ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2021 р. м. Київ Справа № 911/1908/21

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, за участю секретаря судового засідання О.О.Стаднік, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», м. Київ

до 1) Фізичної особи-підприємця Шаталова Едуарда Володимировича, АР Крим, м. Керч

2) ДІЛЕКС ЧАРТЕРІНГ АПС, Данія

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

про визнання договору недійсним

за участю представників:

від позивача - О.П.Кириленко

від відповідача 1 - не з`явився

від відповідача 2 - А.П.Лівак

від третьої особи - С.В.Єршова

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява АТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» №417/21 від 30.06.2021 (вх.№1916/21 від 30.06.2021) (далі - позивач) до ФОП Шаталова Едуарда Володимировича (далі - відповідач 1) та ДІЛЕКС ЧАРТЕРІНГ АПС (далі - відповідач 2), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - третя особа) про визнання недійсним Договору перевезення великоковагових і великогабаритних вантажів від 16.04.2013 №15/13.

Ухвалою суду від 05.07.2021 року позовну заяву АТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» №417/21 від 30.06.2021 залишено без руху.

До суду від позивача надійшла заява б/н від 06.07.2021 року (вх. №40/21 від 06.07.2021 року) про відвід судді Д.Г.Зайця від розгляду справи №911/1908/21.

До суду від позивача надійшла зава б/н від 08.07.2021 року (вх. №16576/21 від 08.07.2021) про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 08.07.2021 року заяву Акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» б/н від 06.07.2021 року (вх. №40/21 від 06.07.2021 року) про відвід судді Д.Г.Зайця від розгляду справи №911/1908/21 визнано необґрунтованою з підстав не доведення належними доказами обставин, викладених у заяві, та передано до відділу автоматизованого документообігу для визначення складу суду для вирішення питання про відвід.

Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2021 року заяву для вирішення питання про відвід передано судді О.В. Конюх.

Ухвалою суду від 12.07.2021 року у задоволенні заяви АТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» від 06.07.2021 року про відвід судді Зайця Д.Г. від розгляду справи №911/1908/21 відмовлено.

Ухвалою суду від 13.07.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/1908/21 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 03.08.2021 року.

До суду від третьої особи надійшли письмові пояснення №14/3-385-21 від 23.07.2021 року (вх. №17829/21 від 27.07.2021) по суті позовних вимог.

Відповідачі, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання 03.08.2021 року не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, відзиви на позов не надіслали.

Ухвалою суду від 03.08.2021 року продовжено строк підготовчого провадження у справі №911/1908/21 на тридцять днів та відкладено розгляд справи на 05.10.2021 року.

До суду від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву б/н від 30.09.2021 року (вх. №23007/21 від 04.10.2021), в якому відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, заява б/н від 04.10.2021 року (вх. №23008/21 від 04.10.2021) про застосування строків позовної давності та заява б/н від 30.09.2021 року (вх. №23009/21 від 04.10.2021) про закриття провадження у справі.

До суду від позивача надійшло клопотання б/н від 04.10.2021 року (вх. №23138/21 від 04.10.2021) про зобов`язання відповідачів надати суду докази наявності певної події або вчинення дій.

Відповідач 1, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 05.10.2021 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою суду від 05.10.2021 року відкладено підготовче засідання на 02.11.2021 року.

До суду від відповідача 2 надійшло клопотання б/н від 26.10.2021 року (вх. №24927/21 від 27.10.2021) про надання документів на виконання вимог ухвали суду від 05.10.2021 року, в якому відповідач просив суд продовжити строк на подання доказів.

Відповідач 1, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 02.11.2021 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні 02.11.2021 року заявив усне клопотання про продовження строку для надання документів на виконання вимог ухвали від 05.10.2021 року.

Представник позивача у судовому засіданні 02.11.2021 року заперечував проти продовження строку для надання документів на виконання вимог ухвали від 05.10.2021 року та просив суд закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 02.11.2021 року закрито підготовче провадження у справі №911/1908/21 та призначено розгляд справи на 07.12.2021 року.

До суду від відповідача 2 надійшло клопотання б/н від 10.11.2021 року (вх. №26155/21 від 11.11.2021) про долучення до матеріалів справи документів, витребуваних ухвалою суду від 05.10.2021 року.

До суду від позивача надійшла заява б/н від 30.11.2021 року (вх. №27626/21 від 01.12.2021), в якій позивач просить суд залишити без задоволення клопотання відповідача 2 від 10.11.2021 року про долучення до матеріалів справи документів; залучити до матеріалів справи додаткові докази; встановити відсутність події та не вчинення відповідачем 2 дій.

Відповідач 1, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 07.12.2021 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Стосовно поданого відповідачем 2 клопотання б/н від 30.09.2021 року (вх. №23009/21 від 04.10.2021 року) про закриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами (тотожний позов).

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, сформованої при розгляді справи №372/2230/17-ц від 22.08.2018 року, тотожними вважаються позови якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. Підстава позову - це обставини (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), які у своїй сукупності дають право особі звернутися до суду з позовними вимогами до відповідача. Предмет позову - матеріально - правові вимоги позивача до відповідача.

