РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2021Справа № 910/12045/21
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Бабич М.А., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Адреса"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний поділ"

про стягнення 222 559,92 грн

та

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний поділ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Адреса"

про стягнення 1 012 917,76 грн

Представники сторін:

від позивача: Козлов П.Б.

від відповідача: Пустовіт А.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Адреса" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний поділ" про стягнення 222 559,92 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав господарські зобов`язання перед позивачем, передбачені абзацом 3 п. 4.2 Додатку 1 до Договору суборенди та обслуговування від 18.01.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/12045/21, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання для розгляду справи № 910/12045/21 призначено на 13.09.2021.

16.08.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

19.08.2021 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний поділ" надійшла зустрічна позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю "Адреса" про стягнення 1 012 917,76 грн.

Зустрічний позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором суборенди та обслуговування від 18.01.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 прийнято зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний поділ" до спільного розгляду з первісним позовом, зустрічний позов об`єднано в одне провадження з первісним позовом у справі №910/12045/21, справу №910/12045/21 вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, судове засідання, призначене для розгляду справи по суті на 13.09.2021, замінено підготовчим засіданням.

В підготовче засідання 13.09.2021 з`явилися представники сторін.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив оголосити в підготовчому засіданні перерву до 11.10.2021; встановити відповідачу за зустрічним позовом у строк протягом 5 днів з дня отримання зустрічного позову надати відзив на зустрічну позовну заяву; встановити позивачу за зустрічним позовом протягом 5 днів надати відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву.

16.09.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив та відзив на зустрічний позов.

29.09.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення.

04.10.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив за зустрічним позовом.

В підготовче засідання 11.10.2021 з`явився представник відповідача.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 03.11.2021.

В судове засідання 03.11.2021 з`явилися представники сторін.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив оголосити в судовому засіданні перерву до 24.11.2021.

10.11.2021 на електронну адресу суду від позивача надійшли заперечення на розрахунок боргу.

16.11.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення.

В судове засідання 24.11.2021 з`явилися представники сторін.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив оголосити в судовому засіданні перерву до 08.12.2021.

В судовому засіданні 08.12.2021 представник позивача за первісним позовом підтримав вимоги позовної заяви, просив суд їх задовольнити, проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечив у повному обсязі.

Представник відповідача за первісним позовом заперечив проти задоволення первісних позовних вимог, підтримав зустрічні позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 08.12.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

18.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Південний поділ" (суборендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Адреса" (клієнт) укладено Договір суборенди та обслуговування Бізнес Центру «Regus» (далі - Договір суборенди).

Титульна сторінка Договору суборенди містить, зокрема, такі умови:

- номер офісу - 834; кв.м. - 30; кількість робочих місць - 9; орендна плата в місяць в дол.США без ПДВ - 3306$; орендна плата в місяць в грн. без ПДВ - 92 733,30 грн;

- первісний платіж: місячна орендна плата - 92 733,30 грн; авансовий платіж (2) - 185 466,60 грн, ПДВ (20%) - 55 639,95 грн; загальний первісний платіж (з урах. ПДВ) - 333 839,88 грн;

- щомісячний платіж: загальний щомісячний платіж (без ПДВ та послуг) - 92 733,30 грн;

- строк: дата початку - 01.02.2021; дата закінчення - 31.01.2021;

- невід`ємними частинами цього договору наступні додатки: Додаток 1 (Офісні умови), Додаток 3 «Правила Бізнес Центру», Додаток 3 (Акт приймання-передачі) та Додаток 4 (Інвентарний Лист). Вказані ціни є гривневим еквівалентом в доларах США суми, що підлягає сплаті в гривнях та визначається за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на день виставлення рахунку. До цього Договору буде застосовуватися збір за активацію послуг за ставкою 25 доларів США що нараховуватиметься у розмірі та порядку, визначеному у пункті 41 Додатку 2 до цього Договору. Орендна плата у період з 01.02.2021 по 31.05.2021 складатиме 1653$+ПДВ.

Пунктом 1.1 Додатку 1 (Офісні умови) до Договору суборенди встановлено, що за цим Договором «Регус» зобов`язується передати «Клієнту» у тимчасове платне користування мебльовані офісні приміщення площею, зазначеною на титульній сторінці Договору («Приміщення») у бізнес-центрі, розташованому за адресою, зазначеною на титульній сторінці Договору («Бізнес Центр»), а також надати «Клієнту» послуги згідно з пунктом 3 цього Договору, а «Клієнт» зобов`язується сплатити за користування такими Приміщеннями та послугами відповідно до Договору та Додатків до нього.

