СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року м. Харків Справа № 917/502/20

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Фоміна В.О.

за участю секретаря судового засідання Бессонової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мідея Сервіс" (вх.№3327 П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 27.08.2020, ухвалене суддею Солодюк О.В. у приміщенні Господарського суду Полтавської області 27.08.2020 о 12:00 годині у справі №917/502/20

за позовною заявою Кременчуцької міської ради Полтавської області, м. Кременчук, Полтавська область,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мідея Сервіс", м. Кременчук, Полтавська область,

про стягнення 9536,48 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 27.08.2020 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мідея Сервіс" на користь Кременчуцької міської ради Полтавської області 9536,48 грн. безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати, 2102,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідач, як власник об`єкта нерухомого майна, користувався земельною ділянкою (земельна ділянка по вул. Київській, 24 в м. Кременчуці площею 46 кв.м. є сформованою та їй призначено кадастровий номер № :07:001:0208), на якій цей об`єкт розміщений, за відсутності оформленого відповідно до вимог чинного законодавства права користування земельною ділянкою, не здійснюючи плату на землю, отже, відповідач зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України; при розрахунку суми позовних вимог Кременчуцькою міською радою було враховано витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 15.05.2019 за №3397/0/212-19, відповідно до якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею на 2019 рік складає 105788,04 грн, ставку орендної плати відповідно до рішення позивача - 5% від грошової оцінки землі щорічно, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель та понижуючий коефіцієнт до нормативної грошової оцінки згідно рішеннями Кременчуцької міської ради Полтавської області; дослідивши наданий позивачем розрахунок заявлених до стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 9536,48 грн. за період з 17.03.2017 по 17.03.2020 (включно), суд першої інстанції визнав його правомірним, а вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, у судове засідання 27.08.2020 представники сторін не з`явилися. Дату складення повного судового рішення, ухваленого у вказаному засіданні, судом не зазначено, отже, встановлений ч.1 ст.256 ГПК України строк його апеляційного оскарження обчислюється з 27.08.2020, і останнім днем цього строку є 16.09.2020.

19.03.2021, тобто з пропущенням вказаного строку, відповідач - ТОВ "Мідея Сервіс" - направив поштою апеляційну скаргу, в якій просить прийняти та дослідити докази, додані до цієї апеляційної скарги, як такі, що з об`єктивних причин не могли бути подані до суду першої інстанції, рішення господарського суду Полтавської області від 27.08.2020 у справі № 917/502/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Кременчуцької міської ради повністю; стягнути з позивача судові витрати.

Апелянт зазначає, що належний ТОВ "Мідея Сервіс" об`єкт нерухомого майна частина вбудовано-прибудованого приміщення по вул. Київській, б. 24, у м. Кременчуці знаходиться у багатоповерховому будинку, а відповідач не користується ніякою земельною ділянкою, тобто, сам по собі факт співпадіння адрес об`єкта нерухомого майна, належного відповідачу, та земельної ділянки кадастровий номер :07:001:0208 не свідчить про те, що цей об`єкт нерухомого майна знаходиться безпосередньо на цій земельній ділянці і що відповідач користується цією земельною ділянкою, адже за вказаною адресою знаходиться ще безліч інших об`єктів нерухомого майна; також апелянт вважає необґрунтованим застосування ставки орендної плати 5% від грошової оцінки землі щорічно, зазначаючи про відсутність доказів, на підставі яких було б можливо встановити цільове призначення використання об`єкта нерухомого майна або земельної ділянки, за нібито користування якою стягуються кошти.

