РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.12.2021Справа № 910/17092/21

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування»

до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»

про стягнення 40 504,18 грн,

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Пасічнюк С.В.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування» (далі - позивач, ПРАТ «СК «Альфа Страхування») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - відповідач, ТДВ СК «Альфа - Гарант») про стягнення 40 504,18 грн матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації).

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПРАТ «СК «Альфа Страхування» на підставі Договору добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 046.1544299.714 від 30.03.2020, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, сплачено суму страхового відшкодування, а тому до позивача, відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування», перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант», позивачем заявлено до відповідача позов про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 40 504,18 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.11.2021 позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/17092/21, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі № 910/17092/21.

В матеріалах справи наявні докази отримання позивачем та відповідачем ухвали Господарського суду міста Києва від 01.11.2021 про відкриття провадження у справі № 910/170928/21.

09.11.2021 через відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов лист № 9-02/40425 від 09.11.2021 у відповідь на запит суду з інформацією про страхове покриття за полісом № ЕР/201458230.

01.12.2021 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі.

01.12.2021 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Судом визначено вірне повне найменування відповідача (Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант») відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, відзив на позовну заяву та додані до них докази, а також докази надані Моторним (транспортним) страховим бюро України на запит суду.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на вимогу своїх заперечень, та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

30.03.2020 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Альфа Страхування» (позивач, страховик) та юридичною особою - Акціонерним товариством «КРЕДОБАНК» (страхувальник) був укладений Договір добровільного страхування ризиків, пов?язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 046.1544299.714 (далі - договір страхування).

Згідно з договором страхування у позивача був застрахований автомобіль «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Строк дії договору страхування визначений з 00:00 год. 08.04.2020 по 24:00 год 07.04.2021.

12.02.2021 на вулиці Верхній Вал в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 . Наведене підтверджується наявною в матеріалах справи Відповіддю від НПУ № 974886.

Згідно постанови Подільського районного суду міста Києві від 09.04.2021 у справі № 758/2294/21 дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_2 п. 13.1, 2.3Б Правил дорожнього руху України. Зазначеною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , застрахований позивачем - Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Альфа Страхування».

Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно ремонтної калькуляції № anga121054 від 16.03.2021 та рахунку ФОП Ритко Д.В. № НОМЕР_3 від 16.03.2021 становить 99 741,70 грн (далі - ремонтна калькуляція № anga121054 від 16.03.2021, рахунок № НОМЕР_3 від 16.03.2021).

Вартість робіт та запчастин, необхідних для проведення відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно наряду-замовленню ФОП Ритко Д.В. № НОМЕР_4 від 30.04.2021, який має юридичну силу акту виконаних робіт, становить 98 741,67 грн (далі - наряд-замовлення № 123045793/122137802 від 30.04.2021).

Відповідно до Звіту № 12755 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, складеного оцінювачем ОСОБА_4 14.09.2021, вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження, становить 104 376,32 грн (далі - звіт № 12755 від 14.09.2021).

За страховим випадком (ДТП) згідно складеного страхового акту № 0248.206.21.01 від 29.03.2021 по договору страхування та розрахунку страхового відшкодування до нього було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 98 741,70 грн, виплата якого підтверджується позивачем наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 13420 від 02.04.2021.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування», або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене.

В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував його майно (автомобіль). В п. 1.1, 1.4, 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин по страховому випадку, що настав 12.02.2021) наведені визначення наступних термінів:

- страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу;

- особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду;

- забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України (визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Стаття 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надає визначення поняття «шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого». Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана:

з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до полісу № ЕР/201458230, судом встановлено, що транспортний засіб, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди застрахованому у позивача транспортному засобу, взято на страхування Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (відповідачем), ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну визначений в сумі 130 000,00 грн., строк дії полісу встановлений з 06.10.2020 по 05.10.2021.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що ОСОБА_2 керував автомобілем «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на законних підставах.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля, застрахованого у позивача, відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в межах, передбачених полісом № ЕР/201458230, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

По матеріалам справи судом встановлено, що фактичні витрати позивача по виплаті страхового відшкодування не перевищують розмір збитку, завданого транспортному засобу, пошкодженому у ДТП, що визначений нарядом-замовленням № 123045793/122137802 від 30.04.2021, звітом № 12755 від 14.09.2021, страховим актом № 0248.206.21.01 від 29.03.2021, розрахунком страхового відшкодування до нього та платіжним дорученням № 13420 від 02.04.2021.

Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що була дійсною на момент виникнення спірних правовідносин) виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою № 0248/2021 від 12.04.2021 про виплату страхового відшкодування в порядку регресу, відповідно до якої просив відповідача здійснити відшкодування в порядку регресу у розмірі 98 741,70 грн.

По матеріалам справи судом встановлено, що 12.07.2021 відповідач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 55 637,52 грн.

Положеннями Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст. 12) передбачена можливість встановлення франшизи при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, розмір якої при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що франшиза за полісом № ЕР/201458230 становить 2 600,00 грн.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги позивача про стягнення 40 504,18 грн складаються з різниці між фактично сплаченим позивачем страховим відшкодуванням - 98 741,70 грн, за вирахуванням часткової виплати відповідачем страхового відшкодування в розмірі 55 637,52 грн та франшизи за полісом № ЕР/201458230 в розмірі 2 600,00 грн (98 741,70 грн - 55 637,52 грн - 2 600,00 грн = 40 504,18 грн).

Матеріали справи містять відзив відповідача, поданий 01.12.2021 через відділ діловодства суду.

В основу заперечень відповідача покладене твердження про те, що відповідач на підставі пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому законодавством.

З огляду на зазначене, відповідач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер-Консалт» із заявою на виконання автотоварознавчого дослідження пошкодженого автомобіля з метою визначення вартості матеріального збитку, завданого внаслідок його пошкодження у спірній ДТП.

За наслідками проведення автотоварознавчого дослідження було складено Висновок автотоварознавчого дослідження № ЦВ/21/2140-3274809,20732 від 18.05.2021, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 58 237,52 грн (далі. - висновок № ЦВ/21/2140-3274809,20732 від 18.05.2021).

За страховим випадком (ДТП) згідно складеного страхового акту № ЦВ/21/2140 від 12.07.2021 та розрахунку страхового відшкодування в порядку суброгації (регресу) до нього відповідачем було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 55 637,52 грн (58 237,52 грн (вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно висновку № ЦВ/21/2140-3274809,20732 від 18.05.2021) - 2 600,00 грн (франшиза за полісом № ЕР/201458230) = 55 637,52 грн), виплата якого підтверджується відповідачем наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 18419 від 12.07.2021.

Відповідач вважає, що Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» виконало свій обов?язок щодо визначення розміру завданого збитку та виплати страхового відшкодування відповідно до отриманих документів та вимог чинного законодавства України.

Дослідивши матеріали справи, суд відхиляє заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до підпункту д) п. 1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика) Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ.

При цьому суд зазначає, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, у якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, яку необхідно витратити на відновлення транспортного засобу.

Норма ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Суд зазначає, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Суд зазначає, що проведення оцінки завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом №142/5/2092 від 24.11.2003 Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 1074/8395.

Відповідно до п. 7.38 вказаної Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників колісних транспортних засобів, строк експлуатації яких не перевищує:

5 років - для легкових колісних транспортних засобів виробництва країн СНД;

7 років - для інших легкових колісних транспортних засобів.

3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД;

4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів;

5 років - для мототехніки.

Згідно з п. 1.6 вищевказаної Методики строк експлуатації - це період часу від дати виготовлення колісного транспортного засобу до дати його оцінки.

Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого автомобіля «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , вбачається, що рік випуску автомобіля - 2017, а отже, станом на дату дорожньо-транспортної пригоди (04.05.2021 року) строк експлуатації означеного автомобіля не перевищував 7 років.