Враховуючи вищевикладене та те, що предмет позову у справах №911/1803/19 та №911/1908/21 не є тотожним, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

Представник позивача та третьої особи, у судовому засіданні 07.12.2021 року вимоги позовної заяви підтримали та просили суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні 07.12.2021 року проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві, та просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій щодо повідомлення відповідача 1 про розгляд справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності повноважного представника відповідача 1.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду спору по суті у судовому засіданні 07.12.2021 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач, у травні 2015 року Арбітражним трибуналом Німецької Морської Асоціації Арбітражу проведено усне слухання за позовом Ділекс Чартерінг АпС до Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» про стягнення з ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» на користь Ділекс Чартерінг АпС основної суми заборгованості у розмірі 1583687,50 доларів США; процентів за період до 31 грудня 2013 року включно на загальну суму 56433,84 доларів США; процентів за період з 01 січня 2014 року до 30 червня 2014 року у розмірі 57879,22 доларів США; процентів за період з 01 липня 2014 року до 11 травня 2016 року у розмірі 212543,18 доларів США; процентів за ставкою 800 базисних пунктів вище встановленої законом процентної ставки, що передбачена р. 247 Цивільного Кодексу Німеччини, за період з 12 травня 2016 року до дня оплати; компенсації за юридичні послуги в розмірі 6314,60 євро; витрат на арбітражний розгляд у розмірі 25771,69 євро за Договором про перевезення великовагових і великогабаритних вантажів від 16.04.2013 року №15/13, укладеного між Ділекс Чартерінг АпС, як власником судна, та Фізичною особою-підприємцем Шаталовим Едуардом Володимировичем, який діє в інтересах ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» на підставі договору-доручення морського агентування від 20.06.2012 року №648 (далі - Договір про перевезення від 16.04.2013 року №5/13).

Арбітражним рішенням Німецької Морської Асоціації Арбітражу від 21.08.2015 року у справі «КОНДОК V» позов задоволено та присуджено стягнути на користь Ділекс Чартерінг АпС (склад 48, Сундкаж 11, 2100 Копенгаген, Данія) основну суму заборгованості в розмірі 39361616,90 грн. (за курсом НБУ станом на 01.07.2016 року становить 1583687,50 доларів США; процентів за період до 31 грудня 2013 року включно на загальну суму 1402629,74 грн. (за курсом НБУ станом на 01.07.2016 року становить 56433,84 доларів США; процентів за період з 1 січня 2014 року по 30 червня 2014 року - 1438553,81 грн. (за курсом НБУ станом на 01.07.2016 року становить 57879,22 доларів США; процентів за період з 1 липня 2014 року по 11 травня 2016 року 5282635,13 грн. (за курсом НБУ станом на 01.07.2016 року становить 212543,18 доларів США; подальших процентів за ставкою 800 базисних пунктів вище встановленої законом процентної ставки, що передбачена р. 247 Цивільного кодексу Німеччини за період з 12 травня 2016 року до дня сплати; компенсацію за юридичні послуги в розмірі 174052,73 грн. (за курсом НБУ станом на 01.07.2016 року становить 6314,60 євро); витрати на арбітражний розгляд - 710359,00 грн. (за курсом НБУ станом на 01.07.2016 року становить 25771,69 євро.

Позивач зазначає, що на час розгляду вказаного спору у арбітражі Німецької Морської Арбітражної Асоціації ДАТ «Чорноморнафтогаз» перебувало під дією надзвичайної та невідворотної події (непереборної сили), що підтверджено Сертифікатом Торгово-промислової палати України від 03.12.2014 року №2018 про форс-мажорні обставини. Матеріали, що містять підстави та умови укладання Договору про перевезення від 16.04.2013 року №15/13 знаходяться на тимчасово окупованій території України, однак, на думку позивача, отримані ним документи, свідчать про те, що Договір про перевезення від 16.04.2013 року №15/13 спрямований на незаконне заволодіння публічними (державними) коштами ДАТ «Чорноморнафтогаз», який вчинено всупереч інтересам держави, з порушенням публічного порядку.

16.04.2013 року між Ділекс Чартерінг АпС (відповідач 2 у справі), як власником судна, та Фізичною особою-підприємцем Шаталовим Е.В. (відповідач 1 у справі), який діє в інтересах ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» на підставі Договору-доручення морського агентування від 20.06.2012 року №648 (далі - Договір агентування від 20.06.2012 року №648), укладено Договір про перевезення великовагових і великогабаритних вантажів №15/13, предметом якого є перевезення транспортно-буксирного судна «Атрек» із територіальних вод Федеративної республіки Бразилія до територіальних вод України на напівзанурювальному судні «Кондок V».

Згідно ст. 16 Договору про перевезення від 16.04.2013 року №15/13, загальна сума фрахту складає 1365000,00 доларів США, що за інформацією національного банку України про співвідношення національної валюти України до іноземних валют (1 долар США - 7,993 грн.) на дату підписання Договору про перевезення від 16.04.2013 року №15/13, становила 10910445,00 грн.

Згідно вимог пп. 13 п.9.5.5 підрозділу 9.5 «ПРАВЛІННЯ ТОВАРИСТВА» розділу 9 «ОРГАНИ УПРАВЛІННЯ» Статуту ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз», затвердженого рішенням Загальних зборів акціонерів Товариства від 21 січня - 04 квітня 2011 року, оформленого протоколом №1 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), визначено, що до компетенції Правління належить, зокрема, прийняття рішення щодо вчинення Товариством правочинів на суму від 5 (п`яти) мільйонів гривень до 10 (десяти) мільйонів гривень (крім угод щодо продажу природного газу, нафти, газового конденсату, в тому числі суміші нафти та газового конденсату та договорів на виконання геологорозвідувальних робіт за рахунок державних коштів).

Зважаючи на те, що відповідно до ст. 16 Договору про перевезення від 16.04.2013 року №15/13, загальна вартість предмету правочину складає 10910445,00 грн., а тому, на думку позивача, укладення Договору від 16.04.2013 р. №15/13 можливо виключно на підставі рішення Правління ДАТ «Чорноморнафтогаз».

Відповідно до вимог ст. 58, ч. 4 ст. 59 Закону України «Про акціонерні товариства» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), правління господарського товариства є колегіальним органом. Результати засідання колегіального виконавчого органу господарського товариства оформлюються протоколом.

Відповідно до вимог ст. 49 Закону України «Про акціонерні товариства», до товариства з одним акціонером не застосовуються положення статей 33-48 цього Закону щодо порядку скликання та проведення загальних зборів акціонерного товариства. Рішення акціонера з питань, що належать до компетенції загальних зборів, оформлюється ним письмово (у формі рішення) та засвідчується печаткою товариства або нотаріально. Таке рішення акціонера має статус протоколу загальних зборів акціонерного товариства.