Заявник просить поновити йому пропущений строк на апеляційне оскарження рішення в даній справі, посилаючись на те, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, не отримував позовної заяви та взагалі не знав про пред`явлення позову про стягнення з нього коштів. Апелянт зазначає, що перші дві судові повістки та ухвала про відкриття провадження у справі повернулися до суду з позначкою "інші причини невручення", що свідчить про порушення судом першої інстанції встановленої ГПК України процедури вручення ухвали; оскаржуване рішення не вручено відповідачу до сьогоднішнього дня; з матеріалами справи №917/502/20, в тому числі і з оскаржуваним рішенням від 27.08.2020, представник ТОВ "Мідея Сервіс" ознайомився 01.03.2021 (відповідне підтверджується матеріалами справи); заявник вказує, що апеляційна скарга подана в межах двадцяти днів з моменту ознайомлення з оскаржуваним рішенням. Апелянт вважає наявні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження поважними.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.05.2021 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Мідея Сервіс" на рішення Господарського суду Полтавської області від 27.08.2020 у справі № 917/502/20 з підстав відсутності належного мотивування клопотання про поновлення пропущеного строку подання касаційної скарги.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.10.2021 касаційну скаргу ТОВ "Мідея Сервіс" задоволено. Ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 19.05.2021 у справі № 917/502/20 скасовано. Справу № 917/502/20 направлено до суду апеляційної інстанції на стадію вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. Суд касаційної інстанції зазначив про безпідставність відмови Східним апеляційним господарським судом у клопотанні апелянта про поновлення пропущеного строку подання скарги, вказавши у постанові про обґрунтованість наведених відповідачем доводів щодо поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження (про існування оскаржуваного рішення відповідач дізнався лише після відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду у цій справі; діяльність товариства було призупинено у зв`язку із запровадженням карантину, тому отримання рекомендованого листа із позначкою Судова повістка не було можливим з об`єктивних причин).

03.11.2021 Східним апеляційним господарським судом отримано матеріали даної справи, повернуті Верховним Судом згідно з супровідним листом від 21.10.2021.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.11.2021 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Мідея Сервіс" строк подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мідея Сервіс", призначено її розгляд на 09.12.2021 о 14:15 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 104, встановлено учасникам справи строк до 06.12.2021 для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також для подання заяв, клопотань тощо.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 задоволено клопотання представника ТОВ "Мідея Сервіс" про проведення судового засідання 09.12.2021 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів.

09.12.2021 до суду надійшов оригінал апеляційної скарги ТОВ "Мідея Сервіс" з додатками.

Позивач, повідомлений належним чином про час та місце судового засідання 09.12.2021 (повідомлення про вручення Кременчуцькій міській раді копії ухвали від 05.11.2021 долучено до матеріалів справи, а.с.197), не направив свого представника для участі в даному судовому засіданні та не повідомив суд про причини його неявки.

У судовому засіданні 09.12.2021 представник апелянта (в режимі відеоконференції) заявив усне клопотання про витребування у КП "Кременчуцьке МБТІ" матеріалів інвентаризаційної справи щодо об`єкта нерухомості за адресою: м. Кременчук, вулиця Київська, будинок 24 з метою встановлення тих обставин, що приміщення, яким користується відповідач, не виходить за межі багатоквартирного будинку.

Зазначене клопотання залишено судом без розгляду, оскільки воно заявлене після закінчення строку для подання клопотань, встановленого учасникам справи ухвалою суду від 05.11.2021 (до 06.12.2021), при цьому поважних причин пропуску вказаного строку відповідачем не наведено.

Стосовно суті спору представник відповідача підтримав викладену ним письмово правову позицію.

В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

За таких обставин колегія суддів, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги у даному судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача погодився з тим, що судом досліджено всі докази, які надано до справи у відповідності до ст.74 ГПК України та які стосуються меж апеляційного розгляду справи.

У відповідності до вимог ст.282 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

13.03.2015 ТОВ "Мідея Сервіс" (відповідач) набуло право власності на об`єкт нерухомого майна - частину вбудовано-прибудованого приміщення, об`єкта житлової нерухомості за адресою: м. Кременчук, вулиця Київська, будинок 24.

У березні 2020 року Кременчуцька міська рада Полтавської області звернулася до Господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з ТОВ "Мідея Сервіс" 9536,48 грн. безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за період з 17.03.2017 по 17.03.2020.

Оскаржуваним рішенням господарського суду позов було задоволено з наведених вище підстав.

Надаючи оцінку аргументам місцевого господарського суду згідно з підпунктом б) пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України, з урахуванням меж апеляційного перегляду у відповідності до вищенаведених приписів ст.269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Як уже зазначалося, предметом позову в даній справі є стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів в порядку ст.1212 ЦК України у вигляді несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом положень глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

У разі якщо фактичний користувач земельної ділянки, на якій розміщено зареєстровані за ним об`єкти нерухомості, у спірний період без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування земельною ділянкою як орендну плату, він зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України (аналогічні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц та від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, у постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 922/3524/19 тощо).

