РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.12.2021Справа № 910/13079/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛЬПЕ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОВТОР ЦЕНТР"

про стягнення 103 375,74 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВОЛЬПЕ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОВТОР ЦЕНТР" про стягнення 103 375,74 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.08.2021 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

07.10.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків, допущених при поданні до суду даного позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/13079/21, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Про розгляд справи відповідач був повідомлений належним чином ухвалою суду від 12.10.2021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №882.

Враховуючи вище наведене, суд прийшов до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

09.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВОЛЬПЕ" (експедитор, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕКОВТОР ЦЕНТР" (клієнт, відповідач) укладений договір надання транспортно-експедиційних послуг №1-04 (надалі - договір), відповідно до умов якого за дорученням клієнта, експедитор зобов`язується надати клієнту транспортно-експедиційні послуги, пов`язані з внутрішніми та міжнародними перевезеннями вантажів автомобільним транспортом за плату і за рахунок клієнта, відповідно до умов, погоджених сторонами в заявках, які є невід`ємною частиною даного договору (п. 2.2. договору).

За змістом пункту 2.3. договору, заявки регулюють взаємини сторін щодо кожного окремого доручення клієнта, якщо вони підписані і завірені фірмовими печатками з ідентифікаційним кодом з обох сторін. Факт виконання кожного міжнародного автомобільного перевезення, а також виконання розрахунків між сторонами підтверджується відповідним актом виконаних робіт.

Згідно із п. 4.1. договору, на кожне перевезення оформлюється заявка, яка складається в письмовій формі, підписується уповноваженою особою клієнта із проставлянням відбитка круглої печатки клієнта, і передається експедитору за допомогою факсимільного зв`язку та є невід`ємною частиною договору. Оригінал заявки невідкладно передається клієнтом експедитору шляхом відправлення на адресу місцезнаходження експедитора, вказану у даному договорі, або в інший спосіб, погоджений сторонами.

Відповідно до п. 6.1. договору, ціна договору складається із вартості наданих за договором послуг, яка обумовлюється сторонами в заявці, що є невід`ємною частиною цього договору, і коригується за фактично здійсненими обсягами перевезення та/або залежно від наявності додаткових документально підтверджених витрат експедитора, пов`язаних з виконанням даного договору, при підписанні акту приймання-передачі наданих послуг. Документи, що підтверджують фактично здійснені обсяги перевезення та наявність додаткових витрат експедитора, є визначальними при визначенні вартості послуг в акті приймання-передачі наданих послуг.

Остаточні розрахунки між сторонами з урахуванням положень пункту 6.1. даного договору здійснюються на підставі акту наданих послуг протягом 7 банківських днів з моменту отримання оригіналів повного комплекту документів, якщо інше не обумовлено в заявці (п.6.5. договору).

Пунктом 11.1. договору визначено, що даний договір набирає сили з моменту підписання і діє до 31.12.2022 року або до повного виконання сторонами прийнятих на себе обов`язків.

Згідно із Заявки №1-08/04/21 від 13.04.2021 відповідач доручив, а позивач взяв на себе зобов`язання надати транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажу по міжнародному сполученню за маршрутом Італія - Україна.

За умовами Заявки №1-08/04/21 від 13.04.2021 вартість перевезення і порядок розрахунків становить: 3000 євро по курсу НБУ на день митного очищення, б/г розрахунок по оригіналам документів 2-3 дні; дата і час завантаження: 13-14.04.2021.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідно до Заявки №1-08/04/21 від 13.04.2021 на виконання послуг до договору №1-04 від 09.04.2021 позивачем були надані відповідачу транспортно-експедиторські послуги на загальну суму 101 103,00 грн., що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною CMR №1032303.

Позивачем виставлено відповідачу рахунок на оплату №399 від 22.04.2021 на суму 101 103,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, на виконання умов договору надання транспортно-експедиційних послуг №1-04 від 09.04.2021 та Заявки на перевезення №1-08/04/21 від 13.04.2021, позивач надав відповідачу послуги з перевезення міжнародного сполучення по маршруту Італія - Україна, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №1032303.

На виконання умов договору позивачем складено Акт надання послуг №399 від 22.04.2021 на суму 101 103,00 грн.

06.10.2021 позивач надіслав на адресу відповідача, Акт надання послуг №399 від 22.04.2021 та рахунок на оплату таких послуг, що підтверджується накладною №812 та поштовою квитанцією №812 від 06.10.2021.

Матеріали справи не містять доказів відповіді відповідача на претензію позивача чи сплати заборгованості.