Так, позивач стверджує, що Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (третя особа у справі), як єдиний акціонер Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз», не надавала погодження на укладення Договору про перевезення від 16.04.2013 року №15/13. Докази погодження або надання дозволу з боку Органів управління Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» на укладення Договору про перевезення від 16.04.2013 року №15/13 відсутні.

Стверджуючи про вчинення правочину з перевищенням повноважень позивач зазначає наступне.

16.04.2013 року між Ділекс Чартерінг АпС, як власником судна, та Фізичною особою-підприємцем Шаталовим Едуардом Володимировичем, який діє в інтересах ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» на підставі договору-доручення морського агентування від 20.06.2012 року №648, укладено Договір про перевезення великовагових і великогабаритних вантажів №15/13.

Договір доручення від 20.06.2012 року №648, на думку позивача, не відповідає вимогам Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012р. №296, оскільки, не затверджений відповідним рішенням Кабінету Міністрів України.

Позивач у позовній заяві зазначає, що Договір про перевезення від 16.04.2013 року №15/13 за своєю правовою природою є договором державної (публічної) закупівлі.

Преамбула Договору про перевезення від 16.04.2013 року №15/13 містить приписи щодо вчинення правочину фізичною особою-підприємцем Шаталовим Едуардом Володимировичем, який діє в інтересах ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» на підставі договору-доручення морського агентування від 20.06.2012р. №648.

Вказаний факт свідчить про те, що компанія Ділекс Чартерінг АпС, на момент вчинення Договору про перевезення від 16.04.2013р. №15/13, обізнана про обсяг правосуб`єктності фізичної особи-підприємця Шаталова Едуарда Володимировича, який визначений договором-доручення морського агентування від 20.06.2012р. №648.

Пунктом 1.2 Договору доручення від 20.06.2012 року №648 визначена територія здійснення повноважень Агента (Шаталова Е.В.), до якої не входить територія Федеративної Республіки Бразилія, де на момент виникнення спірних відносин знаходилось судно «Атрек», власником якого є ДАТ «Чорноморнафтогаз».

Пунктом 1.3 Договору доручення від 20.06.2012 року №648 передбачено, що всі дії проводяться Агентом (Шаталовим Е.В.) на підставі письмових доручень Судновласника (ДАТ Чорноморнафтогаз») та за його згодою.

Пунктом 4.7 Статті 4 «ФИНАНСЫ» Договору агентування від 20.06.2012 року №648 визначено, що при здійсненні фрахтування суден Агентом, за завданням Замовника, Агент укладає відповідні договори за дорученням Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» (Замовник) з Судновласником. При цьому, умови таких договорів, до їх укладення з судновласником, Агент повинен узгодити з Замовником. Однак, зі слів позивача, погодження Договору про перевезення від 16.04.2013 року №15/13, а саме, статті 29 арбітражної угоди у вигляді арбітражного застереження у договорі позивачем не здійснювалося.

На думку позивача, за відсутності рішення Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», як єдиного акціонера ДАТ «Чорноморнафтогаз», про надання згоди на укладення Договору про перевезення від 16.04.2013 року №15/13, за відсутності рішення органу управління ДАТ «Чорноморнафтогаз» про погодження Договору про перевезення від 16.04.2013 року №15/13, за відсутності рішення Кабінету Міністрів України про погодження договору -доручення морського агентування від 20.06.2012 року №648 з ФОП Шаталовим Едуардом Володимировичем, Шаталов Е.В., як повірений ДАТ «Чорноморнафтогаз», не мав необхідного обсягу дієздатності для укладення Договору про перевезення від 16.04.2013 року №15/13.

Зазначаючи про обставини вчинення правочину всупереч інтересам держави і суспільства позивач зазначає наступне.

Предметом Договору про перевезення від 16.04.2013 року №15/13 є перевезення транспортно-буксирного судна «Атрек» із територіальних вод Федеративної республіки Бразилія до територіальних вод України на напівзанурювальному судні «Кондок V».

Згідно ст. 16 Договору про перевезення від 16.04.2013 року №15/13, загальна сума фрахту складала 1365000,00 доларів США, що за інформацією національного банку України про співвідношення національної валюти України до іноземних валют (1 долар США - 7,993 грн.) на дату підписання Договору, становило 10910445,00 грн.

Всупереч правовим приписам ст. 2 Закону України «Про особливості здійснення закупівель в окремих сферах господарської діяльності» та Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 01.06.2010 №2289-VI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) Договір про перевезення від 16.04.2013 року №15/13, як договір державної закупівлі (публічної закупівлі), вартість якого перевищує 1 мільйон гривень, укладено без процедури відкритих торгів.

Пунктами 2, 3 Договору про перевезення від 16.04.2013 року №15/13 визначено, що вказаний правочин вчинено між Компанією «Ділекс Чартерінг АпС», як власником напівзанурювального судна «Кондок V» (нова назва - «Нептун», ІМО 8404991), та ДАТ «Чорноморнафтогаз», в особі Фізичної особи-підприємця Шаталова Едуарда Володимировича, який діє на підставі Договору доручення від 20.06.2012 року №648 від імені, за дорученням та за рахунок довірителя, як фрахтувальником.

На думку позивача, пункт 2 Договору про перевезення від 16.04.2013 року №15/13 не містить інформації про особу, яка вчинила правочин від імені Компанії «Ділекс Чартерінг АпС».

Пунктом 10 Договору про перевезення від 16.04.2013 року №15/13 визначено, що період проведення робіт становить з 15 по 30 квітня 2013 року, у зв`язку з чим зазначено: «10. Период проведения работ (заявить даты) (статья 4 (а) и Статья 8 (а))15-30 APRIL 2013».