Отже, для правильного вирішення цього спору встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є земельна ділянка, за користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти, об`єктом цивільних прав та чи обґрунтованими є порядок та підстави здійснення нарахування суми позовних вимог (у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою за визначений позивачем період).

Статтею 206 ЗК України установлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Визначення земельної ділянки наведено в частині 1 статті 79 ЗК України, відповідно до положень якої земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Як установлено приписами частин 1, 3, 4, 9 статті 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Зазначені обставини, з урахуванням вимог статті 77 ГПК України, повинні бути підтверджені певними засобами доказування відповідно до земельного законодавства і не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про оренду землі" об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди (ч. 1 ст. 21 названого Закону).

Отже, позивач у даній справі має надати докази існування протягом зазначеного в позові періоду земельної ділянки як об`єкта цивільних прав у розумінні та визначенні земельного законодавства, реальної можливості передачі позивачем цієї земельної ділянки в оренду відповідно до Закону України "Про оренду землі" у зазначений період, а також обґрунтованість розрахунку стягуваної суми (збереженого відповідачем за рахунок позивача майна (коштів).

Щодо розміру орендної плати, то Верховний Суд неодноразово зазначав, що основою для її визначення для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель. Відповідно до частини 2 статті 20 і частини 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, в постановах від 13.02.2019 у справі №922/392/18, від 07.02.2019 у справі №922/3639/17, від 06.02.2018 у справі № 923/921/17, від 15.09.2021 у справі №922/3111/20.

Також, у відповідності до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 04.12.2019 у справі №917/1739/17, визначаючи розмір заборгованості відповідача, судам необхідно встановити розмір земельної ділянки, яка використовується останнім.

Проте, як вбачається з оскаржуваного рішення, місцевим господарським судом відповідних обставин не було з`ясовано, а лише зазначено в оскаржуваному рішенні, що розрахунок суми позову міською радою здійснено обґрунтовано, з урахуванням витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, ставки орендної плати, коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки земель та понижуючого коефіцієнту до нормативної грошової оцінки згідно з рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області.

Відповідно до наведеного в позовній заяві розрахунку, позивач застосував вищеназазначені ставки та коефіцієнти до земельної ділянки площею 46 кв.м. кадастровий номер № :07:001:0208, за адресою м. Кременчук, вулиця Київська, будинок 24. За твердженням міської ради, об`єкт нерухомості, що належить відповідачеві, розташований саме на цій земельній ділянці.

Згідно з наданим позивачем суду першої інстанції витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 198716466 від 03.02.2020 (а.с.14), об`єкт нерухомого майна площею 70,1 кв.м., який належить ТОВ "Мідея Сервіс", є частиною вбудовано-прибудованого приміщення, об`єкта житлової нерухомості за адресою: м. Кременчук, вулиця Київська, будинок 24.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з фотографії вищевказаного об`єкта, доданої до апеляційної скарги, та не спростовується позивачем, єдиною будівлею за адресою м. Кременчук, вулиця Київська, будинок 24 є багатоквартирний будинок, у якому відповідач придбав частину вбудовано-прибудованого приміщення.

До позовної заяви надано також витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 46 кв.м. кадастровий номер № :07:001:0208, за адресою м. Кременчук, вулиця Київська, будинок 24, станом на 04.03.2020 (а.с.16), в якому зазначено вид використання вказаної ділянки експлуатація та обслуговування прибудови до частини вбудовано-прибудованого приміщення, а також вказано, що відповідну земельну ділянку 26.10.2009 було передано в оренду фізичній особі Ожередову В.Ю. строком на 5 років.

Жодних відомостей про те, що вищевказану земельну ділянку площею 46 кв.м. призначено для експлуатації та обслуговування саме тієї частини вбудовано-прибудованого приміщення, яка має площу 70,1 кв.м. і належить ТОВ "Мідея Сервіс" матеріали справи не містять.

Натомість, відповідно до інформації КП "Кременчуцьке МБТІ", яку додано відповідачем до апеляційної скарги, за даними архівного обліку вказаного підприємства, згідно з інвентаризаційною справою, об`єкт нерухомості за адресою: м. Кременчук, вулиця Київська, будинок 24, містить декілька вбудовано-прибудованих приміщень. Тобто відповідач є не єдиним власником нерухомого майна за вказаною адресою.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах від 29.01.2020 у справі № 638/13423/18, від 16.03.2021 у справі №924/730/20, від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20, від 30.06.2021 у справі №922/2765/20, розрахувати суми безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою для кожної з кількох осіб пропорційно їх часткам у праві власності на нерухомість, яка знаходиться на такій земельній ділянці, можливо із застосуванням (за аналогією) норм Податкового кодексу України.

