ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 рокуСправа № 912/2790/21
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Глушкова М.С., розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного підприємства "ВІТЯЗЬ-КІРОВОГРАД" (вул. Тараса Карпи, 53/44, м. Кропивницький, 25006)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліки плюс" (вул. Шевченка, 52/31, м. Кропивницький, 25006)

про стягнення 28 402,73 грн

секретар судового засідання Безчасна Н.Г.

представники сторін:

від позивача - Тупало Н.Н., представник, довіреність №7 від 01.11.2021;

від позивача - Остапчук С.О., директор;

від відповідача - Соколовська Є.В., адвокат, посвідчення №166 від 09.02.2017;

у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Приватного підприємства "ВІТЯЗЬ-КІРОВОГРАД" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліки плюс" про стягнення 28 402,73 грн, з яких: 28 159,00 грн боргу, пеня у розмірі 177,26 грн та 66,47 грн, з покладенням на відповідача судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про неналежне виконання відповідачем умов договору на охорону об`єктів за допомогою ПЦС №415ОС/28 від 01.01.2009 та договору спостереження за сигналізацією термінового виклику групи реагування №416ТК/29 від 01.01.2009 в частині проведення розрахунків за надані охоронні послуги.

Ухвалою від 29.09.2021 господарський суд залишив позовну заяву без руху, встановивши позивачу строк на усунення недоліків. В межах встановленого строку позивачем усунуті недоліки позовної заяви, про що до суду 08.10.2021 надано відповідні докази.

Ухвалою від 13.10.2021 судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №912/2790/21 за правилами спрощеного позовного провадження, судовий розгляд справи призначено на 11.11.2021 об 11:30 та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

21.10.2021 до суду надійшов відзив відповідача, в якому позов заперечено повністю та заявлено про застосування до вимог позивача строку позовної давності.

Листом від 11.11.2021 позивачем подані суду докази.

В судовому засіданні 11.11.2021 оголошено перерву до 08.12.2021 о 14:30 год.

23.11.2021 на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив.

02.12.2021 надійшов лист позивача з доданим до нього електронним доказом.

08.12.2021 до суду подано відповідачем заперечення на відповідь на відзив.

Протокольною ухвалою від 08.12.2021 суд задовольнив клопотання позивача та відповідача про поновлення процесуального строку для надання доказів та оголосив перерву в судовому засіданні до 10.12.2021 об 11:30 год.

10.12.2021 позивачем подано суду письмові пояснення.

В судовому засіданні оголошено перерву до 13.12.2021 о 14:30 год.

13.12.2021 суд продовжив розгляд справи по суті.

Присутні в судовому засіданні 13.12.2021 представники позивача позов підтримали. Представник відповідача заперечив позовні вимоги.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив такі обставини.

01.01.2009 між Приватним підприємством "ВІТЯЗЬ-КІРОВОГРАД" (далі - Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ліки плюс" (далі - Замовник) укладено Договір на охорону об`єктів за допомогою ПЦС №415ОС/28 (далі - Договір №415ОС/28) (а.с. 8-10) та Договір спостереження за сигналізацією термінового виклику групи реагування №416ТК/29 (далі - Договір №416ТК/29) (а.с. 12-13).

Предметом Договору №415ОС/28 є комплекс заходів по охороні майна Замовника, який здійснюється Виконавцем в інтересах Замовника та включає в себе спостереження за станом сигналізації, встановленої на відокремленому приміщенні Замовника, обладнане засобами сигналізації (далі - об`єкт), за допомогою ПЦС, обслуговування сигналізації, оперативне реагування ГР у випадку надходження на ПЦС сигналу про спрацювання засобів сигналізації на об`єкті та прибуття на об`єкт в термін не більше ніж 8 (вісім) хвилин для встановлення причин спрацювання сигналізації з метою збереження майна Замовника (п. 2.1 Договору 415ОС/28).

У п. 2.3 Договору №415ОС/28 визначено, що періодом охорони вважається час з моменту прийому майна, що знаходиться на об`єкті, під охорону Виконавця до його зняття з охорони Замовником, згідно з Дислокацією.