У момент передачі Приміщення «Регус» в користування «Клієнта» Сторони підписують Акт приймання-передачі Приміщення та Інвентарний лист. Якщо «Клієнт» не підписав Акт приймання-передачі Приміщення та Інвентарний лист протягом 3 (трьох) робочих днів із дня фактичної передачі Приміщення і не надав «Регус» письмову вмотивовану відмову від приймання такого Приміщення, то Приміщення вважається прийнятим у належному стані з Дати набрання чинності Договору.

Відповідно до Договору «Регус» також надає «Клієнту» право користуватися приміщеннями загального користування, у тому числі: кухнею, санвузлом та кімнатами для фотокопіювання, а також обладнанням, що в них знаходиться. Режим роботи Ресепшн: з 9:00 до 18:00 з понеділка по п`ятницю. (п. 1.3 Додатку 1 (Офісні умови) до Договору).

Як встановлено у п. 1.5 Додатку 1 (Офісні умови) до Договору, за характером Договір є договором суборенди та надання послуг, «Регус» гарантує, що він має законні повноваження передавати Приміщення в суборенду; Приміщення не перебувають лід арештом.

Згідно з п. 2.1 Додатку 1 (Офісні умови) до Договору, цей Договір укладено на строк, зазначений у ньому (Дата набрання чинності та Дата закінчення строку дії зазначені на титульній сторінці Договору), та буде продовжено відповідно до пункту 2.3 цього Договору на наступні періоди, що дорівнюють поточному строку, але не менше ніж на 3 місяці, доки «Клієнт» або «Регус» не припинять його (на основі попереднього письмового повідомлення відповідно до пункту 6.1 цього Договору). Якщо Договір укладено на період менший ніж 3 місяці, такий Договір буде продовжено на наступні 3 місяці. Строк дії Договору в цілому, з урахуванням всіх пролонгацій та Додаткових Угод не може перевищувати 2 роки та 11 місяців із моменту укладення Договору (за виключенням Договору, який відповідно до законодавства підлягав нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації на момент їх укладення).

У п. 3.1 Додатку 1 (Офісні умови) до Договору визначено, що орендна плата, яка вказана на титульній сторінці Договору, включає в себе;

- плату за користування Приміщенням;

- Обробку вхідних факсимільних повідомлень, сортування і доставку вхідної кореспонденції до офісу «Клієнта»;

- Підключення та надання доступу до телефонної лінії та інтернету на кількість робочих місць, вказаних на титульній сторінці Договору;

- Експлуатаційні витрати та щоденні послуги прибирання,.

Сторони погодили, що «Регус» може змінити перелік додаткових послуг, що входять до Орендної плати, шляхом письмового повідомлення про це «Клієнта» за 14 календарних днів до запланованої дати такої зміни.

Відповідно до п. 3.2 Додатку 1 (Офісні умови) до Договору «Регус» зобов`язується надавати протягом стандартного робочого часу з 9.00 до 18.00 години з понеділка по п`ятницю послуги на запит «Клієнта». Якщо запит «Клієнта» про надання будь-якої конкретної послуги не відповідає цьому Договору та/або додаткам та/або додатковим угодам до нього, «Регус» може виставити рахунок на оплату додаткових послуг.

У разі погодження Сторонами надання додаткових послуг, їх вартість та порядок надання таких послуг визначаються «Регус» шляхом завчасного письмового повідомлення «Клієнта» до моменту надання відповідних послуг. Вартість таких послуг зазначається в рахунку, який виставляє «Регус» для оплати «Клієнтом» у порядку, передбаченому пунктом 4.7 Договору.

«Клієнт» має право доступу до Бізнес Центру «Регус», зазначеному на титульній сторінці, цілодобово 7 днів на тиждень.

У п. 3.3 Додатку 1 (Офісні умови) до Договору Сторони погодили, що у компанії «Регус» є доступ до Приміщення, переданого «Клієнту» в користування за цим Договором у будь-який час. Окрім надзвичайних випадків та випадку, коли «Клієнт» надав повідомлення про припинення цього Договору, «Регус» намагатиметься завчасно повідомити «Клієнта» усно або в електронному вигляді про те, коли знадобиться доступ для перевірки, ремонту або проведення робіт, інших, ніж звичайний огляд, прибирання та технічне обслуговування. «Регус» також намагатиметься дотримуватись обґрунтованих процедур безпеки задля захисту конфіденційності діяльності «Клієнта».

У п. 4.1 Додатку 1 (Офісні умови) до Договору Сторони погодили, що оплата за цим Договором здійснюється «Клієнте«» на користь компанії «Регус» у наступному порядку:

(і) авансом місячну орендну плату за користування Приміщеннями, зафіксовану у доларах США, виражену у національній грошовій одиниці - гривні та обумовлену Договором (див. титульну сторінку), з урахуванням її індексації згідно з пунктом 4.3 цього Договору («Загальна Місячна Плата»), яка включає в себе послуги, зазначені у пункті 3.1 Договору:

(іі) Авансовий платіж, визначений у пункті 4.2 та 4.3 цього Договору;

(ііі) плату за обслуговування, зазначену у пунктах 4.4. 4.5 цього Договору.