Згідно відомостей офіційного веб-сайту HTTP://WWW.EQUASIS.ORG/, що належить організації EQUASIS, що заснована Наглядовим комітетом при Міжнародній морській організації, відомо, що напівзанурювальне судно «Кондок V» (нова назва - «Нептун», ІМО 8404991) перебувало у непридатному стані у порту ЛАС-ПАЛЬМАС (Іспанія) станом на 19.04.2013 року, з виявленими недоліками, що забороняли вихід судна із порту, у той час, як згідно умов Договору про перевезення великовагових і великогабаритних вантажів від 16.04.2013 року №15/13 судно КОНДОК V (ІМО 8404991) повинно було виконувати роботи з 15.04.2013 року.

Також, щодо нереальності господарської операції із фактичного виконання напівзанурювальним судном «Кондок V» (нова назва - «Нептун», ІМО 8404991) робіт за Договором про перевезення від 16.04.2013 року №15/13, свідчать листи Компанії «Ділекс Чартерінг АпС» про готовність судна приступити до навантажувальних робіт 30.04.2013 року.

Пунктом 13 Договору про перевезення від 16.04.2013 року №15/13 визначено, що Компанія «Ділекс Чартерінг АпС» подає повідомлення про готовність до завантаження, яке подається фрахтувальнику не пізніше ніж за 10 днів з інтервалом 12 годин, у зв`язку з чим зазначено: « 13. Нотис для погрузки будет подан (Статья 10) Фрахтователю и агенту в порту погрузки за 10 суток с интервалом 12 часов».

Пунктом 18 Договору про перевезення від 16.04.2013 року №15/13 визначено час завантажувальних робіт тривалістю 24 години, у зв`язку з чим зазначено: « 18. Свободное время для погрузки/выгрузки и прохода по каналу (если применимо) (указать общее количество текущих часов) (Статья 13 (а) и Статья 15 (а) СВОБОДНОЕ ВРЕМЯ НА ПОГРУЗКУ 24 ЧАСА (ВКЛЮЧАЯ ВЫХОДНЫЕ)».

Пунктом 7 Договору про перевезення від 16.04.2013 року №15/13 визначено місце розвантажувальних робіт у Чорному морі у порту Чорноморське або порту Севастополь або порту Євпаторія , у зв`язку з чим зазначено: «7. Порт/порты выгрузки и установленный маршрут от порта погрузки до порта выгрузки (ст.1, З (b) и 15, 15 (а), ст. 15 (Ь)). Акватория одного из безопасных Украинских портов на Чёрном море п. Черноморское или п. Севастополь или и. Евпатория пригодная для выгрузки наплавным способом, без волнений и течений».

Позивач вважає, що зі змісту пунктів 7, 13, 18 Договору про перевезення від 16.04.2013 року №15/13, а також, листів Судновласника (відповідача 2), слідує, що строк виконання договору триває з 15 по 30 квітня 2013 року та включає: строк проведення навантажувальних робіт триває 24 години та який починається з 15 квітня 2013 року; строк закінчення розвантажувальних робіт у територіальних водах України у Чорному морі триває 24 години та закінчує свій перебіг 30 квітня 2013 року; строк проходження через канали становить 36 годин.

Зі змісту пунктів 13, 18 Договору про перевезення від 16.04.2013 року №15/13, а також, листів Судновласника (відповідача 2), на думку позивача, слідує, що Компанія «Ділекс Чартерінг АпС» була готова надати напівзанурювальне судно «Кондок V» (нова назва - Нептун», ІМО 8404991) для виконання договірного зобов`язання із перевезення вантажу у останній день розвантажувальних робіт, а саме - 30.04.2013 року у день, коли договір мав бути виконаний шляхом доставления вантажу (судна «Атрек») у територіальні води України у Чорному морі.

Зі змісту п. 13 Договору про перевезення від 16.04.2013 року №15/13, а також, повідомлення (нотісу) Судновласника (відповідач 2) від 30.04.2013 року, слідує, що господарська операція є нереальною, оскільки, повідомлення не відповідає умовам договору, тобто не за 10 днів до 15.04.2013 року.

Зі змісту пунктів 7, 13, 18 Договору про перевезення від 16.04.2013 року №15/13, а також, листів Судновласника (відповідача 2), слідує, що строк виконання договору триває з 15 по 30 квітня 2013 року, а повідомлення (нотіс) не був сформований та наданий Судновласником (Відповідачем 2) не пізніше ніж за 10 днів до початку виконання договору 15.04.2013 року, а саме, - не пізніше ніж до 05.04.2013 року.

З умов дати та місця укладання Договору про перевезення від 16.04.2013 року №15/13, а також, офіційного веб-сайту HTTP://WWW.EQUASIS.ORG/, що належить організації EQUASIS, що заснована Наглядовим комітетом при Міжнародній морській організації, відомо, що напівзанурювальне судно «Кондок V» (нова назва - «Нептун», ІМО 8404991) на момент вчинення оспорюваного правочину вже було у несправному стані та не могло приступити до виконання умов договору вже 15.04.2013 року.

Пунктом 15 Договору про перевезення від 16.04.2013 року №15/13 визначено зобов`язання Компанії «Ділекс Чартерінг АпС», як Судновласника, та ДАТ «Чорноморнафтогаз», як Фрахтувальника, домовитися про призначення Морського сюрвейера (Морських сюрвейорів), прийнятного для морського страхувальника вантажу, у зв`язку з чим на Компанію «Ділекс Чартерінг АпС» покладено обов`язок із оплати 50 відсотків вартості послуг Морського сюрвейера (Морських сюрвейорів). Однак, докази укладання договорів Морського сюрвейера (Морських сюрвейорів) для надання послуг у період з 15 по 30 квітня 2013 року та здійснення оплати відповідних послуг, метою яких повинно бути якісний огляд вантажу та судна «Кондок V» (нова назва - «Нептун», ІМО 8404991) у порту Натал Федеративної Республіки Бразилія відсутні, як і відсутні докази сплати Компанією «Ділекс Чартерінг АпС» портових зборів за перебування судна «Кондок V» у порту Натал Бразилія.