Відповідно до п. 3.1 Договору №415ОС/28 вартість послуг за Договором встановлюється на підставі розрахунку вартості здійснення охорони, виходячи із середньомісячної кількості годин спостереження та кількості оповіщувачів, які обслуговуються (Додаток №2 до Договору). Згода з вартістю послуг за Договором підтверджується протоколом узгодження вартості послуг (Додаток №3 до договору).

За умовами Договору №416ТК/29 Виконавець здійснює в інтересах Замовника спостереження сигналізації, встановленої на об`єктах останнього, перелік та адреси яких зазначені в Дислокації (Додаток №1 до Договору), обслуговування цієї сигналізації, а також терміновий виїзд та прибуття не пізніше 8 (восьми) хвилин ГР на об`єкт у випадку надходження на ПЦС сигналу про спрацювання сигналізації для встановлення причин спрацювання з метою недопущення протиправних дій третіх осіб на об`єкті Замовника, а в разі необхідності - затримання вищевказаних осіб та передача їх правоохоронним органам (п. 2.1 Договору №416ТК/29).

Відповідно до п. 2.2 Договору №416ТК/29 періодом спостереження сигналізації вважається час з моменту прийом) її під спостереження Виконавцем до зняття зі спостереження сигналізації Замовником згідно Дислокації.

Як зазначено у п. 3.1 Договору №416ТК/29 вартість послуг за Договором встановлюється на підставі розрахунку вартості здійснення спостереження (Додаток №2 до договору), виходячи із середньомісячної кількості годин спостереження та кількості умовних установок сигналізації, які обслуговуються. Згода з вартістю послуг за Договором підтверджується протоколом узгодження вартості послуг (Додаток №3 до договору).

Згідно з п.п. 2.4, 10.1, 10.2 Договору №415ОС/28 та п.п. 2.3, 7.1, 7.2 Договору №416ТК/29 останні вступають в дію з 01.01.2009. Договір укладається терміном на один рік. Якщо за 15 діб до закінчення строку дії Договору жодна із Сторін не вимагатиме його припинення, Договір вважається продовженим на той же строк і на тих же умовах без обмеження кількості разів продовження дії Договору.

Пунктом 3.2 Договорів №415ОС/28, №416ТК/29 передбачено, що в разі зміни факторів, які впливають на вартість послуг, що надаються Виконавцем відповідно до Договору, сторони можуть внести відповідні зміни до цього договору. Письмова згода Замовника на оплату послуг за новими тарифами є достатньою для подальшої чинності Договору.

Оплата за цим Договором здійснюється Замовником щомісячно до 20-го числа місяця, в якому здійснюються заходи охорони об`єкта/спостереження, шляхом перерахування Замовником коштів на рахунок Виконавця, або шляхом внесення готівки до каси Виконавця (п. 3.3 Договорів №415ОС/28, №416ТК/29).

Так, згідно з додатками №2, №3 до Договору №415ОС/28 вартість послуг заходів охорони (обслуговування) складає 217,60 грн за місяць.

Вартість послуг по Договору №416ТК/29 визначена у п. 3.1. Договору та у додатках 2 та 3 до Договору №416ТК/29 і складає 83,00 грн за місяць.

У додатку №2 до Договорів №415ОС/28, №416ТК/29 вказано об`єкт охорони - аптека №6 ТОВ "Ліки плюс".

Договори №415ОС/28, №416ТК/29 та додатки до них підписані представниками сторін та скріплено печатками.

Як стверджує позивач, разом з актами виконаних робіт 10.12.2017 Замовнику надано два примірники Додаткової угоди до Договору №415ОС/28 (Додаток №3), згідно з якою вартість послуг з 01.01.2018 визначена в розмірі 400,00 грн.

Також, разом з актами виконаних робіт 10.12.2017 Замовнику надано два примірники Додаткової угоди до Договору №416ТК/29 (Додаток №3), відповідно до якої вартість послуг з 01.01.2018 визначена в сумі 150,00 грн.

За доводами позивача, відповідач не надіслав жодних заперечень, отримував постійно послуги за Договорами, не відмовлявся від підписання як додаткових угод, так і щомісячних актів звіряння за наданими послугами, залишив у себе два примірники наданих йому особисто (наручно) документів, повідомляючи при телефонному спілкуванні, що ще не підписав їх.