(іііі) «Клієнт» має право додатково обрати послугу "Користування кухнею". Щомісячна плата становить 30 доларів США без урахування ПД8, що стягується за кожного працівника «Клієнта», який розміщений в орендованому Приміщенні.

Відповідно до п. 4.2 Додатку 1 (Офісні умови) до Договору, авансовий платіж («Авансовий Платіж») підлягає сплаті «Клієнтом» у сумі, еквівалентній двохмісячному розміру Загальної Місячної Плати (плюс ПДВ або будь-який інший податок, якщо застосовується), якщо у Договорі не зазначено більшу суму. Авансовий платіж буде утримуватися компанією «Регус» як гарантія виконання всіх зобов`язань «Клієнта» за Договором. «Регус» має право компенсувати будь-яку заборгованість «Клієнта» (у тому числі, але не лише Загальні Місячні Плати) за рахунок Авансового Платежу. У разі зменшення Авансового Платежу на суму відповідних компенсацій, «Клієнт» забезпечує відновлення його обсягу до рівня початкової суми Авансового Платежу, обумовленої у цьому пункті Договору.

Якщо заборгованість «Клієнта» перевищує розмір компенсацій, утриманих з Авансового платежу або «Клієнт» систематично не дотримується зобов`язання із своєчасного здійснення оплати «Клієнт» забезпечує відновлення обсягу Авансового платежу у збільшеному розмірі.

Авансовий платіж в повному обсязі буде повернено компанією «Регус» «Клієнту» після погашення заборгованості та оплати всіх платежів, які «Клієнт» сплачує компанії «Регус» на підставі цього Договору, протягом 30 календарних днів після закінчення строку дії цього Договору на підставі запиту від «Клієнта» здійсненого через онлайн-обліковий запис або застосунок Regus.

Авансовий платіж при Договорі без фіксованної дати закінчення еквівалентний одномісячному розміру Загальної Місячної Плати (плюс ПД8 або будь-який інший податок, якщо застосовується) протягом перших двох місяців оренди. Якщо Договір залишається дійсним на третій місяць та довше, «Регус» має право збільшити розмір авансового платежу до суми, еквівалентній двохмісячному розміру Загальної Місячної Плати (плюс ПДВ або будь-який Інший податок, якщо застосовується).

Відповідно до п. 4.4 Додатку 1 (Офісні умови) до Договору вартість послуг з відновлення офісу при звільненні приміщення сплачується «Клієнтом» у розмірі - 20 доларів США без урахування ПДВ, що стягується за квадратний метр кожного офісу, який займає «Клієнт», при виїзді «Клієнта» або у випадку, коли «Клієнт» із власної ініціативи вирішить переїхати в інші Приміщення у межах Бізнес-Центру. Сторони погодили, що у разі завдання Приміщенню пошкоджень, які перевищують межі звичайного зносу, «Регус» має право виставити на користь «Клієнта» рахунок для здійснення оплати ремонту для усунення таких пошкоджень. Оплата послуг із відновлення офісу та/або вартості ремонту для усунення пошкоджень Приміщення підлягають сплаті «Клієнтом» у строки, зазначені у відповідних рахунках-фактурах.

Усі ціни на послуги «Регус» зафіксовані у доларах США і виражені у національній грошовій одиниці - гривні. «Регус» виставляє «Клієнту» рахунок-фактуру в українській гривні за офіційним курсом НБУ на дату виставлення такого рахунку-фактури. Усі платежі, передбачені цим Договором, повинні оплачуватися впродовж строків, визначених у рахунках-фактурах, виставлених компанією «Регус». Рахунки-фактури надсипаються «Клієнту» на електронну адресу, вказану на титульній сторінці цього Договору. Неотримання «Клієнтом» рахунку-фактури за послуги «Регус» не звільняє «Клієнта» від оплати за послуги «Регус». Усі рахунки-фактури «Клієнт» може знайти в своєму онлайн-обліковому записі або у за стосунку Regus. (п. 4.7 Додатку 1 (Офісні умови) до Договору).

Зобов`язання щодо здійснення платежів, передбачених цим розділом Договору або іншими умовами Договору, будуть вважатися виконаними «Клієнтом» належним чином із моменту зарахування коштів на поточний банківський рахунок «Регус», вказаний в цьому Договорі або в виставленому компанією «Регус» рахунку-фактурі. (п. 4.8 Додатку 1 (Офісні умови) до Договору).

