ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року

м. Київ

Справа № 904/5799/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Кібенко О.Р., Стратієнко Л.В.

за участю секретаря судового засідання Коровай Л.В.,

за участю представників учасників справи:

- позивача - Остапенка В.М. - адвокат;

- відповідача - не з`явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області

(суддя - Юзіков С.Г.)

від 14.04.2021

та постанову Центрального апеляційного господарського суду

(головуючий - Чус О.В., судді - Кощеєва І.М., Орєшкіна Е.В.)

від 21.09.2021

у справі за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Акціонерного товариства «Криворізька Теплоцентраль»

про стягнення 129 349 146,39 грн,

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень

1.1. У жовтні 2020 року Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі - АТ «НАК «Нафтогаз України», позивач) просить стягнути з Акціонерного товариства «Криворізька Теплоцентраль» (надалі - АТ «Криворізька теплоцентраль», відповідач) 129 349 146,39 грн з яких: 109 552 809,57 грн - основного боргу, 9 514 441,97 грн - пені, 4 389 002,78 грн - 3% річних та 5 892 892,07 грн - інфляційних втрат.

1.2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору №4634/1617-ТЕ-5 постачання природного газу від 20.09.2016, прострочив здійснення оплати за поставлений природний газ, у зв`язку з чим позивач звернувся з цим позовом.

1.3. У відзиві на позовну заяву відповідач проти задоволення позову заперечував, зазначаючи такі обставини:

- відповідач не міг своєчасно розрахуватися з позивачем за поставлений природний газ в силу обставин, які не залежали від його волі;

- 23.03.2017 ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області порушено провадження у справі №904/128/17 про банкрутство АТ «Криворізька теплоцентраль» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, а тому протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не повинна нараховуватися неустойка (штраф, пеня) та застосовуватися інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо (ч. 3 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»);

- 18.01.2018 Верховна Рада України прийняла Закон «Про приватизацію державного комунального майна». У пункті 4-3 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» зазначено, що провадження у справах про банкрутство боржників, якими є державні підприємства та/або господарські товариства, більше ніж 50 % акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, підлягає припиненню, крім тих, що ліквідуються за рішенням власника. Отже законодавцем фактично введено на час приватизації такі заборони та обмеження, які існували в час дії мораторію у процедурі банкрутства цього боржника. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 №358-р затверджено перелік об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 згідно з додатком. До вказаного переліку увійшло ПАТ «Криворізька теплоцентраль»;

- з доданих позивачем до позовної заяви розрахунків інфляційних втрат, 3 % річних та пені вбачається, що позивачем не використано у вказаних розрахунках період, який охоплюється мораторієм, встановленим відкриттям провадження у справі №904/128/17 про банкрутство (23.03.2017-30.10.2018) та період, який підпадає під дію положення пункту 4-3 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (31.10.2018-20.10.2019, 20.10.2019 - день, що передує дню втрати чинності Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та набрання чинності Кодексом України з процедур банкрутства). Тобто позивачем неправильно визначено період, під час якого діє повна заборона щодо нарахування штрафних санкцій, пені, індексу інфляції та 3% річних, адже дію нормативно-правового акту у часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто, до події факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце;

- відсутність у Кодексі України з процедур банкрутства, чинному з 21.10.2019, положень щодо заборони нарахування пені, інфляційних втрат та річних по зобов`язаннях такого суб`єкта господарювання не виключає правильності застосування приписів пункту 4-3 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», які є наслідком припинення провадження у справі з підстав приватизації боржника, до періоду часу - 21.10.2019. При цьому, відповідач погоджується з нарахованими пенею, інфляційними втратами та 3 % річних з 21.10.2019 та надає власний контррозрахунок зазначених штрафних санкцій.

1.4. У відповіді на відзив позивач вказав, що до позовної заяви додано розрахунок позовних вимог, який містить детальну інформацію щодо дат, вартості поставленого товару, оплат відповідача, періодів нарахувань. Позивач пояснив, що розрахунок штрафних санкцій здійснено за такі періоди:

- перший період з 26.11.2016 по 22.03.2017. В цей період позивачем здійснено нарахування на суму боргу, що не була погашена до 31.11.2016 та, відповідно, не підпадає під дію статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»;

- другий період з 23.03.2017 по 30.10.2018. В цей період було відкрито справу №904/128/17 про банкрутство відповідача та згідно з статтею 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено мораторій на стягнення штрафних санкцій, а тому позивачем нарахування не здійснюється, за виключенням поточних вимог;

- третій період з 31.10.2018 по 20.10.2019. В цей період позивач врахував приписи пункту 4-3 частини 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», якими заборонено стягнення штрафних санкцій та інших нарахувань щодо відповідача, як підприємства щодо якого прийнято рішення про приватизацію;

- четвертий період з 21.10.2019 по 19.08.2020. Відповідно до частини 2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства - з дня введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Цей Кодекс набрав чинності 21.04.2019, а тому з 21.10.2019 втратила чинність норма, що забороняла нарахування індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, пені, 3% річних від простроченої суми.