Пунктом 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів визначено, що винятком, стосовно використання зазначених вище вимог є, зокрема, випадок якщо колісні транспортні засоби експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний) та якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.

Суд зазначає, що доказів існування обставин, які є винятковими відповідно до п. 7.39 Методики, стосовно застрахованого позивачем автомобіля матеріали справи не містять.

Отже, з наявних в матеріалах справи документів судом не встановлено наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , при визначенні розміру страхового відшкодування.

При визначенні розміру заподіяної шкоди у даному випадку суд виходить із вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , визначеного нарядом-замовленням № 123045793/122137802 від 30.04.2021.

Так, у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 року у справі № 922/4013/17 зроблено висновок, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суд, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинен виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Враховуючи вищезазначене, суд приймає в якості належних та допустимих доказів надані позивачем наряд-замовлення № 123045793/122137802 від 30.04.2021 та платіжне доручення № 13420 від 02.04.2021 на підтвердження розміру матеріального збитку.

За встановлених обставин, до виплати із страховика, яким застраховано відповідальність особи, яку визнано винною у ДТП, належить сума в розмірі 40 504,18 грн (98 741,70 грн (вартість відновлювального ремонту, визначену нарядом-замовленням № 123045793/122137802 від 30.04.2021, звітом № 12755 від 14.09.2021, страховим актом № 0248.206.21.01 від 29.03.2021, розрахунком страхового відшкодування до нього та платіжним дорученням № 13420 від 02.04.2021) - 55 637,52 грн (часткова виплата відповідачем страхового відшкодування) - 2 600,00 грн (франшиза за полісом № ЕР/201458230) = 40 504,18 грн).

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 40 504,18 грн страхового відшкодування підлягає задоволенню в повному обсязі.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про виконання ним зобов`язання зі сплати страхового відшкодування в повному обсязі.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 2 270,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та повне задоволення позову, судовий збір у сумі 2 270,00 грн покладається на відповідача.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат позивачем було подано Договір № 8/2021 про надання правової допомоги від 06.04.2021, укладений між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Альфа Страхування» (клієнт, позивач) та Адвокатом Дмітрієвим Русланом Ігоровичем (адвокат), та Договір № 1 від 02.08.2021 про внесення змін до Договору № 8/2021 про надання правової допомоги від 06.04.2021.

Проаналізувавши умови укладеного Договору № 8/2021 про надання правової допомоги від 06.04.2021, судом встановлено, що згідно п. 4.2 вказаного Договору гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами та зазначені в Додатку 1 до цього Договору, та сплачуються клієнтом адвокату на підставі рахунку на оплату, форма якого є вільною та не затверджується сторонами.

Підставою для сплати гонорару є рахунок на оплату, наданий адвокатом (п. 4.7 Договору).

Судом встановлено, що 02.08.2021 сторони підписали Договір № 1 про внесення змін до Договору № 8/2021 про надання правової допомоги від 06.04.2021, яким погодили перелік та вартість послуг, що надаються адвокатом.

Відповідно до п. 4.6 Договору факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг. Оплата послуг адвоката клієнтом та належне надання адвокатом клієнту замовлених послуг підтверджується обопільним підписанням сторонами акту приймання-передачі послуг з надання правової допомоги (п. 4.9 Договору).

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що вони не містять доказів на підтвердження обсягу наданих послуг з надання правової допомоги, доказів надання таких послуг, а також доказів на підтвердження їх вартості, оскільки позивачем не подано до суду ані рахунку на оплату, ані акту наданих послуг, ані платіжного доручення про сплату грошових коштів за надані послуги з надання правової допомоги.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Керуючись статтями 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (Україна, 01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26; ідентифікаційний код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» (Україна, 01011, місто Київ, вулиця Рибальська, будинок 22; ідентифікаційний код 30968986) 40 504,18 грн (сорок тисяч п?ятсот чотири гривні 18 коп.) страхового відшкодування та 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 22.12.2021.

Суддя Гумега О.В.