Позивач вважає, що ФОП Шаталовим Е.В., діючи з перевищенням повноважень, від імені, за доручення та за рахунок ДАТ «Чорноморнафтогаз», як розпорядника публічних коштів, укладено Договір про перевезення від 16.04.2013 року №15/13, який, на думку позивача, є Договором державної (публічної) закупівлі, який передбачає витрачання державних (публічних) коштів, з порушенням приписів ч. 5 ст. 2 Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 01.06.2010 №2289-VI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про визнання недійсним з моменту укладення Договору про перевезення від 16.04.2013 року №15/13.

За приписами ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Підставою недійсності правочину відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України).

При цьому, вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до приписів ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.

16.04.2013 року між Ділекс Чартерінг АпС (відповідач 2 у справі), як власником судна, та Фізичною особою-підприємцем Шаталовим Е.В. (відповідач 1 у справі), який діє в інтересах ПАТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" на підставі Договору-доручення морського агентування від 20.06.2012 року №648 (далі - Договір агентування від 20.06.2012 року №648), укладено Договір про перевезення великовагових і великогабаритних вантажів №15/13, предметом якого є перевезення транспортно-буксирного судна "Атрек" із територіальних вод Федеративної республіки Бразилія до територіальних вод України на напівзанурювальному судні "Кондок V".

Згідно ст. 16 Договору про перевезення від 16.04.2013 року №15/13, загальна сума фрахту складає 1365000,00 доларів США.

Відповідно до п. 29 Договору, вирішення спорів (ст. 39) (вказати (а), (b) або (с) ст. 39 як погоджено) Право Бремену Німецької Морської Асоціації Арбітражу.

Арбітражним рішенням Німецької Морської Асоціації Арбітражу від 21.08.2015 року у справі "КОНДОК V" позов задоволено та присуджено стягнути на користь Ділекс Чартерінг АпС (склад 48, Сундкаж 11, 2100 Копенгаген, Данія) основну суму заборгованості в розмірі 9361616,90 грн. (за курсом НБУ станом на 01.07.2016 року становить 1583687,50 доларів США; процентів за період до 31 грудня 2013 року включно на загальну суму 1402629,74 грн. (за курсом НБУ станом на 01.07.2016 року становить 56433,84 доларів США; процентів за період з 1 січня 2014 року по 30 червня 2014 року - 1438553,81 грн. (за курсом НБУ станом на 01.07.2016 року сттановить 57879,22 доларів США; процентів за період з 1 липня 2014 року по 11 травня 2016 року 5282635,13 грн. (за курсом НБУ станом на 01.07.2016 року становить 212543,18 доларів США; подальших процентів за ставкою 800 базисних пунктів вище встановленої законом процентної ставки, що передбачена р. 247 Цивільного кодексу Німеччини за період з 12 травня 2016 року до дня сплати; компенсацію за юридичні послуги в розмірі 174052,73 грн. (за курсом НБУ станом на 01.07.2016 року становить 6314,60 євро); витрати на арбітражний розгляд - 710359,00 грн. (за курсом НБУ станом на 01.07.2016 року становить 25771,69 євро.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 01.07.2016 р. у справі № 761/37045/15-ц, залишеною без змін Апеляційним судом міста Києва ухвалою від 12.09.2017 р., а також постановою Верховного Суду від 19.09.2018 р., визнано і надано дозвіл на виконання Рішення арбітражного Трибуналу Німецької Морської Асоціації Арбітражу від 21.08.2015 р.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадовим І.С. 23.01.2019 року винесено постанову №ВП58163662 про відкриття виконавчого провадження на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 01.07.2016 р. у справі №761/37045/15-ц.

Рішенням Господарського суду Київської області від 03.03.2020 року у справі №911/1803/19, яке залишено в силі постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2021 року, за позовом Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" до Фізичної особи-підприємця Шаталова Едуарда Володимировича та ДІЛЕКС ЧАРТЕРІНГ АПС (DEALEX CHARTERING ApS) про визнання угоди такою, що не може бути виконана та визнання правочину недійсним у задоволенні позову відмовлено повністю.

Так, у рішенні Господарського суду Київської області від 03.03.2020 року у справі №911/1803/19, досліджуючи обставини погодження НАК «Нафтогаз України», як єдиним акціонером ДАТ «Чорноморнафтогаз», а також, погодження рішенням повноважного органу управління ДАТ «Чорноморнафтогаз» Договору про перевезення від 16.04.2013 року №15/13, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив у законну силу.

Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі.

У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали: участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що преюдиційне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційні факти слід відрізняти від оцінки судом певних обставин.

Рішенням Господарського суду Київської області від 03.03.2020 року у справі №911/1803/19 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2021 року встановлено факти, що мають істотне значення та не підлягають доведенню під час вирішення цього спору, а саме:

- у рішенні Арбітражного Трибуналу Німецької Морської Асоціації Арбітражу від 21.08.2015 року, дозвіл на примусове виконання якого на території України надано згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 01.07.2016 року, встановлено, що спір між позивачем (Ділекс Чартерінг АпС) та відповідачем (ПАТ «ДАТ «Чорноморнафогаз»), переданий на розгляд Арбітражного Трибуналу, охоплюється Арбітражною угодою Договору фрахтування (чартеру) від 16.04.2013 року. Договір фрахтування (чартер) від 16.04.2013 року та Арбітражна угода, що міститься в ньому є обов`язковими для обох сторін. Зазначений договір та угода є дійсними відповідно до законодавства Німеччини, що підлягає застосуванню. Арбітражний Трибунал наділений юрисдикцією для вирішення спору.