1.5. Також позивач стверджував, що він дотримався вимог законодавства та не заявляв до стягнення штрафні санкції в період з 08.06.2018 по 21.10.2019 з огляду на те, що наказом Фонду державного майна України від 08.06.2018 №760 прийнято рішення про приватизацію державного пакета акцій розміром 99,9864% статутного капіталу ПАТ «Криворізька ТЦ». Крім того, відповідач погодився з нарахованими з 21.10.2019 сумами штрафних санкцій, про що зазначив у відзиві.

1.6. Відповідач подав заяву про застосування позовної давності, в якій вказував про те, що строк позовної давності, встановлений ЦК України у три роки, сплив 14.04.2020.

1.7. У запереченнях на заяву про застосування позовної давності позивач зазначив, що згідно з пунктом 10.3. договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних становить п`ять років. Цей пункт є дійсним та не оскаржувався відповідачем.

2. Фактичні обставини справи, установлені судами

2.1. 20.09.2016 сторонами укладено договір №4634/1617-ТЕ-5 постачання природного газу (далі Договір), за п.1.1. якого постачальник (позивач) зобов`язався поставити споживачеві (відповідачеві) у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

2.2. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (пункт 1.2. договору).

2.3. У Додатковій угоді №3 від 31.03.2017 сторони погодили доповнити пункт 2.1. розділу 2 «Кількість та фізико-хімічні показники природного газу» абзацом у наступній редакції: постачальник передає споживачу з 01 квітня 2017 року по 30 вересня 2017 року (включно) газ обсягом до 27 841,0 тис. куб. м, у тому числі за місяцями (тис. куб. м): квітень 7 062,0; травень 3 368,0; червень 4 511,0 (ІІ кв. 14 941,0); липень 3 700,0; серпень 4 648,0; вересень 4 552,0 (ІІІ кв. 12 900,0).

2.4. Пунктом 6.1. договору сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

2.5. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

2.6. Відповідно до пункту 8.2. договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

2.7. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведених споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №250 (пункт 8.2. договору, в редакції Додаткової угоди №3 від 31.03.2017).

2.8. Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років (п.10.3. Договору).

2.9. На виконання умов договору, позивач поставив відповідачеві природний газ на загальну суму 336 708 031,67 грн, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу: за жовтень 2016 року - 27 063 030,50 грн, за листопад 2016 року - 97 81 6628,44 грн, за грудень 2016 року - 140 806 186,99 грн, за березень 2017 року - 71 022 185,74 грн.

2.10. Відповідач за поставлений природний газ розраховувався несвоєчасно і не в повному обсязі, чим порушив умови, передбачені пунктом 6.1 договору, у зв`язку з чим за ним обліковується борг у розмірі 109 552 809,57 грн.

2.11. Керуючись пунктом 8.2 договору та частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, позивач за прострочення відповідачем оплати наданих послуг нарахував пеню у розмірі 9 514 441,97 грн, а також 3% річних в сумі 4 389 02,78 грн за період з 26.11.2016 по 19.08.2020 та інфляційні втрати в сумі 5 892 892,07 грн за період з грудня 2016 по липень 2020 року.

2.12. Позивач стверджував, що всі нарахування проводилися окремо за кожним актом з урахуванням мораторію у справі №904/128/17 про банкрутство та пункту 4-3 частини 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

3. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

3.1. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.2021 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 109 552 809,57 грн - основного боргу, 9 514 441,97 грн - пені, 4 389 002,78 грн - 3 % річних, 5 793 703,12 грн - індексу інфляції, 735 135,84 грн - судового збору. У стягненні інфляційних втрат у розмірі 99 188,95 грн відмовлено.

3.2. Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення від 14.04.2021 у справі № 904/5799/20 дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 109 552 809,57 грн заборгованості є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також суд першої інстанції повністю погодився із здійсненим позивачем розрахунком пені, 3% річних та частково із розрахунком інфляційних втрат, а саме на суму 5 793 703, 12 грн.

3.3. Відмовляючи у стягненні 99 188,95 грн інфляційних втрат, суд першої інстанції лише вказав, що, за його перерахунком, індекс інфляції з простроченої суми становить 5 793 703,12 грн. Жодного обґрунтування в частині відмовленої суми судом не наведено.