За розрахунком позивача заборгованість за Договором №415ОС/28 за період з 31.10.2016 складає 20 464,00 грн, а за Договором №416ТК/29 за період з 31.10.2016 по 31.07.2021 - 7 695,00 грн, що загалом становить 28 159,00 грн.

На підтвердження факту надання відповідачу послуг за Договорами №415ОС/28, №416ТК/29 позивач надав акти прийняття - передачі наданих послуг за вказаними договорами у період з лютого 2016 по жовтень 2021 року.

Також, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, надані копії наступних документів: додаткові угоди від 01.01.2018 до Договорів №415ОС/28, №416ТК/29 з протоколами узгодження вартості послуг; акти звіряння розрахунків за Договорами №415ОС/28, №416ТК/29 в період з жовтня 2016 по липень 2021; роздруківка записів на технічному носієві щодо підтвердження надання послуг з охорони відповідачу; флеш - накопичувач з інформацією (голосовий аудіо запис розмов диспетчерів по об`єкту) про надання послуг з охорони об`єкта відповідача; письмові пояснення працівників Приватного підприємства "ВІТЯЗЬ-КІРОВОГРАД", які працювали у період надання послуг з охорони відповідачу, а також лист-повідомлення від 29.09.2021 №12 про розірвання Договорів №№4150С/28, 416ТК/29 від 01.01.2009 в односторонньому порядку відповідно до п. 6.2.1, п. 6.2.2 розділу 6 вищевказаних договорів.

При цьому, як стверджує відповідач, з жовтня 2016 року позивач перестав надавати послуги з охорони майна, а тому останній припинив оплату послуг по Договору №415ОС/28.

Крім того, листом №205 від 23.09.2016 (оригінал листа з відміткою про отримання позивачем судом оглянуто в засіданні 10.12.2021) відповідач повідомив позивача про нестабільну роботу обладнання сигналізації та про те, що оплата послуг по Договору №416ТК/29 відбудеться тільки після усунення несправностей сигналізації.

Зазначений лист позивач отримав нарочно 26.09.2016, про що свідчить відповідна відмітка на листі, виконана колишнім директором Приватного підприємства "ВІТЯЗЬ-КІРОВОГРАД" Беком О.П.

Як зазначає відповідач, відповіді на вказаний лист не отримав, недоліки у роботі сигналізації не усунуто, послуги по Договору №416ТК/29 позивач фактично надавати припинив через несправність сигналізації.

Таким чином, між сторонами існує спір про грошові зобов`язання, вирішення якого базується перш за все на з`ясуванні факту надання позивачем послуг згідно з умовами Договорів №415ОС/28, №416ТК/29 у період з жовтня 2016 по липень 2021, оскільки відповідач заперечує факт їх надання.

Разом з тим, надані позивачем в обґрунтування заявлених вимог додаткові угоди від 10.12.2017 з протоколами узгодження вартості послуг та акти прийняття - передачі наданих послуг за вказаний період підписані тільки зі сторони Виконавця (позивача).

Як стверджує позивач, такі акти він передавав відповідачу наручно, однак вони не поверталися останнім, тому позивачем надавалися послуги у звичайному режимі відповідно до Договорів до 11.10.2021 включно.

Відповідно до п. 5.2.13. Договору №415ОС/28 та п. 4.2.9. Договору №416ТК/29 по закінченню місяця, у якому надавалися послуги, уповноважений представник Замовника зобов`язаний отримати та підписати акти наданих послуг або надати Виконавцю письмову мотивовану відмову. У випадку, коли представник Замовника не виконує вищевказану умову на протязі 10 днів після закінчення місяця (за умовами Договору №416ТК/29 - 10 днів з часу отримання від Виконавця акта прийняття-передачі наданих послуг), акт наданих послуг зараховується як підписаний і може використовуватися в звітній документації Виконавця.

Однак, доказів направлення чи надання відповідачу актів прийняття - передачі наданих послуг по Договорам №415ОС/28, №416ТК/29, позивачем не надано, в матеріалах справи відсутні. Так само, не подано доказів, які підтверджують письмову мотивовану відмову відповідача від їх підписання.

