РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.12.2021Справа № 910/8002/20
За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»,

до 1) Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оболонська 7'Я»,

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «МЖК «ОБОЛОНЬ-КОМФОРТ»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОМПАНІЯ»

про стягнення 193 152, 52 грн,

Суддя Карабань Я.А.

Секретар судових засідань Федорова С.М.

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача 1: Савченко Т.В.;

від відповідача 2: не з`явився;

від третьої особи на стороні позивача: не з`явився;

від третьої особи на стороні відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» (надалі -позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оболонська 7'Я» (надалі - відповідач) про відшкодування збитків у порядку суброгації в розмірі 193 152,52 грн.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України «Про страхування», обґрунтовані виплатою позивачем потерпілій особі ( ОСОБА_1 - третя особа-1) страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування засобів наземних транспортних засобів № 06/6766324/1051/18 від 28.12.2018, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 позов задоволено повністю (суддя Грєхова О.А.).

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2020 рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 16.03.2021 касаційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оболонська 7'Я» задоволено частково, постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2020 і рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 скасовано, а справу № 910/8002/20 направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

22.04.2020 матеріали справи №910/8002/20 надійшли до Господарського суду міста Києва та за результатом автоматизованого розподілу 23.04.2021 передані судді Карабань Я.А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2021 прийнято справу №910/8002/20 до провадження судді Карабань Я.А., постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та судове засідання в справі призначено на 02.06.2021.

25.05.2021 від представника відповідача надійшли пояснення, в яких останній зазначає, що управителем будинку є ТОВ "МЖК "Оболонь-Комфорт", з огляду на укладений між останнім та відповідачем договір № 1/ОН7 від 01.05.2018, а тому відповідач не є особою, яка має відповідати за пред`явленим позовом, а такою особою є саме управитель будинку, а не балансоутримувач.

01.06.2021 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні.

У судове засідання 02.06.2021 з`явились представники відповідача, представник позивача та третя особа в засідання не з`явились. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 30.06.2021 та залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «МЖК «ОБОЛОНЬ-КОМФОРТ» (надалі - третя особа-2).

24.06.2021 від третьої особи-2 надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що третя особа-2 не є управителем багатоквартирного будинку, а лише надає послуги відповідно до договору укладеного з відповідачем, який і здійснює управління будинком.

30.06.2021 від представника позивача надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи та заява про залучення до участі в справі Товариства з обмеженою відповідальністю «МЖК «ОБОЛОНЬ-КОМФОРТ» в якості співвідповідача.

У підготовче засідання 30.06.2021 з`явились представники позивача, відповідача та третьої особи-2, третя особа-1 в засідання не з`явилась, повідомлена належним чином. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОМПАНІЯ» (надалі - третя особа-3) та відкладено підготовче засідання на 21.07.2021.

16.07.2021 від представника позивача надійшли письмові пояснення.

16.07.2021 від представника відповідача надійшли пояснення.

У підготовче засідання 21.07.2021 з`явились представники відповідача, інші учасники справи в засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Представником відповідача в засіданні було заявлено клопотання про долучення додаткових пояснень до матеріалів справи, яке протокольною ухвалою задоволено та долучено вказані пояснення до матеріалів справи. Також судом було поставлено на обговорення заяву представника позивача про залучення ТОВ «МЖК «ОБОЛОНЬ-КОМФОРТ» (третьої особи-2) до участі в справі в якості співвідповідача, проти задоволення якої представники відповідача не заперечували.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2021 клопотання позивача про залучення до участі в справі співвідповідача задоволено, залучено до участі в справі в якості співвідповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «МЖК «ОБОЛОНЬ-КОМФОРТ» (надалі - відповідач-2), продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання в справі на 31.08.2021.

Отже, з набуттям процесуального статусу співвідповідача у справі (відповідача-2) ТОВ «МЖК «ОБОЛОНЬ-КОМФОРТ» втратив процесуальний статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача (третьої особи-2).

21.07.2021 від представника відповідача-2 на виконання ухвали суду надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

23.07.2021 від Комунального підприємства Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" надійшли копії поверхових планів з матеріалів інвентаризаційних справ.

20.08.2021 від представника відповідача-2 надійшов відзив на позов, у якому останній заперечує проти позову в повному обсязі та, зокрема, зазначає, що відповідачем-1 не передавався відповідачу-2 будинок в управління, а згідно із укладеним договором №1/ОН7 від 01.05.2018 відповідач-1 самостійно здійснює управління багатоквартирним будинком. Крім цього, вказує, що у відповідача-2 відсутній обов`язок по виконанню робіт щодо скидання з дахів і покрівель снігу та льоду.