- пунктом 1.1. Договору-доручення морського агентування №648 від 20.06.2012 року передбачено, що агент (ФОП Шаталов Е.В.) від імені судновласника/замовника (ПАТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз") та за його рахунок надає судновласнику/замовнику послуги, пов`язані з укладенням договорів або сприяє в укладенні таких договорів (надає фактичні послуги, зазначені в Додатку №1), а замовник зобов`язується прийняти та своєчасно оплатити такі послуги, в порядку, строки та на умовах, визначених даним Договором. Згідно п. 4.1. Договору-доручення морського агентування №648 від 20.06.2012 року орієнтовна вартість послуг, вказаних в "Предмет Договору" складає 68033333,33 грн., крім того, ПДВ складає 13606666,67 грн. Разом з ПДВ орієнтовна загальна вартість послуг складає 81640000,00 грн. на весь строк дії Договору у відповідності до Протоколу погодження ціни (Додаток №7). Позивач та тертя особа не заперечує того, що договір-доручення морського агентування №648 від 20.06.2012, яким було надано право ФОП Шаталову Е.В. укладати договори від імені позивача, та орієнтовна вартість якого складала 81640000,00 грн., був погоджений НАК "Нафтогаз України", як єдиним акціонером ДАТ "Чорноморнафтогаз".

- оскільки Договір перевезення від 16.04.2013 року №15/13, загальна вартість предмету якого складає 10910445,00 грн., укладено ФОП Шаталовим Е.В. в рамках виконання умов Договору-доручення морського агентування №648 від 20.06.2012 року, яким передбачено, що орієнтовна вартість послуг, вказаних в Договорі складає 81640000,00 грн., відсутні підстави вважати, що такий договір та арбітражна угода у вигляді арбітражного застереження підписана за відсутності волі ДАТ "Чорноморнафтогаз" та без погодження НАК "Нафтогаз України".

- Договір перевезення від 16.04.2013 року №15/13, загальна вартість предмету якого складає 10910445,00 грн., укладено ФОП Шаталовим на виконання умов Договору-доручення морського агентування №648 від 20.06.2012 року, яким передбачено, що орієнтовна вартість послуг, вказаних в Договорі складає 81640000,00 грн. Отже, посилання позивача на те, що арбітражна угода у вигляді арбітражного застереження підписана за відсутності волі ДАТ «Чорноморнафтогаз» не підтверджуються жодними доказами, оскільки, як встановлено судом, спірний Договір перевезення укладався відповідачем 1 саме в рамках Договору-доручення №642 від 20.06.2012 року від імені, за дорученням і за рахунок ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз».

- позивач, сплативши суми простою за договором про перевезення від 16.04.2013 року №15/13, здійснив його фактичне схвалення.

- позивачем не заперечується факт того, що послуги із фрахту судна "Атрек" були замовлені відповідачем 1 за його згодою. Як вбачається з тексту рішення Арбітражного Трибуналу Німецької Морської Асоціації Арбітражу від 21.08.2015, позивачем частково сплачувались відповідачу 2 суми простою за договором про перевезення від 16.04.2013 року №15/13 після його укладення.

Стосовно пояснень третьої особи щодо відсутності у НАК «Нафтогаз України» інформації та документів щодо погодження НАК «Нафтогаз України» спірного правочину, суд зазначає наступне.

Статутом ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (далі - Товариство), затвердженим рішенням загальних зборів акціонерів Товариства від 21.01-04.04.2011 (редакція, яка діяла станом на дату укладення спірного правочину) визначено, що прийняття рішення про вчинення Товариством значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є предметом правочину, перевищує 10% вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності Товариства, належить до компетенції Загальних зборів ( пп.21 п. 9.3.4 Статуту). При цьому, відповідно до п. 9.3.8 Статуту Товариства, рішення Акціонера з питань, що належать до компетенції Загальних зборів, оформлюються ним письмово (у формі рішення) та засвідчуються печаткою Товариства або нотаріально. Прийняття рішення щодо вчинення Товариством правочинів на суму від 10 млн. грн. до 10 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності (крім угод щодо продажу природного газу, нафти, газового конденсату, в тому числі суміші нафти та газового конденсату та договорів на виконання геологорозвідувальних робіт за рахунок державних коштів) за погодженням з акціонером Товариства - НАК «Нафтогаз України» в особі її голови правління, або особи, що виконує його обов`язки, належить до компетенції Правління (пп. 14 п.9.5.5 Статуту).

Отже, якщо сума Договору не перевищувала 10% вартості активів Товариства, рішення Акціонера щодо погодження такого правочину не було необхідності приймати. Прийняття рішення відповідно до пп.14 п.9.5.5 Статуту Товариства належало до компетенції Правління Товариства за погодженням з Компанією, як акціонером Товариства, в особі голови правління НАК «Нафтогаз України» або особи, що виконувала його обов`язки. При цьому, в НАК «Нафтогаз України» відсутня інформація, щодо надання Компанією погодження Товариству на вчинення - Договору про перевезення від 16.04.2013 року №15/13, про що свідчать пояснення третьої особи №14/3-385-21 від 23.07.2021 року.

Суд зазначає, що відсутність погодження НАК «Нафтогаз України» правичну не може бути підставою для визнання його недійсним через те, що його укладено представником з перевищенням своїх повноважень, оскільки, за приписами ст. 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила певні дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

При цьому, ч. 3 ст. 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень (ст.ст. 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору. Разом з тим, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі № 6-62цс16.

Частиною 3 ст. 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах з третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.03.2017 у справі №760/8121/16-ц.

Таким чином, саме на позивача покладається обов`язок в даному випадку довести, що відповідач знав чи за всіма обставинами не міг не знати про такі обмеження.

За приписами ст. 70 Закону України «Про акціонерні товариства» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, приймається наглядовою радою. Статутом акціонерного товариства можуть бути визначені додаткові критерії для віднесення правочинів до категорії значних правочинів.