3.4. 21.09.2021 Центральний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою апеляційну скаргу позивача задовольнив частково, рішення суду першої інстанції в частині інфляційних втрат змінив та стягнув їх у розмірі 5 794 256,84 грн. У стягненні інфляційних втрат у розмірі 98 635,23 грн відмовив.

3.5. Суд апеляційної інстанції, посилаючись на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 20.06.2020 у справі № 905/21/19 та від 25.08.2020 у справі № 924/534/19 вказав, що за актами приймання-передачі природного газу від 31.11.2016 та від 31.12.2016 протягом всього періоду прострочення здійснювалась часткова оплата, а тому в цьому випадку при нарахуванні інфляційних втрат слід застосовувати формулу, за якою при зменшенні суми боргу внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від суми основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів), а подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).

3.6. Також суд апеляційної інстанції, здійснивши перерахунок інфляційних втрат за період з травня 2017 року по січень 2018 року, не погодився із розрахунком позивача та вказав, що здійснений останнім розрахунок не відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26.06.2020 у справі № 905/21/19.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу. Підстава (підстави) відкриття касаційного провадження

4.1. 07.10.2021 позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у стягненні інфляційних втрат у розмірі 98 635, 23 грн та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

4.2. В обґрунтування підстав касаційного оскарження скаржник, посилаючись на пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК України, зазначає, що суд апеляційної інстанції не застосував висновки, які викладені у постановах об`єднаної палати Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 та постанові Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 924/534/19 щодо порядку застосування частини 2 статті 625 ЦК України.

4.3. Також скаржник вказав, що незважаючи на посилання в оскаржуваній постанові на зазначену судову практику, при здійсненні перевірки розрахунку інфляційних втрат, судом застосовано інший механізм розрахунку, що свідчить про неправильне застосування частини 2 статті 625 ЦК України.

4.4. 07.12.2021 до суду касаційної інстанції надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач просив застосувати правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 28.10.2021 у справі № 904/5082/19 та частково відмовити у стягненні 3% річних та інфляційних втрат.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

5. Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосоване законодавство

5.1. У статті 287 ГПК України, якою регламентоване право касаційного оскарження, визначено перелік судових рішень, які підлягають касаційному оскарженню у господарському процесі, а також визначені підстави та випадки, коли касаційне оскарження допускається.

5.2. З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовуються правила статті 300 ГПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина 1).

5.3. Тобто суд касаційної інстанції розглядає справу в межах відкритого касаційного провадження в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, і не має право здійснювати додаткову перевірку доказів.

5.4. Предметом касаційного оскарження у справі, що переглядається, є лише інфляційні витрати в розмірі 98 635,23 грн, у стягненні яких позивачу було відмовлено в оскаржуваних судових рішеннях.

5.5. Як вже зазначалось, касаційне провадження у справі відкрито відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, яка визначає, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

5.6. Наведене узгоджується із ч. 4 ст. 236 ГПК України, яка визначає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5.7. У постанові від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, дійшла таких висновків:

- у разі зменшення суми боргу внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником суму погашення потрібно віднімати не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів);

- подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій самій послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу в новому розрахунковому місяці).

5.8. Аналогічні висновки також викладено у постановах Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 924/534/19, від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 та від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

5.9. З постанови суду апеляційної інстанції та розрахунку, долученого до позовної заяви, вбачається, що різниця у розмірі заявлених та стягнутих інфляційних втрат виникла за такі періоди: з 01.02.2017 по 28.02.2017 суд відмовив у стягненні інфляційних втрат в сумі 7 197,41 грн; за період з 01.05.2017 по 31.01.2018 - в сумі 73 152,21 грн та за період з 01.11.2019 по 31.07.2020 - в сумі 18 285,61 грн, а всього на суму 98 635,23 грн.

5.10. Здійснивши перерахунок інфляційних втрат за періоди з 01.05.2017 по 31.01.2018 та з 01.11.2019 по 31.07.2020, Верховний Суд погоджується з доводами позивача, що суд апеляційної інстанції, посилаючись на висновки, які викладені Верховним Судом у постановах від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 та від 25.08.2020 у справі № 924/534/19, не застосовує порядок розрахунку інфляційних втрат, що вказаний у цих постановах.

