РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.12.2021Справа № 910/11521/19
за позовом фізичної особи - підприємця Крохмалюк Єлизавети Володимирівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Дочірнього підприємства "Техком"

про стягнення 858 933,56 грн

Суддя Зеленіна Н.І.

Секретар судового засідання Дарменко В.В.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом фізичної особи-підприємця Крохмалюк Є.В. до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова пошта" про стягнення заборгованості за договором суборенди у розмірі 858 933,56 грн, яка складається з 674 666,66 грн - суми заборгованості з орендної плати, 54 641,38 грн - пені, 45 780,08 грн - 3% річних, 83 845,44 грн - інфляційних витрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.09.2019 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 08.10.2019.

01.10.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог.

08.10.2019 через відділ діловодства суду від ДП "Техком" надійшли пояснення по суті спору.

08.10.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшли заперечення на відзив на позовну заяву.

Протокольною ухвалою суду від 08.10.2019 відкладено підготовче засідання на 05.11.2019.

Ухвалою суду від 05.11.2019 зупинено провадження у справі до вирішення справи №910/14223/19.

Ухвалою суду від 10.08.2021 поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 07.09.2021.

06.09.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли письмові пояснення по суті спору.

Протокольною ухвалою суду від 07.09.2021 відкладено підготовче засідання на 13.10.2021.

29.09.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог.

Протокольною ухвалою суду від 13.10.2021 прийнято до розгляду заяву про збільшення розміру позовних вимог та відкладено підготовче засідання на 27.10.2021.

Протокольною ухвалою суду від 27.10.2021 відкладено підготовче засідання на 03.11.2021.

27.10.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення.

27.10.2021 через відділ діловодства суду від третьої особи надійшли пояснення по суті спору.

Протокольною ухвалою суду від 03.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.12.2021.

У судовому засіданні 08.12.2021 суд заслухав вступне слово позивача, яка підтримувала позовні вимоги та представника відповідача, який заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні. У судовому засіданні суд заслухав пояснення третьої особи по суті спору.

08.12.2021 у судовому засіданні суд дослідив зібрані в матеріалах справи докази, заслухав пояснення представників сторін як щодо дослідження доказів, так і по суті позовних вимог та заперечень проти позову.

У судовому засіданні 08.12.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.02.2017 між ФОП Крохмалюк Є.В. (орендар) та ТОВ "Нова пошта" (суборендар) було укладено договір суборенди нежитлового приміщення №б/н, відповідно до умов якого орендар передає, а суборендар приймає, у строкове платне користування (суборенду) нежитлове приміщення загальною площею 191,3 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Закревського, 29.

Відповідно до п. 1.3 договору, приміщення передається суборендарю для цілей розміщення офісу/відділення та зберігання вантажу та/або для здійснення іншої підприємницької діяльності, передбаченої статутом суборендаря.

Пунктом 1.6 договору, зазначеним в п. 1.1 договору майном орендар користується на підставі договору оренди №10 від 20.01.2017, який укладено між орендарем та ДП "Техком".

Відповідно до п. 3.6-3.7 договору, Суборендар повертає орендарю приміщення, в день закінчення строку дії даного договору або дострокового припинення даного договору в стані не гіршому за той, що було зафіксовано в АПП1, з урахуванням нормального зносу. Приміщення вважається повернутим орендарю з моменту підписання сторонами АПП2 або акта про звільнення приміщення, складеного в порядку, встановленому в п. 3.8 договору.

Пунктом 3.8 договору передбачено, що якщо при поверненні приміщення одна із сторін даного договору буде безпідставно уникати підписання АПП2, сторона, яка повертає приміщення має право направити відповідний акт цінним листом з описом вкладення на адресу сторони, яка уникає підписання акту. В такому випадку приміщення вважається переданим належним чином, якщо сторона, яка підписала відповідний акт, протягом 10 робочих днів, з моменту надіслання АПП2, не отримає обґрунтованих пояснень стосовно не бажання підписувати АПП2 або підписаного АПП2 від іншої сторони. Під безпідставним уникненням, в рамках цього договору, розуміється така поведінка сторони договору, в результаті якої, вона протягом 10-ти робочих днів, з моменту надіслання такого акту іншою стороною, не надасть обґрунтованих пояснень та причин стосовно небажання підписувати відповідний акт та/або не направить іншій стороні підписаний АПП2.

Згідно п. 4.2 договору, за користування приміщенням суборендар щомісячно сплачує орендарю орендну плату у розмірі 50 000,00 грн, з урахуванням всіх передбачених законом податків.

