ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року м.Харків Справа №913/696/21
Провадження №19/913/696/21
Розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи
про стягнення 434 567 грн 67 коп.
Суддя Господарського суду Луганської області - Косенко Т.В.
Секретар судового засідання - Кравченко Н.В.
У засіданні брали участь:
від позивача - Кухтик В.М., адвокат, на підставі довіреності №1-2520 від 10.12.2020;
від відповідача - представник не прибув
Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Луганськгаз" про стягнення заборгованості в сумі 303 953 грн 18 коп., 3 % річних у сумі 35 574 грн 04 коп., інфляційних втрат у сумі 95 040 грн 45 коп.
Ухвалою суду від 11.10.2021 відкрито провадження у справі та підготовче засідання призначено на 09.11.2021.
Позивач у відповіді на відзив зазначає, що зобов`язання відповідача виникають не за фактом отримання чи підписання актів наданих послуг, а за фактом надання таких послуг, який засвідчений самим відповідачем у своїх звітах із визначенням обсягів споживання природного газу. Відповідач є обізнаним про обсяги споживання в силу того, що він є Оператором газорозподільної системи, а тому не може стверджувати, що за відсутності актів наданих послуг йому була невідома інформація про вартість наданих послуг для здійснення остаточного розрахунку. Вважає, що сертифікат Торгово-промислової палати України №662 від 26.09.2014 не є належним доказом наявності форс-мажорних обставин, які унеможливили виконання зобов`язань, що виникли у 2017 році. Крім того, згідно з умовами п.9.3 Договору відповідач не повідомив негайно позивача про обставини форс-мажору та протягом чотирнадцяти днів з дати їх виникнення не надав на підтвердження документи, у зв`язку з чим втратив право посилатися на такі обставини. Зазначає, що відповідач не врахував дію картину та п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно з яким строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Ухвалою суду від 09.11.2021 відкладено розгляд справи в підготовчому провадженні на 29.11.2021.
Запереченнями №01-02-45/2195 від 18.11.2021 відповідач відхиляє доводи позивача з аналогічних підстав викладених у відзиві на позов, заявляє про застосування строку позовної давності, посилається на приписи ст.58 Конституції України, просить зменшити розмір нарахованих 3% річних та інфляційних втрат.
Ухвалою суду від 29.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.12.2021.
У судовому засіданні 13.12.2021 представник позивача виступив зі вступним словом.
Суд закінчив з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами.
Представник позивача виступив із заключним словом.
У судовому засіданні 13.12.2021 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд зазначає наступне.
Відповідно до п.1.1 договору (в редакції додаткової угоди №3 від 17.01.2013) Газотранспортне підприємство зобов`язується надати Замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу Замовника від пунктів приймання-передачі в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (далі - ГРС), а Замовник зобов`язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами Договору.
Річний плановий обсяг транспортування природного газу (далі газ) Замовника у 2013 році складає 214 581,000 тис.куб.м. (п.1.2 в редакції додаткової угоди №3 від 17.01.2013).
Послуги по транспортуванню природного газу оформлюються Газотранспортним підприємством і Замовником актами надання послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами (далі акти наданих послуг). У випадку, якщо Замовник та/або його споживач (споживачі) безпосередньо підключені до магістрального трубопроводу газотранспортного підприємства, кількість протранспортованого Газотранспортним підприємством газу Замовнику та/або його споживачу визначається за даними комерційних вузлів та приладів обліку газу (далі - вузли обліку), установлених на ГРС. Якщо Замовник та/або його споживачі отримують газ з мережі Газорозподільного підприємства, даними для складання актів наданих послуг є дані Газорозподільного підприємства про обсяги протранспортованого ним газу Замовнику та/або його споживачам (п.3.1 в редакції додаткової угоди №3 від 17.01.2013).
Газотранспортне підприємство до 15 числа місяця, наступного за звітним направляє Замовнику два примірники акта наданих послуг за звітній місяць, підписані уповноваженими представником та скріплені печаткою Газотранспортного підприємства (п.3.2 в редакції додаткової угоди №3 від 17.01.2013).
Замовник протягом 2 днів з моменту одержання акту наданих послуг зобов`язується повернути Газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою Замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню у відповідності з умовами Договору або в судовому порядку. До прийняття рішення судом обсяг газу та вартість послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами встановлюються у відповідності до даних Газотранспортного підприємства (п.3.3 в редакції додаткової угоди №3 від 17.01.2013).
Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків Замовника з Газотранспортним підприємством (п.3.4 в редакції додаткової угоди №3 від 17.01.2013).
Кількість протранспортованого Газотранспортним підприємством газу Замовника, до мережі газорозподільного підприємства визначається приладами обліку, які встановлені на ГРС (п.4.2 в редакції додаткової угоди №3 від 17.01.2013).
Розрахунки за послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (п.5.1 в редакції додаткової угоди №3 від 17.01.2013).
Вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг (п.5.4 в редакції додаткової угоди №3 від 17.01.2013).
Оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється Замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до 20 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів (п.5.5 в редакції додаткової угоди №3 від 17.01.2013).
Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків щодо договору, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин) (п.9.1 в редакції додаткової угоди №3 від 17.01.2013).
Під форс-мажорними обставинами розуміють обставини, які виникли внаслідок непередбачених сторонами подій надзвичайного і невідворотного характеру, включаючи вибухи на газопроводі, пожежі, землетруси, повені, оповзні, інші стихійні лиха, війну або військові дії. Строк виконання зобов`язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин (п.9.2 в редакції додаткової угоди №3 від 17.01.2013).
Сторони зобов`язані негайно повідомити про обставину форс-мажору та протягом чотирнадцяти днів з дати їх виникнення надати підтверджуючі документи відповідно до законодавства (п.9.3 в редакції додаткової угоди №3 від 17.01.2013).
Настання обставин форс-мажору підтверджується у встановленому законодавством порядку (п.9.4 в редакції додаткової угоди №3 від 17.01.2013).
Цей договір набирає чинності з дня його підписання Сторонами, умови Договору застосовуються до відносин Сторін, які виникли до його укладання, а саме з 01.10.2011. Договір діє в частині транспортування газу до 31.12.2013, а в частині проведення розрахунків за надані Газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання Замовником своїх зобов`язань за цим Договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п.11.1 в редакції додаткової угоди №3 від 17.01.2013).
Додатковими угодами №2 від 13.04.2012, №6 від 01.10.2014 та №7 від 24.03.2015 внесено зміни до договору в частині зміни реквізитів Газотранспортного підприємства та Замовника.
03.02.2014 між сторонами була укладена Додаткова угода №3 до Договору, якою змінено п.1.2 Договору та викладено його в наступній редакції: «Річний плановий обсяг транспортування природного газу замовника у 2014 році складає 151 234,473 тис. куб. м.».
На виконання умов укладеного договору позивач надав відповідачу послуги з транспортування природного газу у період березень-грудень 2017 року на загальну суму 303 953 грн 18 коп., що позивач підтверджує алокаціями (звітами) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ «Луганськгаз», між замовниками послуги транспортування (постачальниками), зокрема:
- у березні 2017 року в обсязі 4 242,322 тис.куб.м. відповідно до алокації (звіту) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ «Луганськгаз», між замовниками послуги транспортування (постачальниками) за березень 2017 року, вартістю 53 962 грн 33 коп.;
- у квітні 2017 року в обсязі 1 841,252 тис.куб.м. відповідно до алокації (звіту) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ «Луганськгаз», між замовниками послуги транспортування (постачальниками) за квітень 2017 року, вартістю 23 420 грн 72 коп.;
- у травні 2017 року в обсязі 1 443,156 тис.куб.м. відповідно до алокації (звіту) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ «Луганськгаз», між замовниками послуги транспортування (постачальниками) за травень 2017 року, вартістю 18 356 грн 94 коп.;
- у червні 2017 року в обсязі 916,258 тис.куб.м. відповідно до алокації (звіту) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ «Луганськгаз», між замовниками послуги транспортування (постачальниками) за червень 2017 року, вартістю 11 654 грн 80 коп.;
- у липні 2017 року в обсязі 1 106,141 тис.куб.м. відповідно до алокації (звіту) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ «Луганськгаз», між замовниками послуги транспортування (постачальниками) за липень 2017 року, вартістю 14 070 грн 11 коп.;
- у серпні 2017 року в обсязі 1 036,764 тис.куб.м. відповідно до алокації (звіту) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ «Луганськгаз», між замовниками послуги транспортування (постачальниками) за серпень 2017 року, вартістю 13 187 грн 64 коп.;
- у вересні 2017 року в обсязі 1 235,227 тис.куб.м. відповідно до алокації (звіту) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ «Луганськгаз», між замовниками послуги транспортування (постачальниками) за вересень 2017 року, вартістю 15 712 грн 09 коп.;
- у жовтні 2017 року в обсязі 2 557,600 тис.куб.м. відповідно до алокації (звіту) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ «Луганськгаз», між замовниками послуги транспортування (постачальниками) за жовтень 2017 року, вартістю 32 532 грн 67 коп.;
- у листопаді 2017 року в обсязі 4 486,419 тис.куб.м. відповідно до алокації (звіту) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ «Луганськгаз», між замовниками послуги транспортування (постачальниками) за листопад 2017 року, вартістю 57 067 грн 25 коп.;
- у грудні 2017 року в обсязі 5 030,553 тис.куб.м. відповідно до алокації (звіту) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ «Луганськгаз», між замовниками послуги транспортування (постачальниками) за грудень 2017 року, вартістю 63 988 грн 63 коп.