За приписами ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, зазначені акти прийняття - передачі наданих послуг не є відповідними первинними документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та не є належними доказами надання послуг за Договорами №415ОС/28, №416ТК/29, оскільки підписані лише позивачем.

Щодо додаткових угод від 10.12.2017 до Договорів №415ОС/28, №416ТК/29 з викладенням додатків №3 (протоколи узгодження вартості послуг від 01.01.2018) до кожного Договору в іншій редакції щодо збільшення вартості послуг з 01.01.2018 по Договору №4150С/28 в розмірі 400,00 грн на місяць, а по Договору №416ТК/29 - 150,00 грн, слід зазначити таке.

Положеннями Договорів, а саме п. 3.2 Договору №415ОС/28 та п. 3.2 Договору №416ТК/29 визначено, що в разі зміни факторів, які впливають на вартість послуг, що надаються Виконавцем відповідно до Договору, сторони можуть внести відповідні зміни до цього договору. Письмова згода Замовника на оплату послуг за новими тарифами є достатньою для подальшої чинності Договору. Відмова від підписання розрахунку є достатньою підставою для розірвання Виконавцем Договору в односторонньому порядку (п. 3.2 Договору №415ОС/28).

Разом з тим, зазначені додаткові угоди 10.12.2017 та протоколи узгодження вартості послуг від 01.01.2018 підписано лише позивачем в односторонньому порядку та не містять підпису зі сторони відповідача.

За доводами позивача, згадані додаткові угоди та протоколи направлялися таким же чином, наручно, як і акти приймання-передачі.

При цьому, доказів направлення чи вручення вказаних угод та протоколів відповідачу, а також письмової згоди останнього на оплату послуг за новими тарифами, позивачем не надано, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Тому, застосування нової вартості послуг позивача по Договорам №415ОС/28, №416ТК/29 є безпідставним, оскільки такої домовленості у встановлений умовами договорів та нормами чинного законодавства спосіб, обома сторонами не досягнуто та не погоджено.

В свою чергу позивач, не отримуючи від відповідача оплати по Договорам №415ОС/28, №416ТК/29 та погодження нової вартості послуг, не скористався своїм правом на одностороннє розірвання цих Договорів, що передбачено в п.п. 3.2, 6.2.1, 6.2.2 Договору №415ОС/28 та п.п. 5.2.1, 5.3.3 Договору №416ТК/29.

З приводу роздруківки записів на технічному носієві щодо підтвердження надання послуг з охорони відповідачу, слід зазначити таке.

У вказаній роздруківці відсутні відомості щодо програми, за допомогою якої здійснювався запис. Тому, неможливо встановити чи є ця програма автоматична, чи можливе ручне внесення інформації до неї.

Крім того, роздруківка лише фіксує дії позивача щодо ввімкнення та вимкнення охорони і будь-яких даних про справність цієї охорони у об`єкті відповідача не містить.

Також, слід врахувати, що позивачем надана роздруківка виключно за 2020 рік, а позовні вимоги про стягнення боргу заявлені з 2016 року по 2021 рік.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції).

Так, зокрема, у рішенні у справі "Дж. К. та інші проти Швеції" Суд наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Відтак, на переконання суду посилання відповідача на те, що додаткові угоди від 10.12.2017 разом з протоколами узгодження вартості послуг від 01.01.2018 та акти прийняття - передачі наданих послуг не підписані останнім є більш вірогідним, підтверджуються матеріалами справи та позивачем належними доказами не спростовано.

Незважаючи на те, що сторонами не надано жодних доказів на підтвердження надіслання чи вручення відповідачу додаткових угод від 10.12.2017 з протоколами узгодження вартості послуг від 01.01.2018, а також актів прийняття - передачі наданих послуг, судом враховуються докази фактичного існування між сторонами правових відносин з охорони майна Замовника та спостереження сигналізації на об`єкті відповідача, що підтверджується наявними у матеріалах справи підписаними обома сторонами Договорами №415ОС/28, №416ТК/29 з додатками №№2, 3 (розрахунки вартості послуг та протоколи узгодження вартості послуг від 01.01.2009).