Згідно з п. 4.10 Додатку 1 (Офісні умови) до Договору «Регус» повинен надати «Клієнту» Акт надання послуг за користування Приміщенням та за надані послуги («Акт приймання-передачі послуг»). Акт приймання-передачі послуг повинен надаватися протягом 10 робочих дніє із останнього календарного дня відповідного місяця. «Клієнт» повинен підписати та повернути компанії «Регус» кожен Акт приймання-передачі послуг протягом 5 робочих днів із дати його надання. Якщо «Клієнт» має будь-які заперечення стосовно Акту приймання-передачі послуг, він повинен надати компанії «Регус» письмове повідомлення з обгрунтованим описом таких заперечень упродовж 5 робочих днів з дня одержання Акту приймання-передачі послуг.

Якщо зауваження «Клієнта» виявляться необгрунтованими, «Регус» повідомляє «Клієнта» про відсутність підстав для їх задоволення. В такому випадку послуги вважаються наданими належним чином та у повному обсязі, а Акт приймання-передачі послуг - підписаним «Клієнтом».

Якщо Клієнт не повертає підписаний Акт приймання-передачі послуг або не надає заперечення до нього впродовж строку, зазначеного у цьому пункті Договору, Акт приймання-передачі послуг вважається підписаним, а послуги за відповідний місяць прийнятими «Клієнтом» у повному обсязі та за якістю.

У п. 6.1 Додатку 1 (Офісні умови) до Договору встановлено, що «Регус» або «Клієнт» можуть припинити Договір у день закінчення строку його дії або в день закінчення будь-якого періоду, на який його було подовжено або поновлено, надіславши запит на припинення Договору через онлайн-обліковий запис або застосунок Regus щонайменш як за 3 календарні місяці до запланованої дати припинення. Однак, якщо Договір, угода про його подовження або поновлення, укладено строком на 3 місяці або менше, та якщо «Регус» або «Клієнт» мають намір припинити його, запит на припинення Договору має бути надіслано не менш як за 2 місяці або (якщо строк Договору два місяці) за час, що на календарний тиждень менше строку, зазначеного у Договорі.

Таке припинення вважається припиненням Договору за взаємною згодою компанії «Регус» та «Клієнта».

ЯКЩО З «КЛІЄНТОМ» УКЛАДАЄТЬСЯ ДОГОВІР БЕЗ ФІКСОВАНОЇ ДАТИ ЗАКІНЧЕННЯ СУБОРЕНДИ, КОЖНА СТОРОНА МОЖЕ ПРИПИНИТИ ЦЕЙ ДОГОВІР ШЛЯХОМ НАДАННЯ ІНШІЙ СТОРОНІ ПОВІДОМЛЕННЯ НЕ ПІЗНІШЕ, НІЖ ЗА ОДИН МІСЯЦЬ ДО ЗАПЛАНОВАНОЇ ДАТИ ПРИПИНЕННЯ (ЩО ДІЯТИМЕ ВІД ПОЧАТКУ БУДЬ-ЯКОГО КАЛЕНДАРНОГО МІСЯЦЯ). БУДЬ-ЯКИЙ ДОГОВІР МОЖЕ БУТИ ПРИПИНЕНО ОСТАННІМ ДНЕМ МІСЯЦЯ.

Якщо «Клієнт» вирішує припинити цей Договір згідно з цим пунктом, він зобов`язаний оплатити всі суми, що підлягають сплаті за цим Договором, у тому числі Загальну Місячну Плату, оплату за будь-які послуги на запит «Клієнта» за період до дати завершення строку дії Договору, а також оплатити послуги з відновлення офісу згідно з пунктом 4.4 цього Договору.

Згідно з п. 6.3 Додатку 1 (Офісні умови) до Договору, якщо Після Дати набрання чинності Договору «Регус» постійно не може надавати Приміщення у Бізнес-Центрі, зазначені у Договорі, такий Договір автоматично припиняється, Сторони дійшли згоди про сплату «Клієнтом» лише Загальної Місячної Плату (Загальні Місячні Плати) до дня такого припинення. «Регус» намагатиметься знайти належне(-ні) альтернативне(-ні) приміщення для «Клієнта» в іншому центрі компанії «Регус». Припинення, зазначене у цьому пункті, вважається припиненням Договору за взаємною згодою компанії «Регус» та «Клієнта».

Відповідно до п. 6.4 Додатку 1 (Офісні умови) до Договору, після закінчення строку припинення Договору «Клієнт» повинен негайно звільнити Приміщення, залишаючи Приміщення у такому самому стані, як той, в якому «Клієнт» його (їх) прийняв, з урахуванням звичайного зносу. «Клієнт» повертає Приміщення, меблі та обладнання компанії «Регус» на підставі оформленого Акту приймання-передачі та Інвентарним Листом, які повинні бути підписані компанією «Регус» та «Клієнтом» протягом 3 робочих днів після звільнення приміщення.