Підготовче засідання призначене на 31.08.2021 не відбулося, в зв`язку з перебуванням судді Карабань Я.А. у відпустці.

02.09.2021 від третьої особи-1 надійшли письмові пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2021 підготовче засідання призначено на 12.10.2021.

У підготовче засідання 12.10.2021 з`явились представники позивача, відповідачів 1 та 2, представники третіх осіб у засідання не з`явились, в матеріалах справи відсутні відомості щодо їх належного повідомлення. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2021 підготовче засідання відкладено на 27.10.2021.

27.10.2021 від представника відповідача-2 надійшли письмові пояснення, які не містить електронного підпису, а тому залишаються судом без розгляду

У підготовче засідання 27.10.2021 з`явились представники позивача та відповідача-1, інші учасники справи у засідання не з`явились, в матеріалах справи відсутні відомості щодо належного повідомлення третьої особи на стороні відповідача. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2021 підготовче засідання відкладено на 17.11.2021.

29.10.2021 від представника відповідача-2 надійшли письмові пояснення щодо позову.

02.11.2021 від представника відповідача-2 надійшло клопотання про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 500, 00 грн.

16.11.2021 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

У підготовче засідання 17.11.2021 з`явився представник відповідача-1, інші учасники справи в засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2021, враховуючи відсутність клопотань та повідомлень учасників судового процесу про намір вчинити дії, строк вчинення яких обмежений підготовчим провадженням, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 07.12.2021.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні 07.12.2021 заперечувала проти задоволення позову в частині стягнення збитків з відповідача-1. Представники позивача, відповідача-2 та треті особи в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином ухвалою суду, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд дійшов висновку, що неявка представників позивача, відповідача-2 та третіх осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 07.12.2021 відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача-1, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.12.2018 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» (надалі - страховик, позивач) та ОСОБА_1 (страхувальник, третя особа-1) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №06/6766324/1051/18 (надалі - договір), за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля «Land Rover Range Rover Evoque», державний номерний знак НОМЕР_1 .

06.02.2019 страхувальник звернувся до позивача із заявою про факт настання події №256753, відповідно до якої 01.02.2019 за адресою: м. Київ, вул. Оболонська Набережна, 7, корп. 1 відбулось падіння великого шматку льоду на припаркований автомобіль «Land Rover Range Rover Evoque», державний номерний знак НОМЕР_1 .

06.02.2019 представником позивача було здійснено огляд автомобілю «Land Rover Range Rover Evoque», державний номерний знак НОМЕР_1 , про що складено акт огляду транспортного засобу № 256753, згідно якого зафіксовано пошкодження вказаного автомобіля.

Листом № 6226/015/51/-2019 від 02.2019 Оболонське управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві повідомило страхувальника, що за результатами розгляду заяви з приводу того, що за адресою: м. Київ, вул. Оболонська Набережна, 7, корпус 1, внаслідок падіння льоду з даху будинку було пошкоджено автомобіль марки «Land Rover Range Rover Evoque», державний номерний знак НОМЕР_1 , оскільки мінімальна сума збитків для порушення кримінальної справи за статті 194 КК України повинна становити 212 500,00 грн, рекомендовано страхувальнику звернутись до страхової компанії.

Згідно із висновком ДОП сектору ДОП Відділ превенції Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві від 05.02.2019, перевірку за результатами звернення вирішено вважати закінченою, матеріали перевірки списано до справи Оболонського управління.

У вказаному висновку зазначено, що при розгляді звернення проведеними заходами було встановлено, що будинок за адресою: м. Київ, вул. Оболонська Набережна, 7, знаходиться в обслуговуванні ОСББ «Оболонська 7'Я».

Відповідно до рахунку № 1001567 від 18.02.2019, складеного станцією технічного обслуговування ТОВ «Віннер ЛЦКА», вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Land Rover Range Rover Evoque», державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 159 920,42 грн.

Позивачем зазначену подію визнано страховою «ДТП», складено страховий акт № від 14.03.2019 та призначено до виплати 159 920,42 грн.

На підставі складеного страхового акту № від 14.03.2019 позивач, виконуючи свої зобов`язання за договором, сплатив суму страхового відшкодування в розмірі 159 920,42 грн на рахунок СТО (платіжне доручення № 010365 від 15.03.2019 на суму 159 920,42 грн).

02.04.2019 станцією технічного обслуговування ТОВ «Віннер ЛЦКА» виставлено рахунок № 1001984 від 02.04.2019 на суму 33 232,10 грн.

05.04.2019 позивач склав страховий акт № , згідно з яким пошкодження транспортного засобу автомобіля марки автомобіля марки «Land Rover Range Rover Evoque», державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідно до розрахунку матеріального збитку складає 193 152, 52 грн, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 193 152,52 грн.