Оскільки належних доказів, які свідчать про розірвання Договорів №415ОС/28, №416ТК/29 чи визнання їх недійсними у справі відсутні, суд досліджує позовні вимоги з урахуванням положень наведених договорів з додатками №№2, 3.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1-2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України визначає серед загальних засад цивільного законодавства свободу договору.

Вказаній нормі кореспондують норми ч. 1 ст. 627 ЦК України, згідно з якою відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Погоджуючи за власним волевиявленням умови договору, укладення якого та умови якого не суперечать вимогам законодавства, сторона договору погоджується із обов`язковістю їх виконання в силу норм ст. 525, 526 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що укладені сторонами Договори №415ОС/28, №416ТК/29, за змістом викладених в них умов, є договорами про надання послуг у розумінні ст. 901 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань.

Аналогічні положення містяться у статтях 525, 526 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами Договорів №415ОС/28, №416ТК/29 (розділ 3) сторони визначили їх суму та порядок розрахунків.

Вартість послуг за Договорами №415ОС/28, №416ТК/29 вказана в додатках №2 до них та узгоджена в протоколах (додатках №3).

Так, згідно з додатками №2, 3 до Договору №415ОС/28 вартість послуг заходів охорони (обслуговування) складає 217,60 грн за місяць.

Вартість послуг по Договору №416ТК/29 визначена у п. 3.1. Договору та у додатках 2, 3 до цього договору і складає 83,00 грн за місяць.

При цьому, оплата за цим Договорами здійснюється Замовником щомісячно до 20-го числа місяця, в якому здійснюються заходи охорони об`єкта/спостереження, шляхом перерахування Замовником коштів на рахунок Виконавця, або шляхом внесення готівки до каси Виконавця (п. 3.3 Договорів №415ОС/28, №416ТК/29).

Тобто, обов`язок з оплати, за наявності чинного договору, виникав у відповідача щомісячно не пізніше 20-го місяця.

Поміж тим, вимоги про те, що оплата послуг здійснюється лише після підписання актів наданих послуг, Договори №415ОС/28, №416ТК/29 не містять.

Таким чином, у період з 31.10.2016 по 31.07.2021 позивачем надані відповідачу послуги, відповідно до умов Договорів, вартість яких за вказаний період становить:

- 12 403,20 грн по Договору №415ОС/28;

- 4 731,00 грн по Договору №416ТК/29.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Поряд з цим, судом встановлено неналежне виконання відповідачем зобов`язання за Договорами №415ОС/28, №416ТК/29 у загальному розмірі 17 134,20 грн, оскільки докази оплати заборгованості у матеріалах справи відсутні.

Поряд з цим, суд враховує, що відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В силу ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно з вимогами ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Господарським судом здійснено власний розрахунок основного боргу за період з 31.07.2018 по 31.07.2021 (не виходячи за межі кінцевого періоду, визначеного позивачем), із застосуванням строку позовної давності, за результатами якого його розмір становить:

- 7 833,60 грн по Договору №415ОС/28;

- 2 988,00 грн по Договору №416ТК/29.

Отже, з відповідача підлягає стягненню борг в загальній сумі 10 821,60 грн.

В іншій частині стягнення основного боргу, господарський суд відмовляє, у зв`язку з тим, що заявлені вимоги поза межами строку позовної давності.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 177,26 грн за Договором №415ОС/28 та 66,47 грн за Договором №416ТК/29, нараховану в період з 31.03.2020 по 31.07.2021.

Статями 216, 230 Господарського кодексу України передбачена відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язання у вигляді сплати штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня).

За визначенням, наведеним в ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У силу вимог ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

У п. 7.2.2 Договору №415ОС/28 визначено, що у випадку несвоєчасної оплати за договором Замовник сплачує пеню у розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення. Аналогічні положення викладені в п. 6.3.1 Договору №416ТК/29.