Під час звільнення «Клієнтом» Приміщення стягуватиметься вартість послуг із відновлення офісу згідно з пунктом 4.4 цього Договору.

У п. 8.1 Додатку 1 (Офісні умови) до Договору сторони погодили, якщо «Клієнт» не сплачує Загальну Місячну Плату або інші платежі, що підлягають до сплати за цим Договором та усіма Додатками до нього одразу після їх отримання, «Регус» має право нарахувати пеню у розмірі нуль цілих одна десята (0.1%) відсотка від простроченої суми за кожний день прострочення. Якщо «Клієнт» оскаржує будь-яку частину рахунка-фактури, «Клієнт» сплачує суму, з якою згодний, до встановленого терміну. В іншому випадку неоплата зумовлює застосування «Регус» штрафів за таке прострочення.

Як встановлено у п. 8.2 Додатку 1 (Офісні умови) до Договору, «Регус» залишає за собою право призупинити надання послуг (у тому числі задля уникнення сумнівів відмовити «Клієнту» у доступі до його Приміщення (Приміщень) за усіма діючими Договорами, доки є будь-яка заборгованість, несплачені відсотки за Договором (Договорами), або доки «Клієнт» порушує Договір.

У п. 8.4 Додатку 1 (Офісні умови) до Договору сторони погодили, що за будь-яку односторонню відмову «Клієнта» від виконання зобов`язань, у тому числі, але не виключно, дострокове розірвання Клієнтом цього Договору, «Регус» може утримати на свою користь оплачений клієнтом Авансовий платіж згідно пункту 4.2 цього договору. Також «Клієнт» сплачує на користь «Регус» штраф у сумі, еквівалентній розміру Загальної Місячної Плати, розрахованої за весь строк до кінця дії цього договору (плюс ПДВ або будь-який інший податок, якщо застосовується).

На виконання умов Договору суборенди відповідач сплатив на користь позивача 231 303,42 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 1362 від 19.01.2021 на суму 145 000,00 грн та № 1367 від 20.01.2021 на суму 86 303,42 грн.

Також, на виконання умов Договору суборенди Договору відповідач передав, а позивач в свою чергу прийняв в оренду орендоване приміщення за Актом прийому-передачі приміщення від 01.02.2021.

Щодо первісного позову про стягнення суми авансу у розмірі 222 559,92 грн суд зазначає таке.

Обґрунтовуючи первісні позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач не міг постійно надавати в оренду обумовлене приміщення з причин, що не залежали від позивача, що встановлено актами про не допуск до суборендованого приміщення. У зв`язку з цим на виконання п. 4.2 Додатку 1 (Офісні умови) до Договору позивач звернувся до відповідача для повернення авансового платежу у зв`язку із закінченням дії договору, однак цей платіж відповідачем повернуто не було.

Оскільки з припиненням дії договору та надання послуг сплачена позивачем грошова сума у розмірі 222 559,92 грн втратила ознаки авансу та стала майном, набутим відповідачем без достатньої правової підстави, позивач просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний поділ" вказану суму коштів з посиланням на положення ст. 1212 ЦК України.

Заперечуючи проти первісних позовних вимог, відповідач зазначає, що термін дії Договору не закінчився, а натомість ним правомірно призупинено позивачу доступ до приміщень у зв`язку із заборгованістю зі сплати орендної плати. Ні законодавчі норми, ні умови Договору не передбачають можливості повернення авансового платежу з підстав та на умовах, викладених у позовній заяві.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (надалі також - ЦК України) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частиною першою, другою статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15.

Відповідно до статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Для застосування зазначеної норми необхідно, по-перше, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна однієї сторони є результатом відповідного зменшення майна у іншої сторони. По-друге, необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої відбулося без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою. Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 910/13271/18.

Як встановлено вище, у пунктах 4.1, 4.2 Додатку 1 (Офісні умови) до Договору суборенди сторони погодили, що позивач сплачує авансовий платіж у сумі, еквівалентній двохмісячному розміру Загальної Місячної Плати (плюс ПДВ або будь-який інший податок, якщо застосовується), який буде утримуватися відповідачем як гарантія виконання всіх зобов`язань позивача за Договором.

Саме на виконання умов Договору суборенди позивач сплатив на користь відповідача 231 303,42 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 1362 від 19.01.2021 на суму 145 000,00 грн та № 1367 від 20.01.2021 на суму 86 303,42 грн, в тому числі і авансовий платіж у розмірі 222 559,92 (185 466,60 грн + 37 093,32 грн ПДВ).

Тобто, Договір суборенди є достатньою та належною правовою підставою отримання відповідачем вказаної суми коштів від позивача.