Як вказує позивач, при розрахунку вартості послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами застосовувався тариф 10 грн 60 коп. за 1000 куб.м. без ПДВ, установлений відповідно до території ліцензованої діяльності газорозподільного підприємства ПАТ «Луганськгаз» постановою НКРЕКП №3159 від 29.12.2015 «Про встановлення загального тарифу на транспортування природного газу, тарифів на транспортування природного газу магістральними трубопроводами».
Вартість послуг з транспортування газу за відповідний місяць визначається як добуток тарифу 10 грн 60 коп. за 1000 куб.м. х на загальну кількість протранспортованого газу в обсязі у відповідному місяці х на податок на додану вартість 20%.
Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу.
Згідно з ч.1 ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.
Згідно з ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Загальні положення про послуги визначені главою 63 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
За правилами ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем регулюються Законом України "Про ринок природного газу", Кодексом газотранспортної системи, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2493 від 30.09.2015 та іншими нормативно-правовими актами.
За приписами ч.ч.1, 2 ст.32 Закону України "Про ринок природного газу" транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу. Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором. Оператор газотранспортної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів транспортування природного газу із замовниками.
Згідно з абз.36 п.5 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи договір транспортування це договір, укладений між оператором ГТС та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор ГТС надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору ГТС вартість отриманих послуг (послуги).
Як було зазначено вище, за умовами укладеного договору акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків відповідача з позивачем, проте, суд зазначає, що відсутність цих документів жодним чином не свідчить про відсутність факту надання послуг, який, навпаки, підтверджується доданими до справи алокаціями (звітами) відповідача про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу між замовниками послуги транспортування (а.с.27-38).
При цьому, за обставинами спору немає підстав вважати, що несвоєчасне повернення актів надання послуг або їх не підписання стороною є відкладальною умовою в розумінні ст.212 Цивільного кодексу України або простроченням кредитора в розумінні ст.613 Цивільного кодексу України.
Також суд не знаходить підстав для застосування до спірних правовідносин ст.538 Цивільного кодексу України, яка регулює зустрічність зобов`язань.
Так, п.5.5 договору (в редакції додаткової угоди №3 від 17.01.2013) передбачено, що остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, а тому відсутність актів не звільняє відповідача від обов`язку сплатити вартість фактично отриманих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами, оскільки факти надання таких послуг доведені матеріалами справи.
З огляду на вказане, відхиляються доводи відповідача, що строк оплати транспортування газу ще не настав.
Доказів сплати боргу за спірний період відповідач не надав.
За таких обставин, вимога про стягнення з відповідача основного боргу за транспортування газу за період березень-грудень 2017 року підлягає задоволенню повністю в сумі 303 953 грн 18 коп.
Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 35 574 грн 04 коп. за період з 20.04.2017 по 18.08.2021 та інфляційних втрат у сумі 95 040 грн 45 коп. за період з травня 2017 року по липень 2021 року, господарський суд зазначає наступне.
Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у розмірі 35 574 грн 04 коп. за період з 20.04.2017 по 18.08.2021, суд зазначає, що позивачем неправильно визначено дати початку нарахування 3% річних.
Відповідно до приписів ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Згідно з ч.1 ст.255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.