Норма ст. 79 ГПК України щодо вірогідності доказів, згідно з якою наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За загальним правилом норми процесуального права застосовуються в редакції, чинній на момент ухвалення рішення.

Система доказування у господарському процесі, засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами у справі. Посилаючись на ту, чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді, сторона повинна доводити такі обставини відповідними належними та допустимими доказами. При чому, ключовим фактором у тому, як сторона користується стандартами доказування виступає, її зацікавленість у вирішенні господарського спору на свою користь.

Якщо існує певний юридичний факт, який входить до предмета доказування по справі, то мають бути наявні відповідні докази на підтвердження цього факту або об`єктивні причини та розумне пояснення їх відсутності. Однак, якщо сторона з тих чи інших причин не доводить певну важливу для розгляду справи обставину, то суд, оцінюючи докази «за внутрішнім переконанням» вирішує, чи мав місце певний факт, що підлягає доказуванню, чи він є просто надуманим.

Сторони у справі не змогли ані підтвердити, ані спростувати факт наявності погодження НАК «Нафтогаз України» щодо спірного правочину, посилаючись на відсутність письмових доказів.

Водночас, судом враховано, що наявні в матеріалах справи докази, зокрема Договору про перевезення великовагових та великогабаритних вантажів від 16.04.2013 року №15/13, Договору- доручення від 20.06.2012 року №648 та документів, складених в процесі виконання таких договорів, свідчать про наявність договірних відносин між сторонами, договір виконувався сторонами, відповідачами надавались обумовлені договором послуги, а позивач частково оплачував вартість таких послуг.

Наведені обставини також встановлені рішенням Господарського суду Київської області від 03.03.2020 року у господарській справі №911/1803/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2021 року та рішенням Арбітражного Трибуналу Німецької Морської Асоціації Арбітражу від 21.08.2015 року.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З огляду на вказані приписи не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата у постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18).

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18).

Очевидно, що дії позивача, який 20.06.2012 уклав Договір-доручення морського агентування №648 та в подальшому, на виконання зазначеного договору, від імені за дорученням і за рахунок позивача відповідачем 1 - ФОП Шаталовим Е.В. 16.04.2013 року укладено Договір перевезення №15/13, а згодом пред`являє позов про визнання вказаного правочину недійсними, суперечить його попередній поведінці (укладенню договору, отриманню послуг інше) і є недобросовісним. Стосовно посилань позивача, що укладенням спірного правочину порушено публічний порядок згідно ч. 1 ст. 228 Цивільного кодексу України, оскільки, він спрямований на незаконне заволодіння державними коштами, суд зазначає.

Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, Цивільний кодекс України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також, значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину.

Нікчемними як такі, що порушують публічний порядок є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами; правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.

При кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути, зокрема, вирок суду, постановлений у кримінальній справі щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Водночас, позивачем не доведено обставин, які б свідчили про порушення спірним договором публічного порядку, і, зокрема, доказів того, що укладення вказаного правочину було спрямоване на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Зі спірного Договору та наявних у матеріалах справи доказів, долучених позивачем до позовної заяви та відповідачем до відзиву, вбачається досягнення домовленості з надання послуг, оформлення факту надання таких послуг, та інших дій, спрямованих на виконання умов Договору, що свідчить про наміри сторін створити певні правові наслідки, притаманні для договору про надання послуг з перевезення, що також встановлено Арбітражним рішенням Німецької Морської Асоціації Арбітражу від 21.08.2015 року у справі «КОНДОК V».

Стосовно посилань позивача на те, що Договір перевезення від 16.04.2013 року №15/13 є Договором про державні (публічні) закупівлі, суд зазначає наступне.

Відповідно до преамбули Закону України «Про здійснення державних закупівель» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), цей Закон встановлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про здійснення державних закупівель», державна закупівля (далі - закупівля) - придбання замовником товарів, робіт і послуг за державні кошти у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про здійснення державних закупівель», договір про закупівлю - договір, який укладається між замовником і учасником за результатами процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари за державні кошти;

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про здійснення державних закупівель», державні кошти - кошти Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів, кошти Національного банку України, державних цільових фондів, Пенсійного фонду України, кошти загальнообов`язкового державного соціального страхування, кошти загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, кошти загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, кошти, передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", кошти установ чи організацій, утворених у встановленому порядку державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, місцевими державними адміністраціями чи органами місцевого самоврядування, кошти державних та місцевих фондів, кошти державного оборонного замовлення, кошти державного замовлення для задоволення пріоритетних державних потреб, кошти державного матеріального резерву, кошти Аграрного фонду, кошти Фонду соціального захисту інвалідів, кошти, які надаються замовникам під гарантії Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування за кредитами, позиками, які надаються іноземними державами, банками, міжнародними фінансовими організаціями або на умовах співфінансування разом з іноземними державами, банками, міжнародними фінансовими організаціями.

Враховуючи викладене, положення Закону України «Про здійснення державних закупівель» стосуються закупівель товарів та послуг, які здійснюються за державні кошти.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про здійснення державних закупівель», замовники - розпорядники державних коштів, які здійснюють закупівлю в порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до п. 27 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про здійснення державних закупівель», розпорядник державних коштів - державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, інші органи, установи, організації, визначені Конституцією та іншими актами законодавства України, а також установи чи організації, утворені у встановленому порядку державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим чи органами місцевого самоврядування та уповноважені на отримання державних коштів, взяття за ними зобов`язань і здійснення платежів, а також підприємства та їх об`єднання.