На підставі складеного страхового акту № від 05.04.2019 позивач, виконуючи свої зобов`язання за договором, здійснив доплату суми страхового відшкодування в розмірі 33 232,10 грн на рахунок СТО (платіжне доручення № 013331 від 08.04.2019 на суму 33 232,10 грн).

Позивач звернувся до відповідача-1 із претензією за вих. № /АК від 18.07.2019 про відшкодування збитків в порядку регресу на суму 159 920,42 грн, у відповідь на яку, листом за вих. № 56 від 08.08.2019, відповідач відмовив у відшкодування збитків, зазначивши, що ні позивачем, ні власницею транспортного засобу не було надано дійсних доказів, які б мали законні підстави визнати недбалу поведінку ОСББ як причинний зв`язок виникнення страхової події та стягнення збитків.

Предметом позову в цій справі є вимога позивача, як страховика, до відповідачів про відшкодування збитків, понесених в результаті здійснення виплат з настанням страхової події «ДТП», у відповідності до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 06/6766324/1051/18 від 28.12.2018 укладеного між ним (страховик) та третьої особою (страхувальник)), на підставі страхового акту № від 14.03.2019 та страхового акту № від 05.04.2019, в порядку ст. 993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України «Про страхування».

Відповідач-1, заперечуючи проти позову зазначає, що управителем будинку є відповідач-2, з огляду на укладений між останнім та відповідачем договір №1/ОН7 від 01.05.2018, а тому саме він є особою відповідальною за збитки.

Відповідач-2, у свою чергу, заперечуючи проти позову зазначає, що йому не передавався відповідачем-1 будинок в управління, а згідно із укладеним договором №1/ОН7 від 01.05.2018 відповідач-1 самостійно здійснює управління багатоквартирним будинком, а тому саме останній є особою відповідальною за завдання збитків.

Так, відносини у сфері страхування регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», який спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно статті 8 вказаного Закону, страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ч.1 ст. 984 Цивільного кодексу України, страховиком є юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.

Вимоги, яким повинні відповідати страховики, порядок ліцензування їх діяльності та здійснення державного нагляду за страховою діяльністю, встановлюються законом.

Страховиками, які мають право здійснювати страхову діяльність на території України, є:

· фінансові установи, які створені у формі акціонерних, повних, командитних товариств або товариств з додатковою відповідальністю згідно із Законом України "Про господарські товариства", з урахуванням того, що учасників кожної з таких фінансових установ повинно бути не менше трьох, та інших особливостей, передбачених цим Законом, а також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності (далі - страховики-резиденти);

· зареєстровані Уповноваженим органом відповідно до цього Закону та законодавства України постійні представництва у формі філій іноземних страхових компаній, які також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності (далі - філії страховиків-нерезидентів).

Слова "страховик", "страхова компанія", "страхова організація" та похідні від них дозволяється використовувати у назві лише тим юридичним особам, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Позивачем у цій справі є ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», яке визначає свій статус як страховик, тобто є суб`єктом зі спеціальним статусом.

За відсутністю (анулюванні) статусу страховика, особа втрачає право укладати будь-які договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Судом у комплексній інформаційній системі Національного банку (КІС НБУ), яка є загальнодоступною здійснено пошук по Державному реєстру фінансових установ та перевірено інформацію щодо страховика - ПрАТ «СК «Провідна» та встановлено, що в останнього з 16.02.2010 наявна чинна ліцензія серії АВ №520918 на провадження господарської діяльності з добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного), а отже позивач є належним суб`єктом у спірних правовідносинах.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону).

Договори страхування укладаються відповідно до правил страхування.

Правила страхування розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо і підлягають реєстрації в Уповноваженому органі при видачі ліцензії на право здійснення відповідного виду страхування (стаття 17 Закону).

Положеннями статті 979 Цивільного кодексу України визначено правову природу договору страхування як договору, за яким страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 982 Цивільного кодексу України, істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Частиною першою статті 631 Цивільного кодексу України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Отже, початок дії договору співпадає з початком строку, узгодженого сторонами для його дії.

Загальними положеннями Цивільного кодексу України про договір, зокрема, частиною другою статті 631 передбачено, що договір набирає чинності з моменту його укладення, тоді як спеціальна норма статті 983 Цивільного кодексу України пов`язує момент набрання чинності договором страхування з моментом внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Відтак, страховик та страхувальник при укладенні договору страхування вправі визначити момент набрання ним чинності інший, ніж з моменту внесення першого страхового платежу, що відповідатиме принципу свободи цивільно-правового договору, передбаченого статтею 627 Цивільного кодексу України, в тому числі визначити, що договір набирає чинності з моменту його укладення.