При визначені періоду прострочення суд враховує правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 07.11.2019 у справі №910/9096/18 і Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.06.2020 у справі №419/1965/18, які в силу положень ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України враховуються при виборі і застосуванні норм права: "Прийменники "до" і "по" визначають кінцеву календарну дату чинності чи виконання чого-небудь, проте вони розрізняються лише сферами свого використання: "до" закріплений за офіційно-діловим стилем, а "по" - за розмовним. Інколи, щоб увиразити входження певної дати до встановленого терміну, додають прислівник "включно".
Отже, оскільки умови договору визначена оплата послуг до 20 числа місяця, наступного за звітним, то саме ця дата є останнім днем оплати, а нарахування 3% річних починається з 21 числа місяця, наступного за звітним.
Водночас, господарський суд вважає за необхідне навести власний розрахунок 3% річних, зроблений за допомогою програми Законодавство в межах заявленого позивачем періоду:
Період надання послугиГранична дата оплатиСума заборгованості в грн.Період нарахування 3% річнихКількість днів простроченняСума 3% річних, грн.
Ураховуючи викладене, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є 3% річних за період з 20.04.2017 по 18.08.2021 у сумі 35 527 грн 90 коп.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за період з травня 2017 року по липень 2021 року, суд зазначає, що позивачем неправильно визначено величини приросту індексу споживчих цін, який має заокруглюватися до десяткового числа після коми (саме так визначаються місячні та річні індекси споживчих цін Державним комітетом статистики України).
Викладене відповідає висновкам Верховного Суду, наведеним у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19, які в силу положень ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України враховуються при виборі і застосуванні норм права.
Ураховуючи наведене, суд здійснив власний розрахунок інфляційних втрат за період з травня 2017 року по липень 2021 року, зроблений за допомогою програми "Законодавство", в межах заявленого позивачем періоду:
Період надання послугиГранична дата оплатиСума заборгованості в грн.Період нарахування Індекс інфляціїСума, в грн.
березень 2017 року20.04.201753962,33травень 2017- липень 2021138,420721,53
листопад 2017 року20.12.201757067,25січень 2018- липень 2021127,715807,63
грудень 2017 року20.01.201863988,63лютий 2018- липень 2021125,816509,07
За розрахунком суду розмір інфляційних втрат за вказаний період перевищує заявлений розмір, але враховуючи принцип диспозитивності судового процесу, розмір заявлених до стягнення інфляційних втрат, вважає, що стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати за період з травня 2017 року по липень 2021 року в сумі 95 040 грн 45 коп.
Відповідач просив застосувати наслідки спливу позовної давності до позовних вимог.
Так, відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Згідно зі ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Положеннями ст.257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частиною 1 ст.260 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За змістом ч.5 ст.261 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
Судом встановлено, що щомісяця позивачем відповідачеві надавалися послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, що є окремим зобов`язанням у розумінні приписів ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України, яке має свій строк (термін) виконання, з огляду на що початок позовної давності для стягнення оплати за надані в кожному місяці послуги з транспортування газу необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання замовником цього зобов`язання.
Позивач заперечує пропуск строку позовної давності з посиланням на дію карантину, оскільки згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України строки, визначені статтями 257, 258 Цивільного кодексу України були продовжені на строк дії такого карантину, а відтак не є пропущеними.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із цим позовом 30.09.2021.
Суд враховує, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу Covid-19» встановлено з 12.03.2020 на усій території України карантин. В подальшому, численними Постановами Кабінету Міністрів України дію карантину було продовжено до 31.12.2021. Таким чином, позивач звернувся до суду в період дії карантину.
Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (введено в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
З огляду на вказане карантин на території України безперервно діє з 12.03.2020 по цей час. Отже, позовна давність, що повинна була б сплинути у цей період, з урахуванням її продовження відповідно до вищевказаної норми, не є такою, що сплинула.
Таким чином, враховуючи наведені положення Цивільного кодексу України та діючий карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України, строк на звернення до суду із цим позовом, визначений ст.257 Цивільного кодексу України позивачем не пропущено, тому, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності.
Відносно посилань відповідача на сертифікат Торгово-промислової палати, як на підставу звільнення від відповідальності, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Приписами ч.2 ст. 14-1 ЗУ "Про торгово-промислові палати в Україні" обставини непереборної сили визначено як форс-мажорні обставини, що є надзвичайними та невідворотними обставинами, які об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. Перелік обставин, які можуть вважатися форс-мажорними, визначено частиною другою статті 14-1 цього Закону, однак, такий перелік не є вичерпним.