Згідно п. 21 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про здійснення державних закупівель», підприємства - підприємства, утворені в установленому порядку державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим чи органами місцевого самоврядування та уповноважені на отримання державних коштів, взяття за ними зобов`язань і здійснення платежів, у тому числі державні, казенні, комунальні підприємства, а також господарські товариства, у статутному капіталі яких державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків, їх дочірні підприємства, а також підприємства, господарські товариства, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків належить державним, у тому числі казенним, комунальним підприємствам та господарським товариствам, у статутному капіталі яких державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків, об`єднання таких підприємств (господарських товариств).

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про здійснення державних закупівель», дія цього Закону поширюється на підприємства, визначені у пункті 21 частини першої статті 1 цього Закону, лише у разі здійснення ними закупівель за рахунок державних коштів, визначених у пункті 4 частини першої статті 1 цього Закону.

Згідно п. 3.2. та 3.3. Статуту ПАТ «ДАТ «ЧОРНОМОРНАФТОГАЗ» в редакції 2011 року, Товариство є юридичною особою (господарським товариством) за законодавством України, створене та діє відповідно до положень Цивільного та Господарського кодексів України, Законів України «Про акціонерні товариства», «Про цінні папери та фондовий ринок», інших нормативно-правових актів України та цього Статуту. Товариство діє на принципах повної господарської самостійності і самоокупності, несе відповідальність за наслідки своєї господарської діяльності та виконання зобов`язань.

Відповідно до п. 3.6 Статуту ПАТ «ДАТ «ЧОРНОМОРНАФТОГАЗ» в редакції 2011 року, Товариство є власником: майна, що передане йому засновником та акціонером у власність, як вклад до статутного капіталу; продукції, виробленої Товариством у результаті господарської діяльності; доходів отриманих від власної господарської діяльності; іншого майна, набутого з підстав, передбачених чинним законодавством України.

Згідно ч. 1 ст. 85 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 115 Цивільного кодексу України, господарське товариство є власником майна, переданого йому у власність засновниками і учасниками як внески; продукції, виробленої в результаті господарської діяльності товариства; доходів, одержаних від господарської діяльності товариства; іншого майна, набутого товариством на підставах, не заборонених законом.

Таким чином, в розумінні абз. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про здійснення державних закупівель», підстави для укладання Договору перевезення за результатами проведення публічної закупівлі відсутні.

Враховуючи викладене, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, у розумінні ст.ст. 73-79 ГПК України, обставин укладення спірного правочину всупереч інтересам держави та з порушення публічного порядку.

Суд також зазначає, що докази надані позивачем на підтвердження факту нереальності господарської операції за спірним Договором про перевезення від 16.04.2013 року №15/13, на думку суду, навпаки свідчать про виконання сторонами умов спірного Договору, про що також свідчать документи, надані відповідачем 2 на виконання вимог ухвали суду від 05.10.2021 року (якою задоволено відповідне клопотання позивача про витребування доказів) та часткова оплата позивачем відповідачу 2 послуг простою за спірним Договором після його укладення. Крім того, позивачем не заперечується, що послуги із фрахту судна «Атрек» замовлені відповідачем1 за його згодою. Твердження ж позивача про те, що договором-доручення морського агентування від 20.06.2012 року визначена територія здійснення повноважень відповідача 1, до якої не входить територія Федеративної Республіки Бразилія, не приймаються судом, оскільки, фактично такі пояснення стосуються визнання недійсним Договору про перевезення від 16.04.2013 року №15/13 в цілому.

Наведені обставини також встановлені судовим рішенням Господарського суду Київської області від 03.03.2020 року у господарській справі №911/1803/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2021 року та рішенням Арбітражного Трибуналу Німецької Морської Асоціації Арбітражу від 21.08.2015 року.

Стосовно заяви відповідача 2 про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Оскільки, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх необґрунтованістю, що в свою чергу виключає підстави необхідності дослідження питання для застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, суд залишає без розгляду заяву відповідача про застосування строків позовної давності. Ухвалою суду від 05.10.2021 року задоволено клопотання позивача б/н від 04.10.2021 (вх. №23138/21 від 04.10.2021) та зобов`язано Фізичну особу-підприємця Шаталова Е.В. та ДІЛЕКС ЧАРТЕРІНГ АПС надати докази наявності певної події або вчинення дій та витребувано додаткові документи та докази.

Відповідачем 2 на виконання вимог ухвали суду від 05.10.2021 подано клопотання б/н від 10.11.2021 року (вх. №26155/21 від 11.11.2021) та б/н від 26.10.2021 року (вх. №24927/21 від 27.10.2021) про долучення до матеріалів справи витребуваних документів та доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 ГПК України, у разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Із вказаної норми вбачається, що вчинення таких дій є правом, а не обов`язком суду. Частина 1 вказаної статті встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ненадання доказів в підтвердження своїх доводів має певні правові наслідки.

Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача б/н від 30.11.2021 (вх. №27626/21 від 01.12.2021) про встановлення відсутності події вчинення між відповідачем 2 та позивачем спірного правочину, не вчинення відповідачем 2 дій, що спрямовані на реальне проведення господарських операцій, відсутності події погодження спірного правочину.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 2 ст. 79 ГПК України визначено, що питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для розгляду справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Усі інші твердження та заперечення позивача не спростовують вищевикладених висновків суду.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, №4241/03, від 28.10.2010).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «РуїсТоріха проти Іспанії»).

Судом взято до уваги рішення Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13.03.2018 року у справі №910/13407/17.

Враховуючи викладене, позивачем не доведено суду у встановленому порядку належними та допустимими доказами наявність підстав для задоволення позову, а тому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 26, офіс 505, ) до Фізичної особи-підприємця Шаталова Едуарда Володимировича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) та ДІЛЕКС ЧАРТЕРІНГ АПС (DEALEX CHARTERING ApS) (2150, Denmark, Nordhavn, Fergehavnsvej 8, CVR 28124023) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6, ) про визнання Договору перевезення великовагових та великогабаритних вантажів від 16.04.2013 року №15/13 недійсним відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 20.12.2021 року.

Суддя Д.Г. Заєць