З розрахунку позивача вбачається, що останній, при нарахуванні пені, обмежився розміром облікової ставки НБУ, однак вийшов за межі шестимісячного строку, встановленим ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Тому, господарський суд здійснив власний перерахунок пені, за результатами якого розмір пені склав 192,75 грн за Договором №415ОС/28 та 73,52 грн за Договором №416ТК/29, відповідно до наступного розрахунку з урахуванням вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України:

1) за Договором №415ОС/28:

у період з 31.07.2020 по 31.01.2021 з суми боргу станом на 31.07.2020 5 222,40 грн - 158,46 грн;

у період з 31.08.2020 по 28.02.2021 з суми боргу 217,60 грн - 6,50 грн;

у період з 30.09.2020 по 31.03.2021 з суми боргу 217,60 грн - 6,62 грн;

у період з 31.10.2020 по 30.04.2021 з суми боргу 217,60 грн - 6,77 грн;

у період з 30.11.2020 по 31.05.2021 з суми боргу 217,60 грн - 7,08 грн;

у період з 31.12.2020 по 30.06.2021 з суми боргу 217,60 грн - 7,32 грн;

2) за Договором №416ТК/29:

у період з 31.07.2020 по 31.01.2021 з суми боргу станом на 31.07.2020 1 992,00 грн - 60,44 грн;

у період з 31.08.2020 по 28.02.2021 з суми боргу 83,00 грн - 2,48 грн;

у період з 30.09.2020 по 31.03.2021 з суми боргу 83,00 грн - 2,53 грн;

у період з 31.10.2020 по 30.04.2021 з суми боргу 83,00 грн - 2,58 грн;

у період з 30.11.2020 по 31.05.2021 з суми боргу 83,00 грн - 2,70 грн;

у період з 31.12.2020 по 30.06.2021 з суми боргу 83,00 грн - 2,79 грн.

Поряд з цим, позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 177,26 грн за Договором №415ОС/28 та 66,47 грн за Договором №416ТК/29, тому задоволенню підлягають вимоги у межах заявлених позивачем сум.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги слід задовольнити частково.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідачем заявлено вирішити питання про розподіл судових витрат на правову допомогу.

У відзиві відповідач зазначив, що орієнтовний перелік судових витрат, які він поніс та очікує попести у зв`язку з розглядом справи складають витрати на правову допомогу в розмірі 8 000,00 грн.

На підтвердження розміру витрат на правову допомогу відповідач подав суду в установлений процесуальним законом строк: договір про надання адвокатських послуг від 18.10.2021, в якому міститься детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, із зазначенням їх вартості.

При вирішенні питання стягнення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу суд враховує наступне.

За приписами ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.10.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Ліки плюс" (Клієнт) та адвокат Соколовська Євгенія Володимирівна уклали та підписали договір про надання адвокатських послуг №18/10-2021 (а.с. 47-48), відповідно до п. 1.1 якого Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надати Клієнту за винагороду наступну правову допомогу, а саме бути представником Клієнта, як відповідача, у господарській справі №912/2790/21 за позовом Приватного підприємства "Вітязь - Кіровоград" до Клієнта про стягнення боргу.

Як вказано відповідачем, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та розмір винагороди, зазначений у самому договорі про надання адвокатських послуг, а саме у п. 4.1 та 4.2, згідно з якими:

- фактом виконання Адвокатом предмету даного Договору (окремої частини) є: проведення зустрічі та первинної консультації Клієнта щодо правових підстав для стягнення боргу, проведення узгодження правової позиції (п. 4.1.1.); підготовка належним чином обґрунтованого відзиву на позовну заяву про стягнення боргу (п. 4.1.2.); вивчення законодавчої бази, яка регулює спірні взаємовідносини між Приватним підприємством "Вітязь-Кіровоград та Клієнтом, в межах позовних вимог про стягнення боргу (п. 4.1.3.); ознайомлення із судовою практикою у подібних спірних правовідносинах в межах України та правовими висновками Верховного Суду (п. 4.1.4.); підготовка належних процесуальних документів по справі, в тому числі письмових пояснень, клопотань, заяв тощо (п. 4.1.5.); прийняття участі в судових засіданнях при розгляді зазначеної вище господарської справи у суді І інстанції по захисту законних прав та інтересів Клієнта, як відповідача у справі (п. 4.1.6.).

