вивчення судової практики в аналогічних справах.

ВП ЗАЕС вважає, що витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 20 000,00 грн. є неспівмірними, необґрунтованими та непропорційними до предмета спору, оскільки вони не підтвердженні належними та достатніми доказами, відповідно до вимог чинного законодавства України, ціна позову не впливає на вирішення питання щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, до того ж справа, що розглядається, стосується лише позивача та відповідача та не викликає публічного інтересу, а результат її вирішення не може вплинути на репутацію сторін.

На підставі викладеного, представник відповідача заявив клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Суд зазначає, що критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі East/West Alliance Limited" проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У додатковій постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 916/1777/19 зазначено, що вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Надані позивачем докази в їх сукупності підтверджують наявність підстав для відшкодування йому судом витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. за рахунок відповідача, оскільки цей розмір судових витрат відповідно до статті 74 ГПК України доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

При цьому суд враховує, що обов`язок доведення неспівмірності витрат в силу приписів частини п`ятої статті 126 ГПК України покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Такий висновок викладений у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі № 902/347/18 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18 та у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Судом не беруться до уваги доводи відповідача щодо не співмірності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору витрат позивача на професійну правничу допомогу з огляду на наступне.

Як встановлено судом, орієнтовний розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі про надання правової допомоги не змінювався в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Безпідставними також є доводи позивача щодо неналежності доказів оплати послуг, наданих позивачу зважаючи на те, що відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Таким чином, за наявності інших доказів надання послуг, зокрема, підписаного сторонами акту наданих послуг, де зокрема зазначено, що підписанням даного акту сторони підтверджують, що замовником здійснено оплату за надані послуги (п.4), сам факт не подання належних доказів (платіжних доручень, квитанції тощо) оплати, не може бути підставою для відмови у розподілі таких витрат між сторонами за результатами розгляду справи.

Крім того, витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанова ОП КГС ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Проаналізувавши детальний опис робіт, що зафіксовано у акті приймання-передачі наданих послуг від 19.10.2021, з урахуванням заперечень відповідача, беручи до уваги підтверджений матеріалами справи факт надання адвокатом Харцизовою Т.В. професійної правничої допомоги у цій справі у суді першої інстанції на суму 20 000,00 грн., суд дійшов висновку, що інформація, надана адвокатом щодо характеру та обсягу виконаних робіт (наданих послуг), відповідає критерію розумності та є співмірною з обсягом наданих послуг та розміром позовних вимог заявленим до стягнення.

Також, суд бере до уваги той факт, що даний спір виник через неналежне виконання умов договору саме відповідачем, тобто з його вини.

Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача стягується 20 000 грн. 00 коп. витрат професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 232, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ) в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (вул. Промислова, буд. 133, м. Енергодар, Запорізька область, 71503 код ЄДРПОУ ВП 19355964) на користь Приватного підприємства Турбо-К (вул. Кругова, буд. 165, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69068, ) 8 006 (вісім тисяч шість) грн. 47 коп. втрат від інфляції, 4 596 (чотири тисячі п`ятсот дев`яносто шість) грн. 16 коп. 3% річних, 189 (сто вісімдесят дев`ять) грн. 03 коп. судового збору, 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Відповідно ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано 21 грудня 2021.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.В. Ярешко