5.11. З огляду на те, що за вказані в пункті 5.9 цієї постанови періоди, суд апеляційної інстанції розмір інфляційних втрат вираховував від суми боргу без урахування індексу інфляції, що існувала на останній день місяця розрахункового періоду (колонка № 3 у розрахунку позивача, долученого до позовної заяви), а не від суми боргу з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць (колонка № 7 у розрахунку позивача, долученого до позовної заяви), тобто без фактичного врахування правових висновків Верховного Суду, на які він посилається, суд касаційної інстанції вважає, що інфляційні втрати в сумі 91 437,87 грн підлягають стягненню з відповідача.

5.12. При цьому, під час розгляду касаційної скарги колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з`ясовано, що судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду ухвалила постанову від 28.10.2021 у справі № 904/5082/19 за позовом Комунального підприємства «Кривбасводоканал» до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про стягнення заборгованості, в якій виклала такі висновки:

- пунктом 4-3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено винятки щодо можливості нарахування інфляційних та річних в порядку статті 625 ЦК України стосовно окремих суб`єктів господарювання - державних підприємства та/або господарських товариств, більше ніж 50 відсотків акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, щодо яких прийнято рішення про приватизацію та припинено провадження у справі про банкрутство внаслідок прийняття рішення компетентного органу про приватизацію. Законодавцем фактично введено на час приватизації такі заборони та обмеження, які існували в час дії мораторію у процедурі банкрутства цього боржника;

- відсутність у чинному з 21.10.2019 Кодексі України з процедур банкрутства положень щодо заборони нарахування інфляційних втрат та річних по зобов`язаннях такого суб`єкта господарювання не виключає правильності застосування приписів даної норми Закону про банкрутство, яка є наслідком припинення провадження у справі з підстав приватизації боржника та була чинною на момент виникнення спірних правовідносин;

- передбачене пунктом 4-3 Розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції Закону України № 2269-VIII від 18.01.2018, законодавче звільнення боржника від відповідальності щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних на прострочену суму боргу за весь період прострочення виконання грошового зобов`язання, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, узгоджується з частиною першою статті 13 ЦК України щодо меж здійснення особою цивільних прав відповідно до договору або актів цивільного законодавства, до яких абзацом 2 частини другої статті 4 цього Кодексу віднесено закони України.

5.13. Верховний Суд у справі № 904/5082/19 вказав, що зазначені норми встановлюють пряму заборону на нарахування ПАТ «Криворізька теплоцентраль» інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми за будь-який період прострочення відповідача щодо виконання грошового зобов`язання відповідно до рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2005 у справі № 39/29, зокрема, і до моменту порушення справи про банкрутство, якщо таке нарахування здійснено після закриття провадження у справі про банкрутство з підстав прийняття рішення про приватизацію такого суб`єкта господарювання. А тому, врахувавши зазначені висновки, суд касаційної інстанції вказав про відсутність підстав для стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 01.11.2016 до 22.03.2017.

5.14. З огляду на викладене, Верховний Суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваних судових рішень в частині відмови у стягненні 7 197,41 грн за період з 01.02.2017 по 28.02.2017, а тому рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в цій частині необхідно залишити без змін.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

6.1. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

6.2. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

6.3. Згідно з положеннями статті 311 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

6.4. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що суди попередніх інстанцій зробили неправильний перерахунок інфляційних втрат за період з 01.11.2017 по 31.01.2018 та за період з 01.11.2019 по 31.07.2020, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення про відмову у стягненні 91 437,87 грн інфляційних втрат, а також оскільки здійснення нового розрахунку не потребує з`ясування нових обставин і дослідження нових доказів, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних у справі судових рішень в частині відмови у стягненні інфляційних втрат в сумі 91 437,87 грн та ухвалення в цій частині нового рішення, яким задовольнити ці позовні вимоги.

6.5. В частині відмови у стягненні інфляційних втрат у розмірі 7 197,41 грн суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в їх стягненні.

7. Розподіл судових витрат

7.1. Відповідно до частини 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

7.2. Згідно з пунктом 2 частини 1, пунктом 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 300, 301, пунктами 1, 3 частини 1 статті 308, статтями 309, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.09.2021 у справі № 904/5799/20 в частині відмови у стягненні інфляційних втрат в розмірі 91 437,87 грн скасувати.

3. Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 91 437,87 грн задовольнити.

4. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.09.2021 у справі № 904/5799/20 в частині відмови у стягненні інфляційних втрат в розмірі 7 197,41 грн залишити без змін.

5. Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізька Теплоцентраль» (50014, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ) 2 104,36 грн - судового збору сплаченого за подання позовної заяви, 3 156,54 грн - судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги та 4 208,72 грн - судового збору сплаченого за подання касаційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кондратова

Судді О. Кібенко

Л. Стратієнко