Орендна плата розпочинає нараховуватися з дати підписання сторонами АПП1 та сплачується суборендарем по день фактичного повернення приміщення орендарю згідно АПП2 або акту про звільнення приміщення, складеного в порядку, встановленому п. 3.8 договору (п. 4.4 договору).

Пунктом 4.5 договору передбачено, що орендна плата сплачується суборендарем щомісячно авансом до 10 числа поточного місяця на підставі рахунку, що надається орендарем суборендарю до 01 числа поточного (розрахункового) місяця та за умови надання акту виконання робіт (надання послуг) за попередній місяць.

Відповідно до п. 7.1 договору, договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та скріплення їх печатками (в разі наявності) і діє протягом двох років. У випадку, якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії даного договору жодна із сторін не виявить бажання, шляхом направлення відповідного письмового повідомлення іншій стороні, припинити дію цього договору, він буде вважатися автоматично пролонгованим на тих самих умовах на наступні 11 календарних місяців.

31.01.2019 між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору, відповідно до умов якої, сторони домовилися продовжити термін дії договору на 2 місяці та викласти п 7.1 договору у наступній редакції: "договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та скріплення їх печатками (в разі наявності) та діє до 31.03.2019 року".

Згідно п. 2 додаткової угоди сторони домовилися встановити щомісячну суму орендної плати за користування приміщенням з 01.02.2019 та до кінця дії договору у розмірі 115 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у відповідача наявна заборгованість зі сплати орендної плати, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що позовні вимоги є безпідставні та необґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 774 ЦК України, передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов договору суборенди, орендар передав, а суборендар прийняв нежитлове приміщення, заг. площею 191,3 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Закревського, 29, що підтверджується актом приймання-передачі приміщення від 01.02.2017.

Частина 1 статті 759 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За домовленістю сторін у відповідному правочині встановлюються договірні строки з метою визначення сторонами за договором певного періоду у часі, у який мають бути виконані конкретні зобов`язання, визначені договором.

Додатковою угодою від 31.01.2019 сторони погодили, що строк дії договору встановлено до 31.03.2019.

Позивач, посилаючи на норми ст. 764 ЦК України, стверджує, що договір суборенди було продовжено, оскільки орендар не заперечував проти пролонгації договору, а суборендар продовжував користуватися майном після закінчення строку дії договору.

Відповідач заперечуючи проти пролонгації договору суборенди зазначає, що по-перше, у встановлений строк позивач відмовилася підписувати акт приймання-передачі майна, а по-друге строк дії договору оренди встановлено до 31.03.2019.

Як вбачається із матеріалів справи, додатковою угодою №1 до договору оренди №10 від 20.01.2017 встановлено, що договір оренди діє до 31.03.2019.

У подальшому, 30.04.2019 між сторонами договору оренди було укладено додаткову угоду №2, відповідно до умов якої, сторони дійшли згоди на підставі ст. 764 ЦК України поновити дію договору оренди на новий строк, та викласти п. 16.1 договору оренди у наступній редакції: "Цей договір укладено строком на 26 місяців і набуває чинності з 01.04.2019 та діє до 31.05.2021".

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження поновлення дії договору суборенди (як передбачено п. 11.2 договору суборенди) враховуючи, що строк дії договору оренди закінчився та був поновлений додатковою угодою та поширював свою дію на правовідносини орендодавця та орендаря, що виникли до моменту укладення додаткової угоди.

Із листа за вих. №9 від 25.03.2019 вбачається, що позивач визнає той факт, що договір суборенди закінчується 31.03.2019.

У матеріалах справи наявна копія претензії №1 від 01.06.2019, у якій позивачка зазначає, що строк дії договору закінчився 31.03.2019 та дія договору не була продовжена.

Відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України, сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Враховуючи, що між сторонами договору суборенди відсутня домовленість щодо продовження або поновлення строку дії договору суборенди, суборендар заперечує проти застосування до договору суборенди положень ст. 631 ЦКУ, а договір оренди не регулює правовідносини між сторонами договору суборенди, суд дійшов висновку, що строк дії договору суборенди закінчився 31.03.2019.

З огляду на зазначене, суд відхиляє доводи позивача, що договір суборенди було поновлено на підставі ст. 764 ЦК України.