Тобто, момент укладення договору може не збігатися з моментом набрання ним чинності. При цьому юридичне значення має той факт, що коли договір страхування укладено, але перший платіж не внесено, договір не набрав чинності.

Так, як установлено судом вище 28.12.2018 між позивачем (страховик) та третьою особою-1 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №06/6766324/1051/18 (надалі - договір), за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля «Land Rover Range Rover Evoque», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Страхова сума - 950 000, 00 грн (п.7.1.), загальний страховий платіж - 21 821, 50 грн одноразово по 20.01.2019 (п.8).

Строк дії договору 12 місяців, з 00.00 год. 21.01.2019 по 00.00. год. 20.01.2020 (п.10).

Додатковим договором №1 від 05.02.2019 до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №06/6766324/1051/18 внесено зміни, зокрема, до пункту 8 згідно з яким загальний страховий платіж складає 43 643, 00 грн, перша частина в розмірі 21 821, 50 грн сплачується по 20.01.2019, друга частина в розмірі 21 821, 50 грн по 09.02.2019.

Як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи третьою особою-1 після отримання пропозиції від страховика про продовження договірних відносин після закінчення строку дії попереднього договору №06/6761486/1051/17 від 28.12.2017 (т.2. а.с. 235-243), на підставі рахунку №1 від 17.12.2018 (т.2. а.с.244) 27.12.2018 згідно меморіального ордеру №@2PL539722 від 27.12.2018 сплачено за договором №06/6766324/1051/18 страховий платіж у розмірі 21 821, 50 грн та 07.02.2019 згідно меморіального ордеру №@2PL621036 від 07.02.2019 сплачено другу частину страхового платежу в розмірі 21 821, 50 грн.

Відповідно до п.п.7.1., 7.2. Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного), що затверджено рішенням Правління ПрАТ «СК «Провідна» від 09.09.2014 за №22/1, строк та місце (територія) дії договору страхування встановлюється за згодою сторін і зазначається в договорі страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхового платежу або першої його частини, якщо інше не передбачене договором страхування.

Отже, враховуючи, що третьою особою було здійснено в строк оплату першої частини страхового платежу та беручи до уваги те, що сторонами погоджено, що №06/6766324/1051/18 набирає чинності саме з 00.00 год. 21.01.2019 (п.10 договору), суд приходить до висновку, що вказаний договір страхування діяв станом на дату виникнення страхової події - 01.02.2019.

Статтею 5 Закону України «Про страхування» передбачено, що залежно від вольового характеру страхування може бути добровільним або обов`язковим. Суд зауважує, що саме залежно від виду укладеного договору страхування потерпілою стороною страховик і набуде можливості застосувати право вимоги в порядку суброгації чи регресу.

Поняття добровільного майнового страхування розкривають положення статті 6 Закону України «Про страхування» та статей 979, 982 Цивільного кодексу України. Добровільне страхування здійснюється на основі договору між страховиком і страхувальником.

Основним призначенням добровільного страхування є майновий захист інтересів страхувальника, що покликаний зменшити шкідливі для власника (володільця) наслідки пошкодження чи знищення його майна.

Варто зазначити, що в процесі реалізації прав та обов`язків, які виникають з таких договорів, також має місце делікт (деліктна відповідальність), внаслідок настання якого і виникає страховий випадок, коли страхувальник зазнає майнової шкоди, а в подальшому можуть виникнути і відносини суброгації.

Статтями 512, 514 Цивільного кодексу України передбачено, що в установлених законом випадках кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою. Ці норми кореспондуються з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування».

Статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. В таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора, а саме потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Отже, за суброгацією відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

Відповідно до рахунків № 1001567 від 18.02.2019 на суму 159 920, 42 грн та №1001984 від 02.04.2019 на суму 33 232,10 грн, складених станцією технічного обслуговування ТОВ "Віннер ЛЦКА", вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки "Land Rover Range Rover Evoque", державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 193 152,52 грн.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №910/9396/17, від 06.07.2018 у справі №924/675/17, від 25.07.2018 у справі №922/4013/17).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем виконано взяті на себе зобов`язання та виплачено суму страхового відшкодування на рахунок СТО в розмірі 159 920,42 грн (платіжне доручення № 010365 від 15.03.2019 на суму 159 920,42 грн) та в розмірі 33 232,10 грн (платіжне доручення № 013331 від 08.04.2019 на суму 33 232,10 грн.).

Відтак позивач має право на компенсацію виплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 193 152, 52 грн на підставі статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону № 85/96-ВР з осіб, відповідальних за завдані збитки.

Правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачами, в зв`язку із виплатою на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої сторони у деліктному зобов`язанні.