- сума винагороди Адвоката складає: за надання правової допомоги, передбаченої п. 4.1.1. Договору - 500,00 грн; за надання правової допомоги, передбаченої п. 4.1.2. Договору - 2 000,00 грн; за надання правової допомоги, передбаченої п. 4.1.3. Договору - 1 000,00 грн; за надання правової допомоги, передбаченої п. 4.1.4. Договору - 1 000,00 грн; за надання правової допомоги, передбаченої п. 4.1.5. Договору - 1 000,00 грн; за надання правової допомоги, передбаченої п. 4.1.6. Договору - 2 500,00 грн. Загальна вартість винагороди Адвоката складає 8 000,00 грн.

Повноваження представника позивача, адвоката Соколовської Є.В. підтверджуються ордером серії ВА №1021178 від 20.10.2021 (а.с. 45).

Господарський суд вважає за необхідне зазначити, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Крім того, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Зазначеної позиції дотримується Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №922/445/19 від 03.10.2019.

У той же час, суд зазначає, що надані відповідачем докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №910/2170/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У свою чергу, як свідчать матеріали справи, позивачем не подано жодних заперечень проти заявленого відповідачем до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн, зокрема, щодо їх завищення та не співмірності зі складністю справи тощо.

Таким чином, зважаючи на подані відповідачем докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду даної справи, суд виходить із загальних критеріїв оцінки послуг з надання правової (правничої) допомоги з урахуванням обсягу та змісту підготованих адвокатом документів.

Також, суд наголошує, що згідно з приписами чинного господарського процесуального законодавства вартість наданої учаснику справи професійної правничої допомоги оцінюється судом виходячи з критеріїв складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

При відкритті провадження у справі, суд прийшов до висновку, що дана справа є малозначною, виходячи з характеру спірних правовідносин та ціни позову 28 402,73 грн, яка не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження.

Враховуючи положення ст. 28 Правил адвокатської етики, необхідно дотримуватись принципу розумного обґрунтування розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Відповідно до положень ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, усі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, установить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

За результатами здійсненого судом аналізу опису виконаних адвокатом робіт встановлено, що проведення зустрічі та первинної консультації Клієнта, проведення узгодження правової позиції на суму 500,00 грн (п. 4.1.1.), вивчення законодавчої бази на суму 1 000,00 грн (п. 4.1.3.), ознайомлення із судовою практикою у подібних спірних правовідносинах на суму 1 000,00 грн (п. 4.1.4.) фактично входять у роботи/послуги із підготовки відзиву на позовну заяву про стягнення боргу (п. 4.1.2.), а тому їх вартість в загальній сумі 2 500,00 грн не підлягає покладенню на позивача.

Надання інших передбачених договором послуг щодо підготовки відзиву на позовну заяву (п. 4.1.2.); підготовки інших процесуальних документів по справі (п. 4.1.5.); участі в судових засіданнях (п. 4.1.6.) на загальну суму 5 500,00 грн є документально підтвердженим.

Однак, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з урахуванням часткового задоволення позову, витрати відповідача на правову допомогу в розмірі 5 500,00 грн покладаються пропорційно: на позивача в сумі 3 357,20 грн (61,04 % від відмови у позові) та на відповідача в сумі 2 142,80 грн (38,96 % від задоволеного позову).

Керуючись ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліки плюс" (вул. Шевченка, 52/31, м. Кропивницький, 25006, ідентифікаційний код 23680061) на користь Приватного підприємства "ВІТЯЗЬ-КІРОВОГРАД" (вул. Тараса Карпи, 53/44 м. Кропивницький, 25006, ідентифікаційний код 34362107) 10 821,60 грн основного боргу, пеню у розмірі 177,26 грн та пеню в розмірі 66,47 грн, а також 884,36 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства "ВІТЯЗЬ-КІРОВОГРАД" (вул. Тараса Карпи, 53/44 м. Кропивницький, 25006, ідентифікаційний код 34362107) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліки плюс" (вул. Шевченка, 52/31, м. Кропивницький, 25006, ідентифікаційний код 23680061) 3 357,20 грн витрат на правову допомогу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення надіслати Приватному підприємству "Вітязь-Кіровоград" (вул. Тараса Карпи, 53/44, м. Кропивницький, 25006); Товариству з обмеженою відповідальністю "Ліки плюс" (вул. Шевченка, 52/31, м. Кропивницький, 25006).

Повне рішення складено 20.12.2021.

Суддя М.С. Глушков