У зв`язку із неналежними виконанням відповідачем зобов`язань за договором позивач звернувся до суду з даними позовом про стягнення основного боргу у сумі 101 103,00 грн., а також нарахованих внаслідок прострочення грошового зобов`язання інфляційних втрат у сумі 1516,54 грн., 3% річних у сумі 756,20 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Як підтверджено матеріалами справи між сторонами узгоджено заявку №1-08/04/21 від 13.04.2021 на виконання послуг до договору №1-04 від 09.04.2021, відповідно до умов якої позивач взяв на себе зобов`язання здійснити перевезення по маршруту Італія - Україна.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Надання позивачем послуг відповідачу на виконання умов договору надання транспортно-експедиційних послуг №1-04 від 09.04.2021 та Заявки №1-08/04/21 від 13.04.2021 на загальну суму 101 103,00 грн. підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (СМR) №1032303.

Акт надання послуг №399 від 22.04.2021 та рахунок на оплату №399 від 22.04.2021 на суму 101 103,00 грн. були надіслані відповідачу, що підтверджується накладною №812 та поштовою квитанцією №812 від 06.10.2021.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В Заявці №1-08/04/21 від 13.04.2021 сторони погодили, що оплата за послуги перевезення здійснюється відповідачем по оригіналам документів 2-3 дні.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що 06.10.2021 позивач надіслав на адресу відповідача документи, що підтверджується накладною №812 та поштовою квитанцією №812 від 06.10.2021.

Проте, відповідач не надав позивачу письмову мотивовану відмову від підписання даного акту надання послуг. Доказів у спростування даної обставини відповідачем суду не надано.

Таким чином, вищевказаний Акт надання послуг №399 від 22.04.2021 є погоджений сторонами, а тому у відповідача наявна заборгованість за надані позивачем послуги в розмірі 101 103,00 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджується невиконане зобов`язання за договором у сумі 101 103,00 грн., доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано.

У зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання позивачем нараховані: інфляційних втрат у сумі 1516,54 грн., 3% річних у сумі 756,20 грн.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Статтею 253 Цивільного кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Остаточні розрахунки між сторонами з урахуванням положень пункту 6.1. даного договору здійснюються на підставі акту наданих послуг протягом 7 банківських днів з моменту отримання оригіналів повного комплекту документів, якщо інше не обумовлено в заявці (п.6.5. договору).

За умовами Заявки №1-08/04/21 від 13.04.2021 сторонами погоджено розрахунок по оригіналам документів 2-3 дні.

Клієнт оплачує послуги експедитора на підставі погодженої сторонами заявки, згідно виставленим рахунком (п. 6.4. договору).

Матеріалами справи підтверджується, що позивач направив відповідачу акт надання послуг №399 від 22.04.2021 та рахунок на оплату №399 від 22.04.2021 на суму 101 103,00 грн. лише 06.10.2021, що вбачається з накладною №812 та поштовою квитанцією №812 від 06.10.2021.

Разом з цим, як вбачається з здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, такі нарахування здійснюються позивачем за період з травня 2021 року по червень 2021 року - інфляційні втрати та з 21.04.2021 по 20.07.2021 - 3% річних, в той час як нарахування інфляційних втрат та 3% річних повинно здійснюватися протягом 2-3 днів з моменту отримання документів.

З огляду на приписи ст. 253 ЦК України та враховуючи визначені у заявці строки оплати, суд відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат в межах визначеного позивачем періоду.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обставин наведених позивачем у позові відповідач належними та достатніми доказами не спростував.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд задовольняє частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛЬПЕ".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5500,00 грн.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, окрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Згідно із ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 23.04.2020 між позивачем (клієнт) та адвокатом Драган Я.С. був укладений договір про надання правової (правничої) допомоги №23-04/20, за умовами якого виконавець (Адвокат) зобов`язується надати клієнту усіма законними методами та способами правову (правничу) допомогу із усіх питань з приводу здійснення клієнтом його діяльності, у справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову (правничу) допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором або додатковими угодами до нього (п. 1.1. договору).

Згідно із актом приймання-передачі наданих послуг №8 від 20.07.2021, загальна вартість наданих послуг за договором №23-04/20 від 23.04.2020 становить 5500,00 грн.

Позивач сплатив на користь адвоката Драган Я.С. грошові кошти в розмірі 5500,00 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку.

При цьому, судом враховано, що відповідачем не було подано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі. Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами відповідачем не заявлялось.

З огляду на наведене, витрати на правову допомогу адвоката, згідно із приписів ст. 129 ГПК України, підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 5 379,09 грн.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОВТОР ЦЕНТР" (04053, місто Київ, КИЯНІВСЬКИЙ ПРОВУЛОК, будинок 3-7, приміщення П-9А, ідентифікаційний код 40827881) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛЬПЕ" (03022, місто Київ, вулиця ВАСИЛЬКІВСЬКА, будинок 30, офіс 304, ідентифікаційний код 40233687) основний борг у сумі 101 103,00 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 5 379,09 грн та судовий збір у розмірі 2 220,09 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Дата складення повного тексту рішення: 21.12.2021.

Суддя О.В. Гулевець