Відповідно до ч.2 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є: агроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що такі обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.
Таким чином, доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Відповідно до ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.
Початком дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у даному випадку визначено 07.04.2014. При цьому, вказано, що вони продовжують діяти та дату закінчення дії обставин форс-мажору (обставин непереборної сили) на момент видачі даного сертифікату встановити неможливо.
Зі змісту сертифікату вбачається, що підставою для вказаних висновків стало, зокрема, те, що станом на 20 серпня п.р. АТО проводиться на території Донецької та Луганської областей, рішення про її припинення не прийнято. У проведенні АТО, в установленому законом порядку, задіяні сили (особовий склад, спеціалісти) і засоби (зброя, транспортні, спеціальні та інші матеріально-технічні засоби) суб`єктів боротьби з тероризмом та інших суб`єктів, відповідно до законів України. При цьому в ході проведення АТО уповноваженими правоохоронними органами виявляються та розслідуються численні кримінальні правопорушення, які мають ознаки терористичних актів, диверсій, умисних вбивств, захоплень будівель і споруд, незаконного заволодіння транспортними засобами, незаконного позбавлення волі, захоплення заручників, блокування і пошкодження об`єктів транспортної системи тощо. Зазначені правопорушення, вчинювані озброєними організованими злочинними угрупованнями та окремими фізичними особами, створюють загрозу життю і здоров`ю людей, збереженню їх майна, обмежують свободу пересування територією зазначених областей. Вказані обставини негативно позначаються на господарській діяльності Заявника. Заявник наголосив, що в дуже складних умовах, які існують в регіоні, зумовлених проведенням активних бойових дій, не має можливості здійснювати господарську діяльність, проводити контроль і облік природного газу, своєчасно ліквідувати аварії, забезпечувати безперебійне газопостачання природним газом, а також виконувати інші свої зобов`язання в повному обсязі. На об`єктах, підпорядкованих Заявнику, відбувалися непоодинокі випадки застосування вибухонебезпечних речовин, підрив і пошкодження надземних і підземних газопроводів, напади та травмування персоналу, викрадення невідомими особами майна Заявника.
Отже, вказаним сертифікатом однозначно та конкретно підтверджено факт впливу форс-мажорних обставин, викликаних здійсненням антитерористичної операції, на господарську діяльність відповідача та неможливість належного виконання ним зобов`язань внаслідок їх настання.
Вказаний сертифікат в силу приписів ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» є єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань.
До того ж даний сертифікат є чинним, не скасованим та/або невизнаним у встановленому законом порядку недійсним.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" №405/2014 від 14.04.2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України".
Вказаний Указ Президента України набрав чинності з 14.04.2014.
Саме прийняття даного Указу Президента України і зумовило проведення антитерористичної операції (АТО) на сході України в тому числі і в Луганській області з 14.04.2014.
Протягом періоду неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором Президентом України не видано Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
У свою чергу відповідач посилаючись на умови пунктів 8.1 та 8.3 договору (в первісній редакції) вважає, що він звільняється від відповідальності саме через настання форс-мажорних обставин, які впливають на належність здійснення ним господарської діяльності, а не через відсутність у нього грошових коштів.
Враховуючи викладене, суд заначає, що факт настання 07.04.2014 та продовження існування по теперішній час обставин непереборної сили - форс-мажорних обставин було б підставою для звільнення відповідача від відповідальності, передбаченої ст.549 Цивільного кодексу України.
При цьому, стягнення неустойки, передбаченої ст.549 Цивільного кодексу України, не є предметом розгляду даного спору.
Разом з тим, суд зазначає, що у даному випадку сторонами було узгоджено саме підстави звільнення від відповідальності внаслідок настання форс-мажорних обставин, а не зміну умов договору в частині строків виконання зобов`язань внаслідок настання відкладальної обставини.
Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
При цьому, згідно з умовами п.5.5 в редакції додаткової угоди №3 від 17.01.2013, остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до 20 числа місяця, наступного за звітним.
У зв`язку з цим, як вже зазнчалося судом, строк прострочення виконання зобов`язань за договором починається з 21 числа місяця, наступного за звітним, при цьому, настання форс-мажорних обставин не звільняє відповідача від обов`язку здійснити погашення заборгованості з основного боргу, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, і не відтерміновує дію виконання вказаних обов`язків.
