ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2021 р. м. Київ Справа № 911/2578/21

Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, матеріали справи за позовом

фермерського господарства «Чапаєве» (67133, Одеська область, Великомихайлівський район, с. Воробіївка, вул. Механізаторів 1, код 39776169)

до

товариства з обмеженою відповідальністю «Тео-Трейдинг» (08162, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, селище міського типу Чабани, вулиця Машинобудівників, будинок 1, код 36406685)

про стягнення безпідставно набутих грошових коштів

01.09.2021 до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява фермерського господарства «Чапаєве» про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Тео-Трейдинг» безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 194270,88 гривень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що ним помилково було перераховано відповідачу грошові кошти у розмірі 194270,88 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 2220, проте відповідач відмовився повернути безпідставно набуті кошти, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення 194270,88 гривень.

Ухвалою суду від 06.09.2021 відкрито провадження у справі № 911/2578/21, ухвалено здійснювати судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

28.09.2021 на адресу суд від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та заява-заперечення, в якій викладено заперечення відповідача проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та прохання здійснювати її розгляд за участю та викликом сторін по справі.

07.10.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив.

18.10.2021 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Розглянувши заперечення відповідача проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд дійшов висновку що підстав для розгляду справи в порядку загального позовного провадження не має, адже згідно присів ст. 12, 247, 250 Господарського процесуального кодексу України розглядувана справа, за сумою позовних вимог, є малозначною, отже підлягає розгляду саме за правилами спрощеного позовного провадження. Не вбачає суд і підстав для розгляду зазначеної справи із повідомленням (викликом) представників сторін.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі виставленого відповідачем рахунку на оплату по замовленню № 2842 від 21.07.2021 на суму 194270,88 гривень, позивач, згідно платіжного доручення від 22.07.2021 № 2220, сплатив на користь відповідача визначену у рахунку суму за наступний товар: за гальма КПЛ, гідроциліндр.

Позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом та зазначив, що ним помилково було перераховано відповідачу грошові кошти у розмірі 194270,88 гривень, адже жодних правових підстав для такого перерахування не було, волевиявлення на укладання правочину на таких умовах позивач не мав та відповідач, після отримання вимоги позивача про повернення зазначених грошових коштів, як помилково перерахованих, необхідних дій з метою їх повернення не вчинив, вимогу позивача ігнорує та вважає, що підстав для повернення грошових коштів не має.

Нормативно позивач обґрунтував свої вимоги посиланням на ст. 1212 Цивільного кодексу України.

При цьому позивач вважає, що виставлений йому рахунок № 2842 від 21.07.2021 на суму 194270,88 гривень та сплата ним грошових коштів за цим рахунком, доказом виникнення договірних відносин слугувати не може, адже згоди щодо істотних умов договору, зокрема щодо строку виконання господарського зобов`язання, сторонами досягнуто не було.

Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що позивач звернувся до нього із проханням здійснити поставку гальм КПЛ та гідроциліндру, внаслідок чого 21.07.2021 відповідачем було виставлено рахунок по замовленню № 2842 від 21.07.2021 на суму 194270,88 гривень, який, згідно домовленостей між сторонами, було оплачено позивачем наступного дня платіжним дорученням № 2220. Тобто відповідач вважає, що між сторонами склалися фактичні договірні відносини, та, відповідно, грошові кошти отримані відповідачем на належній правовій підставі - договору, укладеного у спрощений спосіб.

До того ж відповідач посилався на те, що отримавши замовлення позивача ним було здійснено замовлення запасних частин, яких потребував позивач у іноземного постачальника, та наразі, зазначений товар перебуває у володінні відповідача, проте позивач відмовляється від його отримання.

Договірний характер правовідносин, що склалися між сторонами, на думку відповідача, виключає можливість застосування положень 1212 Цивільного кодексу України.

Крім того, відповідач посилався на те, що такий (спрощений) спосіб укладання договору, прийняття замовлень від позивача та їх виконання відбувалося між сторонами з певною періодичністю та жодних заперечень проти такої форми організації постачання товару позивач раніше не висував.

Посилаючись на безпідставність позовних вимог, відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

При цьому, за приписами ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ст. 181 Господарського кодексу України).

Частиною 2 ст. 184 Господарського кодексу України передбачено, укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу.

Статтею 638 Цивільного кодексу України та частиною 2 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст.ст. 641, 642 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

З аналізу правовідносин, які виникли між сторонами, суд дійшов висновку, що сторонами фактично було укладено договір поставки у спрощений спосіб.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. ст. 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 693 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивач отримавши 21.07.2021 від відповідача рахунок перерахував на користь відповідача суму грошових коштів у розмірі 194270,88 гривень, що підтверджується платіжним дорученням від 22.07.2021 № 2200 з призначенням платежу «За гальма КПЛ, гідроциліндр згідно рахунку на оплату по замовленню № 2842 від 21.07.2021 у сумі 161892,4 гривень, ПДВ 20% 32378,48 гривень», відтак позивач на умовах попередньої оплати оплатив товар, який відповідач був зобов`язаний поставити.

З огляду на викладене твердження позивача про відсутність правової підстави для здійснення перерахування грошових коштів на користь відповідача, відсутність між сторонами договірних відносин, помилковість здійснення перерахування та про наявність підстав вважати, що грошові кошти набуті відповідачем без належної правової підстави, судом відхиляються з огляду на висновки, що викладено вище.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження саме без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Згідно із частиною першою статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».

Вище суд вже дійшов висновку про те, що між сторонами укладено договір поставки у спрощений спосіб, сторони своїми діями засвідчили своє волевиявлення на укладання зазначеного правочину, відповідач прийняв до виконання замовлення позивача, яке здійснене у спосіб проведення ним оплати рахунку від 21.07.2021.

Якщо ж позивач втратив інтерес до товару, що ним було замовлено та оплачено та, як зазначає відповідач, що було замовлено у іноземного постачальника та вже отримано відповідачем у своє розпорядження, то врегулювання взаємовідносин між сторонами з цього приводу має відбуватися з огляду на укладений між сторонами правочин, а не у спосіб безпідставного твердження про відсутність правових підстав для здійснення оплати, отримання коштів відповідачем та вчинення такої оплати помилково.

Зазначені твердження позивача в перебігу розгляду справи свого підтвердження не знайшли, грошові кошти отримані відповідачем на відповідній правовій підставі, що зумовлює висновки суду про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, суд відносить на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 73-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову фермерського господарства «Чапаєве» відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення у відповідності до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 16.12.2021.

Суддя Р.М. Колесник