Відповідач зазначає, що у визначений день (день закінчення строку дії договору) позивач не з`явилася для підписання акту приймання-передачі приміщення. Зустріч позивача із відповідачем була запланована на кінець квітня, однак на неї позивач не з`явилася. Фактично зустріч відбулася на початку травня, ключі від спірного приміщення були передані представнику позивача, однак акт зі сторони позивача підписаний не був.

Позивач факт відмови від підписання акту прийому-передачі майна не заперечує, однак письмових заперечень проти підписання акту прийому-передачі до матеріалів справи не додано.

Долучені до матеріалів справи роздруківки телефонних дзвінків та записи телефонних розмов не є належними та допустимими доказами, оскільки із наданих роздруківок неможливо встановити кому належать номера телефонів, зміст телефонних розмов, тощо; а зі змісту телефонних розмов неможливо ідентифікувати осіб, які спілкуються. З огляду на зазначене, суд критично оцінює такі докази.

У матеріалах справи наявна заява свідка ОСОБА_1 , у якій останній повідомив, що на час виникнення спірних правовідносин був відповідальним працівником відповідача, до компетенції якого відносилося питання зокрема щодо закриття відділення, яке було розташовано у спірному орендованому приміщення. Свідок повідомив, що в середині березня 2019 року ФОП Крохмалюк Є.В. була поінформована про наміри оперативного повернення приміщення та було запропоновано зустріч в кінці березня. На заплановану зустріч ФОП Крохмалюк Є.В. не з`явилася.

Також у матеріалах справи наявна заява свідка ОСОБА_2 , у якій останній повідомив, що у спірний період займав посаду керівника відділення, яке було розміщене у орендному приміщенні. 29.03.2021 спірне приміщення було звільнено та підготовлено до повернення ФОП Крохмалюк Є.В. На зустріч, яка була запланована на кінець березня ФОП Крохмалюк не з`явилася. При зустрічі на початку травня, за моєї участі та територіального менеджера ОСОБА_3., та ФОП Крохмалюк Є.В., остання відмовилася від підписання акту приймання-передачі та прийняття ключів. У подальшому ключі були повернуті.

У заяві свідка ОСОБА_3., останній повідомляє, що для передачі приміщення орендарю, в кінці квітня була призначена зустріч, на яку ФОП Крохмалюк Є.В. не з`явилася. На зустрічі, яка відбулася на початку травня, ФОП Крохмалюк Є.В. відмовилися підписувати акт приймання-передачі приміщення.

13.05.2019 відповідач направив позивачу засобами поштового зв`язку акт приймання-передачі приміщення.

Письмових заперечень щодо акту приймання-передачі приміщення матеріали справи не містять.

Частиною першою статті 785 ЦК України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Частиною першою статті 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

За змістом наведених норм, договір є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку дії договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору; а припинення договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 ЦК України, статей 283, 284, 286 ГК України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за ч. 2 ст. 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

Аналогічні висновки вкладені у постанові Верховного Суду від 19.04.2021 у справі №910/11131/19.

Враховуючи, що користування майном після припинення договору є неправомірним користуванням майно, вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився, суперечить змісту правовідносин за договором суборенди та регулятивним нормам ЦК України.

У свою чергу, орендар не може мати одночасно два обов`язки які суперечать один одному: сплачувати орендну плату за правомірне користування майном, і негайно повернути майно.

Невиконання наймачем передбаченого частиною 1 статті 785 ЦК України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до частини 2 статті 785 ЦК України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до ст. 614 ЦК України, для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 цього Кодексу, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Сулу від 11.04.2018 у справі №914/4238/15, від 24.04.2018 у справі № 910/14032/17 та від 09.09.2019 у справі №910/16362/18, від 13.12.2019 у справі №910/20370/17.

Разом з тим, неустойка за частиною 2 статті 785 ЦК України має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії Договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.

Обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення договору (до спливу строку дії договору оренди), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 ст. 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог ст. 614 ЦК України.

Отже, заявлені позивачем позовні вимоги, а саме стягнення орендної плати, а також нараховані на цю суму інфляційні витрати, 3% річних та пеня не відповідають правовому регулюванню, встановленому частиною 2 ст. 785 ЦК України, а тому задоволенню не підлягають.

Як встановлено ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 ст. 78 Господарського процесуального кодексу визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи і спростовані належним чином і у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 2, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця Крохмалюк Єлизавети Володимирівни до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" про стягнення 858 933,56 грн

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня підписання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили у порядку і строки, передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 22.12.2021.

Суддя Н.І. Зеленіна