Цим же Договором сторони погодили порядок повернення авансового платежу.

Так, у п. 4.2 Додатку 1 (Офісні умови) до Договору сторони також передбачили порядок повернення авансового платежу таким чином: «Авансовий платіж в повному обсязі буде повернено компанією «Регус» «Клієнту» після погашення заборгованості та оплати всіх платежів, які «Клієнт» сплачує компанії «Регус» на підставі цього Договору, протягом 30 календарних днів після закінчення строку дії цього Договору на підставі запиту від «Клієнта» здійсненого через онлайн-обліковий запис або застосунок Regus.».

Отже, повернення здійсненого позивачем авансового платежу пов`язується з настанням передбачених п. 4.2 Договору умов, серед яких, зокрема, відсутність заборгованості з усіх орендних платежів та закінчення строку дії цього договору, що є також умовою для застосування ст. 1212 ЦК України.

За доводами позивача, Договір суборенди припинився автоматично в силу п. 6.3 Додатку 1 (Офісні умови) до Договору, оскільки відповідач не зміг постійно надавати приміщення у Бізнес-Центрі, на підтвердження чого позивач надав акт про недопуск до суборендованого приміщення від 23.04.2021, складений та підписаний представниками позивача в односторонньому порядку, роздруківку фото, флеш-носій SD disk з відеозаписом, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Адреса" № 23-04/21 від 23.04.2021 про повернення авансу, заяву № 28-04/21 від 28.04.2021 про прийняття суборендованого приміщення та припинення нарахування оплат за Договором, а також повернення підписаного акту звірки розрахунків та акту приймання-передачі суборендованого приміщення, меблів та обладнання.

Відповідач в свою чергу не заперечує, що 21.04.2021 ним було заблоковано позивачу доступ до приміщення, однак, зазначає про правомірне призупинення ним доступу до приміщення на підставі п. 8.2 Додатку 1 (Офісні умови) до Договору.

Як встановлено у п. 8.2 Додатку 1 (Офісні умови) до Договору, «Регус» залишає за собою право призупинити надання послуг (у тому числі задля уникнення сумнівів відмовити «Клієнту» у доступі до його Приміщення (Приміщень) за усіма діючими Договорами, доки є будь-яка заборгованість, несплачені відсотки за Договором (Договорами), або доки «Клієнт» порушує Договір.

З матеріалів справи вбачається, що 24.02.2021 позивач направив відповідачу повідомлення про припинення Договору з 31.05.2021, у відповідь на яке позивач листом від 24.02.2021 повідомив клієнта, що одностороння відмова від зобов`язань не допускається, а Договір може бути розірваний виключно у випадках, передбачених його умовами, а саме, не раніше дати закінчення терміну його дії - 31.01.2022.

Разом з тим, з поданих доказів, змісту заяв по суті спору та пояснень сторін судом встановлено, що позивач не здійснював сплату орендних платежів за Договором, починаючи з 01.02.2021.

Зазначені обставини підтверджуються листом Товариства з обмеженою відповідальністю "Адреса" від 04.03.2021 про намір сплати ним орендної плати у середині квітня у сумі 167 466,26 грн, електронним листуванням сторін у період з лютого по квітень 2021 року, а також самим позивачем у позові.

Отже, у даному випадку блокування відповідачем позивачу доступу до орендованого приміщення відбулося правомірно в порядку п. 8.2 Додатку 1 (Офісні умови) до Договору, з яким позивач, уклавши правочин, вільно та на власний розсуд і ризик погодився.

Натомість, пункт 6.3 Додатку 1 (Офісні умови) до Договору, зі змісту якого слідує, що неможливість надання приміщення у Бізнес-Центрі залежить виключно від відповідача, за встановлених судом обставин спірних правовідносин сторін, не застосовується, а тому посилання позивача на це положення Договору безпідставне та таке, що спростовано відповідачем.

Отже, стверджувати про автоматичне припинення Договору суборенди відповідно до його пункту 6.3 немає правових підстав.

Крім того, доказів припинення (розірвання) Договору в договірному чи судовому порядку матеріали справи також не містять.

Зважаючи на викладене, а саме, факт дії Договору та відсутність доказів сплати позивачем орендних платежів, підстав для повернення авансового платежу а ні в порядку умов Договору, а ні відповідно до приписів ст. 1212 ЦК України наразі немає.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Отже, за наведених обставин, у задоволенні первісного позову суд відмовляє у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог.

Щодо зустрічного позову про стягнення заборгованості за Договором суборенди у загальному розмірі 1 012 917,76 грн, суд зазначає таке.

Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач з моменту отримання приміщення в оренду жодного разу не вніс орендну плату за користування ним, у зв`язку з чим заборгованість відповідача за Договором зі сплати орендної плати та плати за обслуговування становить загалом 188 720,23 грн. Також, у зв`язку з простроченням виконання грошових зобов`язань за Договором позивач заявив до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2386,94 грн, інфляційні у розмірі 5995,31 грн, пеню у розмірі 28 458,11 грн та штраф у розмірі 787 357,17 грн.

Заперечуючи проти задоволення зустрічних позовних вимог, відповідач зазначає, що в Договорі сторони погодили орендну плату у розмірі 1653$+ПДВ за весь період з 01.02.2021 по 31.05.2021. Також, відповідач стверджує, що позивач в односторонньому порядку припинив постійне надання послуг за Договором з 21.04.2021, що призвело до автоматичного припинення Договору. Борг відповідача та нараховані на нього штрафні санкції розраховані хибно та безпідставно.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог 11 ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України (надалі також - ГК України) за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 5 ст. 762 ЦК України визначено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст. 762 ЦК України).

Статтею 286 ГК України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи зазначене, судом встановлено, що укладений між сторонами 18.01.2021 Договір суборенди та обслуговування за своєю правовою природою поєднує умови договорів оренди та надання послуг.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору суборенди Договору відповідач передав, а позивач в свою чергу прийняв в оренду орендоване приміщення за Актом прийому-передачі приміщення від 01.02.2021.

Як встановлено вище, Титульна сторінка Договору суборенди містить умову про те, що орендна плата у період з 01.02.2021 по 31.05.2021 складатиме 1653$+ПДВ.

При цьому, у сторін цього спору різне тлумачення вказаного положення Договору стосовно строку нарахування вказаної суми оренди, оскільки позивач стверджує, що така вартість оренди (1653$+ПДВ) зазначена за кожний місяць з 01.02.2021 по 31.05.2021, адже відповідачу було надано знижку, в той час як відповідач вважає, що згадана вартість оренди охоплює за увесь період з 01.02.2021 по 31.05.2021.

За змістом частини 1 статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 2 статті 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Правила тлумачення змісту правочину визначено частиною 3 цієї норми, яка передбачає, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

За змістом частини 4 статті 213 ЦК України, якщо за правилами, встановленими частиною 3 цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, стосовно тлумачення вказаної умови Договору, то суд погоджується з тлумаченням позивача за правилами, встановленими у ч. 4 ст. 213 ЦК України, виходячи з мети правочину та подальшої поведінки сторін, що положення Договору: «Орендна плата у період з 01.02.2021 по 31.05.2021 складатиме 1653$+ПДВ» слід розуміти як те, що розмір орендної плати складає 1653$+ПДВ щомісячно у період з 01.02.2021 по 31.05.2021.

Відповідно до матеріалів справи, заборгованість зі сплати орендної плати у період з 01.01.2021 по 26.04.2021 становить:

- 52 996,45 грн з ПДВ за лютий 2021 року згідно з рахунком-фактурою № 4359-2021-45 від 19.01.2021;

- 52 883,28 грн з ПДВ за березень 2021 року згідно з рахунком-фактурою № 4359-2021-130 від 15.02.2021;

- 45 527,83 грн з ПДВ за квітень 2021 року (з 01.04.2021 по 26.04.2021) згідно з рахунком-фактурою № 4359-2021-309 від 28.02.2021 (52 532,14 грн) та кредит-нотою № 4359-2021-588 від 26.04.2021 (- 7004,31 грн);

Крім того, заборгованість з оплати додаткових послуг становить:

- 9054,40 грн за користування кухнею у лютому 2021 року згідно з рахунком-фактурою № 4359-2021-45 від 19.01.2021;

- 9014,54 грн за користування кухнею у березні 2021 року згідно з рахунком-фактурою № 4359-2021-481 від 31.03.2021;

- 19 243,74 грн за послуги з відновлення офісу згідно з рахунком-фактурою № 4359-2021-1145 від 02.08.2021.

Крім того, в матеріалах справи містять також надані відповідачем акти надання послуг за Договором у лютому 2021, а саме: № 4359-25021-45 від 28.02.2021 та № 4356-2021-309 від 28.02.2021, підписані у двосторонньому порядку.

Відповідач у свою чергу не заперечує проти того, що користувався приміщенням та отримував послуги за Договором у період з 01.02.2021 по 21.04.2021, оскільки саме 21.04.2021 йому було заблоковано доступ до приміщення.

Як вже було встановлено вище по тексту при оцінці первісних позовних вимог, Товариство з обмеженою відповідальністю "Південний поділ" призупинило орендарю доступ до приміщення 21.04.2021, що було здійснено правомірно в порядку договірних умов через наявність заборгованості з орендної плати. Судом з`ясовано, що такий доступ відновлено не було до цього часу.