Також з огляду на положення п.8.1 договору (в первісній редакції), суд відзначає, що за правилами ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, а не від сплати основного зобов`язання. Крім того, позивач зазначає про те, що обов`язковим елементом, необхідним для звільнення боржника від відповідальності, є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати зобов`язання.
У зв`язку з цим, настання форс-мажорних обставин не звільняє відповідача від обов`язку здійснити погашення заборгованості з основного боргу, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, і не відтерміновує дію виконання вказаних обов`язків.
Відносно клопотання відповідача, викладеного у відзиві на позовну заяву, про зменшення 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.
В обґрунтування вказаного клопотання відповідач посилається на наявність обставин, які є винятковими, оскільки його критичний фінансовий стан та діяльність, стали результатом впливу вкрай негативних обставин, таких як антитерористична операція на території Луганської області. Приватними виконавцями виконавчого округу міста Києва Щербаковим І.М. та Пилипчуком В.Г. були винесені постанови про накладення арешту на рахунки боржника, що обліковуються на його балансі. Зазначає, що зі складнощами здійснює господарсько-фінансову діяльність, веде ремонтно-відновлювальні роботи на лінії зіткнення, і в подальшому не зможе забезпечити постачання та розподіл природного газу по всій території Луганської області. Вказує, що він не може виконувати свої податкові зобов`язання зі сплати єдиного соціального внеску. За результатами діяльності третього кварталу 2021 року товариство отримало збитки у сумі 43 257 000 грн 00 коп.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
З аналізу положень ст.233 Господарського кодексу України та ст.551 Цивільного кодексу України вбачається, що ними передбачено право суду на зменшення штрафних санкцій (штрафу, пені), в той час як стягнення 3% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, зокрема неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 910/3692/18, від 27.04.2018 у справі №908/1394/17 та від 22.01.2019 у справі №905/305/18.
У даному випадку сторонами не встановлювався інший розмір процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання, а нарахування процентів здійснено позивачем у розмірі, встановленому ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, а саме у розмірі 3% річних. Ці нарахування не є неспівмірно великими у порівнянні з сумою боргу, тому суд не вбачає підстав для зменшення розміру нарахованих 3% річних.
Щодо зменшення інфляційних втрат, суд зазначає, що інфляційна складова це відновлення вартості грошей за період, на який вони знецінені, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання боржником, тому виходячи саме з суті цієї суми вона не підлягає зменшенню в будь-якому випадку.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що, оскільки нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника та не є штрафними санкціями, приписи ст.551 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин застосуванню не підлягають, як і виключається можливість зменшення судом заявлених до стягнення позивачем 3% річних та інфляційних втрат.
Таким чином заявлене відповідачем клопотання про зменшення 3% річних та інфляційних втрат судом відхиляється.
Відносно клопотання позивача, викладеного у позовній заяві, про зазначення в рішенні про нарахування 3% річних до моменту виконання рішення, суд зазначає наступне.
Згідно з ч.10 ст.238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.
Відповідно до приписів ст.5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд вважає, що застосування ч.10 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у даному випадку, сприятиме найшвидшому виконанню відповідачем судового рішення в частині сплати основного боргу, а позивач буде позбавлений необхідності ще раз звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача додатково нарахованих процентів, за допущене ним прострочення після ухвалення судом рішення.
Відповідно до ч.ч.11, 12 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.
Таким чином, враховуючи обставини справи та зазначене клопотання позивача, суд дійшов висновку, що при прийнятті рішення у даній справі, на підставі та у відповідності до положень ч.10 ст.238 Господарського процесуального кодексу України наявні всі правові підстави для зазначення у рішенні суду про проведення нарахування органом (особою) що здійснюватиме примусове виконання рішення суду 3% річних від суми основної заборгованості у розмірі 303 953 грн 18 коп. до моменту виконання рішення суду в частині стягнення такої основної заборгованості.
Ураховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню частково.
Судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог, згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
1. Позов Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Луганськгаз про стягнення 434 567 грн 67 коп. задовольнити частково.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
3. У решті позову відмовити.
Відповідно до ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 ГПК України та порядку, визначеному ст.257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 23.12.2021.

Суддя Тетяна КОСЕНКО