Для правильного вирішення питання щодо стягнення у порядку суброгації (відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування», статті 993 Цивільного кодексу України) суми шкоди, завданої внаслідок ДТП, важливим є встановлення особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

За приписами пункту 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди містяться у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Водночас, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування завданої шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, вини особи, яка заподіяла шкоду. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Обов`язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків. При цьому, відсутність своєї вини доводить особа, яка завдала шкоди (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України).

Суд, враховуючи наявні в матеріалах справи докази (лист № 6226/015/51/-2019 від 02.2019 Оболонське управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, висновок Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві від 05.02.2019), приходить до висновку про те, що настання страхового випадку 01.02.2019 відбулось саме внаслідок падіння із даху будинку №7, корпус 1 по вулиці Оболонська Набережна в місті Києві брили льоду на автомобіль марки "Land Rover Range Rover Evoque", державний номерний знак НОМЕР_1 , належний третій особі-1, внаслідок чого автомобіль було пошкоджено.

Так, відповідачами в цій справі, а відтак особами, відповідальними за заподіяння шкоди позивачем визначено ОСББ «Оболонська 7'Я» та ТОВ «МЖК «ОБОЛОНЬ-КОМФОРТ».

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна (стаття 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).

Згідно із статтею 12 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління.

За рішенням загальних зборів функції з управління багатоквартирним будинком можуть бути передані (всі або частково) управителю або асоціації.

Об`єднання самостійно визначає порядок управління багатоквартирним будинком та може змінити його у порядку, встановленому цим Законом та статутом об`єднання.

Якщо функції з управління багатоквартирним будинком за рішенням загальних зборів об`єднання передано управителю, відносини з управління регулюються договором, укладеним між об`єднанням і управителем, умови якого повинні відповідати умовам типового договору, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства (стаття 13 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).

На момент створення ОСББ «Оболонська 7'Я», статтю 11 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», яка передбачала, що об`єднання після набуття статусу юридичної особи приймає на власний баланс весь житловий комплекс, Законом України від 14.05.2015 №417-VIII виключено.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (в редакції Закону чинній на момент створення відповідача) управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

Водночас, відповідь Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації № 107-7154 від 03.08.2020 (арк. справи 119) містить інформацію, що «… балансоутримувачем житлового будинку № 7, в тому числі корпус 1, на Оболонській набережній, до створення в ньому об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, визначено ТОВ «Експлуатаційна компанія».

Згідно бази даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України в будинку №7 на Оболонській набережній 01.07.2016 зареєстровано об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оболонська 7'Я» (ОСББ «Оболонська 7'Я» , ідентифікаційний код 40616787)».

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідь Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації не містить беззаперечної інформації про належність ОСББ «Оболонська 7'Я» статусу балансоутримувача будівлі на вулиці Оболонська Набережна 7, корп. 1, інших доказів, які підтверджували статус відповідача-1, як балансоутримувача зазначеної будівлі матеріали справи не містять.

Разом з тим, 09.11.2017 Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (№ 2189-VIII від 09.11.2017).

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 1 травня 2019 року, крім:

статті 1, частини першої статті 2, статей 3 - 7, 9, 11, 12, частини другої статті 26, статей 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), частини другої статті 2, частин третьої та четвертої статті 8, частин другої та третьої статті 10, статті 15, частин першої, третьої та п`ятої статті 16, статті 18, частини п`ятої статті 28, пунктів 2, 3 1, 6, підпункту 1, підпункту "б" підпункту 2, підпунктів 5 та 11 пункту 8 цього розділу, які вводяться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом;

частини третьої статті 11, абзаців першого та другого частини п`ятої статті 18, які вводяться в дію з 1 січня 2019 року.

Визнано таким, що втратив чинність, Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., N 47, ст. 514 із наступними змінами) з дня введення в дію цього Закону, крім норм, що регулюють надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, управління будинком, спорудою або групою будинків, ремонту приміщень, будинків, споруд, які втрачають чинність через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом.

Слід зауважити, що відповідно до норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (№ 1875-IV від 24.06.2004) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником (стаття 19 Закону.)

Водночас, за приписами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (№ 2189-VIII від 09.11.2017), що діяли під час виникнення спірних правовідносин, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг (стаття 6 Закону).

Такого учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг (суб`єкта) як балансоутримувач Законом № 2189-VIII від 09.11.2017 не передбачено.