А саме, відповідно до ч. 286.6 ст. 286 ПК України, за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:

1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;

3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Отже, міська рада, якій не могло не бути відомо про наявність інших об`єктів нежитлової нерухомості у багатоквартирному будинку за адресою м. Кременчук, вулиця Київська, будинок 24 (в якому відповідач використовує лише частину вбудовано-прибудованого приміщення), при зверненні до суду повинна була або довести належними та допустимими доказами (в порядку ст.76, 77 ГПК України) той факт, що відповідач користується спірною земельною ділянкою в повному обсязі, або, у разі її спільного використання з власниками інших вбудовано-прибудованих приміщень у будинку по вулиці Київській, 24 - надати обґрунтований пропорційний розрахунок у відповідності до вищенаведених норм Податкового кодексу України та практики їх застосування судом касаційної інстанції.

Як було встановлено вище на підставі наданих позивачем доказів, спірна земельна ділянка передавалася в оренду фізичній особі з 26.10.2009 строком на 5 років.

Відповідно до усталених правових висновків Верховного Суду, у розумінні положень частини 2 статті 120 ЗК України, частини 1 статті 377 ЦК України, частини 3 статті 7 Закону України "Про оренду землі" при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, право попереднього користувача земельною ділянкою припиняється в силу прямої вказівки закону без припинення у цілому договору оренди земельної ділянки. Відповідно, новий власник об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває права оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, при цьому на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Отже, після відчуження об`єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, договір оренди землі у відповідній частині припиняється щодо відчужувача, однак діє на тих самих умовах стосовно нового власника нерухомості, який з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а отже й відповідні права та обов`язки.

Однак, автоматичний перехід права оренди земельної ділянки до нового власника нерухомості відбувається за наявності таких умов: (1) на момент набуття новим власником права власності на нерухомість укладений попереднім власником майна договір оренди земельної ділянки є чинним; (2) земельна ділянка призначена для експлуатації та обслуговування нерухомості, яка є предметом відчуження, та (3) є сформованою як об`єкт цивільних прав.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом, зокрема, в постанові від 15.09.2021 у справі № 922/3111/20.

Проте позивач, всупереч приписам ч.1 ст.74 ГПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не обґрунтував наявності підстав для включення до розрахунку суми безпідставно збережених коштів площі земельної ділянки 46 кв. м., а саме, ним не доведено, що вказана земельна ділянка призначена для експлуатації та обслуговування виключно тієї нерухомості (частини вбудовано-прибудованого приміщення у багатоквартирному будинку), яка належить відповідачеві.

Відповідно, місцевий господарський суд погодився із вказаним розрахунком передчасно, не надавши належної оцінки розрахункам позивача на предмет їх обґрунтованості.

З урахуванням викладеного, оскільки доводи відповідача про недоведеність позовних вимог знайшли підтвердження в ході апеляційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити, рішення місцевого господарського суду про задоволення позову підлягає скасуванню як таке, що постановлено за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими (а саме щодо площі земельної ділянки, якою без достатніх правових підстав користувався відповідач протягом заявленого позивачем періоду), а у позові Кременчуцької міської ради Полтавської області в даній справі слід відмовити.

Розподіл судових витрат за результатами апеляційного провадження здійснюється у відповідності до приписів ст.129 ГПК України.

Керуючись п.2 ч.1 статті 275, п.2 ч.1 статті 277, статтями 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мідея Сервіс" задовольнити.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 27.08.2020 у справі №917/502/20 скасувати.

Прийняти нове рішення. У задоволенні позову відмовити повністю.

Стягнути з Кременчуцької міської ради Полтавської області (площа Перемоги, 2, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мідея Сервіс" (вул. Гвардійська, 14-А, кв. 75, м. Кременчук, Полтавська область, 39623, ) 3153,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Полтавської області видати відповідний наказ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. 286 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 17.12.2021

Головуючий суддя О.В. Шевель

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя В.О. Фоміна