Враховуючи припинення користування приміщенням та отримання послуг за Договором відповідачем з 20.04.2021, суд вважає правомірним та обґрунтованим стягнення з відповідача орендної плати за користування приміщенням з 01.02.2021 по 20.04.2021, а не по 26.04.2021, як вказано позивачем.

За розрахунком суду, орендна плата за користування приміщенням з 01.02.2021 по 20.04.2021 за Договором становить 140 901,16 грн (52 996,45+52 883,28+35 021,43), а вартість додаткових послуг - 37 312,68 грн.

За наведених обставин суд зазначає, що відповідач порушив свої зобов`язання за Договором, не здійснив оплату у визначеному ним порядку, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 178 213,84 грн, факт існування якої належним чином доведений та відповідачем відповідними засобами доказування не спростований.

Більше того, у своєму листі позивачу від 04.03.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Адреса" фактично підтвердило заборгованість за Договором у сумі 167 466,26 грн, оскільки виявило намір її сплатити.

Жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження здійснення відповідачем орендних платежів на користь позивача за Договором в матеріалах справи немає.

Крім того, позивач просив також стягнути з відповідача на його користь 3% річних у розмірі 2386,94 грн та інфляційні у розмірі 5995,31 грн за загальний період прострочення з 02.02.2021 по 13.08.2021.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013)

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013).

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за визначений ним період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання, суд зазначає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню на суму 2261,02 грн 3% річних та 5815,00 грн інфляційних, оскільки судом здійснено перерахунок таких нарахувань за прострочення орендної плати за квітень на суму 35 021,43 грн, а не 45 527,83 грн.

Крім того, позивач заявив про стягнення з відповідача пеню у розмірі 28 458,11 грн за загальний період прострочення з 02.02.2021 по 13.08.2021.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», статтею 3 якого передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Зазначена правова позиція щодо розміру обчислення пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України є сталою та, зокрема, викладена в постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №910/10224/14, від 23.05.2018 у справі №910/15492/17 та від 06.03.2019 у справі №916/4692/15.

У п. 8.1 Додатку 1 (Офісні умови) до Договору сторони погодили, якщо «Клієнт» не сплачує Загальну Місячну Плату або інші платежі, що підлягають до сплати за цим Договором та усіма Додатками до нього одразу після їх отримання, «Регус» має право нарахувати пеню у розмірі нуль цілих одна десята (0,1%) відсотка від простроченої суми за кожний день прострочення.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, суд зазначає, що застосований позивачем договірний розмір при розрахунку пені перевищує той розмір, який установлено законом як граничний, а саме, обчислений на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Отже, за розрахунком суду, враховуючи допустиме обмеження розміру пені, а також зменшений судом розмір орендної плати за квітень 2021 року, позовні вимоги щодо пені підлягають частковому задоволенню на суму 10 678,87 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення штраф у розмірі 787 357,17 грн на підставі п. 8.4 Додговору.

У п. 8.4 Додатку 1 (Офісні умови) до Договору сторони погодили, що за будь-яку односторонню відмову «Клієнта» від виконання зобов`язань, у тому числі, але не виключно, дострокове розірвання Клієнтом цього Договору, «Регус» може утримати на свою користь оплачений клієнтом Авансовий платіж згідно пункту 4.2 цього договору. Також «Клієнт» сплачує на користь «Регус» штраф у сумі, еквівалентній розміру Загальної Місячної Плати, розрахованої за весь строк до кінця дії цього договору (плюс ПДВ або будь-який інший податок, якщо застосовується).

Перевіривши суму заявленого штрафу, враховуючи дії відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині узгоджуються з указаною умовою Договору, заявлені правомірно, а тому підлягають задоволенню у зв`язку з арифметичною правильністю та обґрунтованістю.

Суд зазначає, що відповідач факту користування приміщенням та отримання послуг за Договором у спірний період не заперечив, обставин невиконання своїх зобов`язань перед позивачем за Договором належними чином не спростував, а викладені ним у відзиві заперечення суд відхиляє з підстав, наведених вище по тексту рішення.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за первісним позовом покладаються на позивача у зв`язку з відмовою у задоволенні первісного позову, а за зустрічним позовом - покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні первісного позову відмовити повністю.

2. Зустрічний позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Адреса" (пров. Рильський, 3, оф. 28, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 36529924) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний поділ" (вул. Шовковична, 42-44, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 38896370) борг у розмірі 178 213,84 грн, пеню у розмірі 10 678,87 грн, штраф у розмірі 787 357,17 грн, інфляційні у розмірі 5815,00 грн, 3% річних у розмірі 2261,02 грн та судовий збір у розмірі 14 764,89 грн.

4. В іншій частині зустрічного позову відмовити.

5. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 20.12.2021

Суддя Т. Ю. Трофименко