Згідно статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (зараз і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги; управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

Права та обов`язки виконавця комунальної послуги та управителя багатоквартирного будинку визначені у частинах 3 та 4 статті 8 Закону № 2189-VIII від 09.11.2017, а саме:

управитель багатоквартирного будинку має право:

1) вимагати від споживача дотримання вимог правил експлуатації жилих приміщень та прибудинкової території, санітарно-гігієнічних правил і правил пожежної безпеки, інших нормативно-правових актів у сфері комунальних послуг;

2) вимагати від споживача своєчасного проведення робіт з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з експлуатацією спільного майна, що виникли з вини споживача, або відшкодування вартості таких робіт;

3) отримувати компенсацію за надані відповідно до закону окремим категоріям громадян пільги та нараховані субсидії з оплати житлових послуг;

4) отримувати інформацію від споживачів про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором;

5) за рішенням співвласників багатоквартирного будинку надавати в оренду, встановлювати сервітут щодо спільного майна багатоквартирного будинку;

6) доступу до приміщень, будинків і споруд для ліквідації аварій, усунення неполадок, що виникли у санітарно-технічному та інженерному обладнанні, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів у порядку, визначеному законодавством і договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком;

7) вести претензійно-позовну роботу у разі виникнення заборгованості за надані послуги в порядку і строки, встановлені законом та/або договором;

8) утворювати системи управління якістю та проводити їх сертифікацію відповідно до національних або міжнародних стандартів акредитованими органами із сертифікації;

9) у випадках та порядку, передбачених договором, припинити/призупинити надання послуг у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі.

Управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний:

1) забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг;

2) від імені співвласників багатоквартирного будинку вживати заходів для забезпечення захисту спільного майна багатоквартирного будинку від протиправних посягань та стягнення з осіб, винних у знищенні, пошкодженні або викраденні спільного майна, відшкодування завданих збитків;

3) вести і зберігати технічну та іншу встановлену законом та/або договором документацію багатоквартирного будинку;

4) інформувати співвласників багатоквартирного будинку про необхідність капітального ремонту (заміни) спільного майна багатоквартирного будинку;

5) у разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку відповідного рішення від імені, в інтересах та за рахунок співвласників укладати з виконавцями комунальних послуг договори про надання таких послуг, забезпечувати виконання умов договорів та контроль якості цих послуг;

6) укласти з виконавцем послуги з постачання електричної енергії договір про постачання електричної енергії для освітлення місць загального користування, живлення ліфтів та забезпечення функціонування іншого спільного майна багатоквартирного будинку, забезпечувати виконання умов цього договору та контроль якості цих послуг;

7) за рішенням співвласників багатоквартирного будинку та в межах виділених ними коштів організовувати виконання та виступати замовником робіт з капітального ремонту (заміни) спільного майна багатоквартирного будинку;

8) у разі прийняття відповідного рішення співвласниками багатоквартирного будинку приймати на банківський рахунок, відкритий для розрахунків за окремим багатоквартирним будинком для цієї мети, внески на проведення капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку, орендну плату і плату за сервітути та забезпечувати проведення відповідних розрахунків, а також на запит будь-якого співвласника багатоквартирного будинку, який перебуває в його управлінні, надавати інформацію про рух коштів на відповідному рахунку;

9) вести окремий облік доходів і витрат за кожним багатоквартирним будинком, що перебуває в його управлінні, та забезпечувати співвласникам багатоквартирного будинку вільний доступ до такої інформації щодо їхнього будинку у порядку, визначеному договором;

10) щороку звітувати перед споживачами про виконання кошторису витрат та подавати кошторис витрат на поточний рік споживачам на погодження.

За згодою сторін договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком також може бути передбачено інші права та обов`язки управителя багатоквартирного будинку.

Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України 17 травня 2005 року № 76 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за № 927/11207 (далі - Правила) визначають порядок надання послуг з утримання будинків і прибудинкових територій: забезпечення нормального функціонування жилих будівель та прибудинкових територій протягом усього періоду їх використання за призначенням; проведення єдиної технічної політики в житловій сфері, що забезпечує виконання вимог чинних нормативів з утримання, поточного і капітального ремонту та реконструкції жилих будинків та прибудинкових територій.

Відповідно до Правил, балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Управитель - особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд (далі - управління будинком) і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору.

Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Згідно з пунктом 1.5. Правил утримання житлового фонду передбачає виконання робіт, передбачених наказом Держжитлокомунгоспу України від 10.08.2004 № 150 «Про затвердження Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень будинків, споруд», зареєстрованим у Мін`юсті України 21.08.2004 за № 1046/9645 (із змінами).

До вказаного переліку послуг пунктом 1.1.8.6. віднесено скидання з дахів та покрівель снігу та льоду.

Відповідач-1, заперечуючи проти позову зазначає, що обов`язок по відшкодуванню шкоди має бути покладений на відповідача-2, який відповідно до договору № 1/ОН7 від 01.05.2018 є управителем будинку на вулиці Оболонська Набережна 7.

Суд, дослідивши умови вказаного договору, приходить висновку про таке.

Так, як убачається з матеріалів справи (т.1. а.с.97-109) 01.05.2018 між відповідачем-1 (замовник) та відповідачем-2 (виконавець) укладено договір №1/ОН7, відповідно п.1.3. якого виконавець приймає на себе зобов`язання забезпечити комплекс заходів (послуг та робіт) для ефективного обслуговування об`єкту замовника, відповідно до умов даного договору, а замовник, в свою чергу, приймає на себе зобов`язання прийняти та оплатити належним чином виконані роботи на надані послуги.

Пунктом 1.1. договору визначена наступні терміни:

· об`єкт - житловий комплекс, а саме - житловий будинок (з вбудованими-прибудованими приміщеннями, з прибудинковою територією), на якому здійснюється надання послуг та виконання робіт виконавцем розташований за адресою: місто Київ, Оболонська набережна, будинок 7.

· роботи та послуги - під роботами і послугами, які виконуватимуться виконавцем відповідно до умов даного договору, сторони розуміють повний спектр робіт та послуг, зазначених в додатку №1, порядок надання яких регулюється додатками №2, №3, №4, №5.

· ППР- планово-профілактичні роботи.

· Додаткові роботи та послуги - під додатковими роботами та послугами сторони розуміють роботи та послуги, що можуть надаватися виконавцем, але не входять в кошторисну вартість згідно додатку №1.

Згідно із п.1.3. замовник самостійно здійснює управління об`єктом, з залученням на договірній основі виконавця.

Відповідно до п.1.4. розширення переліку робіт (додаткової роботи) та/або послуги чи зміна їх вартості встановлюється за домовленістю сторін шляхом укладення відповідної додаткової угоди до цього договору.

Загальна вартість робіт та послуг, які підлягають оплаті за звітний місяць, визначена за домовленістю сторін та вказана в додатку №1. Замовник не пізніше останнього робочого дня поточного місця сплачує вартість наданих послуг у відповідності до акту наданих робіт та послуг на розрахунковий рахунок виконавця (п.п.3.2., 3.2.1.).

Згідно із п.3.3. договору замовник за відсутності письмових заперечень (претензій та/або зауважень) зобов`язаний підписати акт приймання-передачі виконаних робіт протягом 3 банківських днів з моменту його отримання.

Також у пункті 2.4.1. сторони передбачили, що замовник має право відмовитись від прийняття наданих послуг, якщо ці послуги не відповідають умовам договору і вимагати від виконавця відшкодування збитків, якщо вони виникли внаслідок невиконання або неналежного виконання виконавцем взятих на себе обов`язків за цим договором.

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін. Договір укладено терміном з 01.05.2018 по 01.05.2019. У випадку, якщо жодна із сторін за 30 календарних днів до дати закінчення договору письмово не повідомить іншу сторону про бажання розірвати договір, він (договорі) вважається пролонгованим на наступний календарний рік (п.п.8.1., 8.2., 8.3. договору).

Відповідно до актів надання послуг №6 від 31.01.2019 та №34 від 28.02.2019 виконавцем були надані, а замовником прийняті послуги з комплексного обслуговування будинку по вул. Оболонська Набережна, 7 за січень і лютий 2019 року (т.3 а.с.48-49). Вказані акти підписані сторонами без заперечень та зауважень, а також оплачені замовником, що підтверджується виписками АТ КБ «ПриватБанк» за 24.01.2019 та 25.02.2019 (т.3, а.с.51-52).

Згідно додаткової угоди від 31.07.2019 сторони домовилася про те, що з 31.07.2019 розривають договір №1/ОН7 від 01.05.2018 (т.3. а.с.50).

Нормами Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» закріплено, що ОСББ створюється власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна й управління, утримання й використання спільного майна.

У статті 12 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», яка присвячена питанню управління багатоквартирним будинком, зазначено: управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління.

Отже, ОСББ, виходячи зі своєї юридичної природи та функцій, може здійснювати управління багатоквартирним будинком самостійно, без залучення третіх осіб.

Водночас за рішенням загальних зборів співвласників функції з управління багатоквартирним будинком можуть бути передані (усі або частково) управителю (ч. 2 ст. 12 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).

Залучення управителя для управління багатоквартирним будинком - це добровільне рішення співвласників.

Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» установлено: обрання та відкликання управителя, затвердження та зміна умов договору з управителем належить до виключної компетенції загальних зборів співвласників багатоповерхівки.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.

Разом з тим матеріали справи не містять рішення загальних зборів ОСББ «Оболонська 7'Я» про обрання управителя будинку та затвердження умов договору з ним.

Так, відповідно до п.1 розділу ІІ статуту ОСББ «Оболонська 7'Я», затвердженого рішенням загальних зборів протокол №2 від 13.09.2016 (надалі - статут) метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим статутом.

Згідно із п.3 розділу ІІ статуту завданням та предметом діяльності об`єднання є:

· забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном;

· забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території;

· сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами;

· забезпечення виконання співвласниками своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Відповідно до п.3 розділу ІІ статуту завданням та предметом діяльності об`єднання є, зокрема, управління, утримання, збереженні і використання спільного майна об`єднання, для сприяння власникам квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку використання їх власного майна.

Окрім того, відповідно до п.1.3. договору №1/ОН7 від 01.05.2018 замовник (відповідач-1) самостійно здійснює управління об`єктом.

Згідно з ч.1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг, одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не установлено договором.

Отже, враховуючи, що укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2 договором за свою правовою природою є договором з надання окремих видів робіт та послуг, а не договором з управління багатоквартирним будинком, а замовником відповідних послуг виступає саме відповідач-1, тобто саме відповідач-1 є замовником відповідних житлово-комунальних послуг для обслуговування будинку і на якого як законом, так і статутом, покладено зобов`язання щодо належності такого утримання і контролю щодо належності такого утримання, а виконання свого обов`язку щодо належності такого утримання і контролю щодо належності такого утримання не може бути покладено при відшкодуванні збитків в контексті спірних правовідносин учасників спору, на іншу особу, в даному випадку відповідача-2.

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до підписаних актів надання послуг №6 від 31.01.2019 та №34 від 28.02.2019 відповідачем-1 були прийняті надані відповідачем-2 послуги з комплексного обслуговування будинку по вул. Оболонська Набережна, 7 за січень і лютий 2019 року без заперечень та зауважень, а також оплачені відповідачем-1, що свідчить про те, що відповідачем-1 були прийняті надані послуги за договором №1/ОН7 від 01.05.2018 без зауважень.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що саме відповідач-1 є особою відповідальною за відшкодування нанесених збитків.

За вказаних обставин, оскільки матеріалами справи підтверджується склад цивільного правопорушення, а саме, шкода завдана майну - автомобілю «Land Rover Range Rover Evoque», державний номерний знак НОМЕР_1 , протиправна поведінка відповідача-1, що полягала в невиконанні своїх обов`язків щодо забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою (саме в результаті невиконання своїх обов`язків відповідачем-1 була спричинена шкода автомобілю), та вина відповідача-1, відсутність якої останнім не доведена.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

Підсумовуючи вищенаведене, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем-1 не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача-1 на користь позивача 193 152, 52 грн збитків.

Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на відповідача-1.

Що стосується клопотання відповідача-2 про стягнення з позивача на його користь 7 500, 00 грн витрат на правову допомогу, суд зазначає таке.

Згідно із статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом з тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, у розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Отже, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі статтею 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні ЄСПЛ "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу відповідачем-2 долучено до матеріалів справи копію договору №17/06 про надання правничої допомоги від 17.06.2021, з додатковою угодою №1 від 17.06.2021, що укладені з адвокатом Вербицьким Я.В., копію довіреності від 11.06.2021 на ім`я адвоката Вербицького Я.В., копії актів прийому-передачі наданих послуг №1 від 23.06.2021 на суму 2 500, 00 грн, №2 від 31.08.2021 на суму 2 500, 00 грн, №3 від 26.10.2021 на суму 2 500, 00 грн та копії платіжних доручень №4275 від 23.06.2021, №4426 від 09.06.2021, №4502 від 26.10.2021 про сплату послуг за вказаними актами.

Судом враховано, що позивачем не було подано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на правничу допомогу в заявленому відповідачем-2 розмірі.

Беручи до уваги підтвердження відповідачем-2 правового статусу адвоката, надання доказів фактичного надання правничої допомоги на підставі договору, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, суд дійшов висновку, що понесені відповідачем-2 судові витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 7 500, 00 грн підлягають стягненню з позивача.

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Оболонська 7'я" (04211, місто Київ, Оболонська Набережна, будинок 7, ідентифікаційний код 40616787) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (03049, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 25, ідентифікаційний код 23510137) збитки в розмірі 193 152 (сто дев`яносто три тисячі сто п`ятдесят дві) грн 52 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 897 (дві тисячі вісімсот дев`яносто сім) грн. 29 коп.

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (03049, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 25, ідентифікаційний код 23510137) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МЖК «ОБОЛОНЬ-КОМФОРТ» (04210, місто Київ, проспект Героїв Сталінграда, будинок 14 Н.П., ідентифікаційний код 34891776) 7 500 (сім тисяч п`ятсот) грн 00 коп. витрат на правову допомогу.

5. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

6. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 16.12. 2021.

Суддя Я.А.Карабань