СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року м. Харків Справа № Б-39/216-06

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання: Семенова О.Є.,

за участю представників сторін:

від скаржника (заявника): Овчинник В.М. особисто;

ліквідатор: арбітражний керуючий Черкасов С.А. (свідоцтво №979 від 23.05.2013);

від інших кредиторів: не з`яивились;

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_1 , с. Самійлівка, Близнюківський район, Харківська область (вх. №2542 Х/2),

на ухвалу Господарського суду Харківської області від 08.04.2021 (повний текст складено 13.04.2021) у справі №Б-39/216-06 (суддя Усатий В.О.),

за заявою кредитора Лозівської ОДПІ (правонаступник ГУ ДПС у Харківській області), м. Лозова, Харківська область,

до боржника Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Петровське", с. Мирне, Близнюківський район, Харківська область,

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

10.02.2021 до Господарського суду Харківської області від ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 , заявник) надійшла заява до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Петровське" (надалі СТОВ "Петровське", боржник) про визнання грошових вимог до боржника, які складаються із заборгованості по заробітній платі на суму 4305,54 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.04.2021 у справі №Б-39/216-06 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника.

Не погодившись із вищевказаною ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 08.04.2021 у справі №Б-39/216-06 та ухвалити нове судове рішення, яким визнати його вимоги до боржника, які складаються із заборгованості по заробітній платі на суму 4305,54 грн.

За текстом апеляційної скарги ОСОБА_1 також просить звільнити його від сплати судового збору відповідно до пп. 15 п. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а також зобов`язати ліквідатора СТОВ "Петровське" арбітражного керуючого Черкасова С.А. виплатити ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі відповідно до ст.ст. 1 4, 6 Закону України "Про компенсацію громадянам витрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", ст. 625 Цивільного кодексу України, або визнати договір купівлі-продажу будівлі майстерні від 30.07.2009, укладений між СТОВ "Петровське" в особі ліквідатора Черкасова С.А. та Приватним підприємством "Агросвіт" недійсним, та повернути зазначене майно у власність ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, скаржник посилається на порушення місцевим судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, вважає висновки, викладені в оскаржуваній судовій ухвалі такими, що не відповідають дійсності.

В обґрунтування своїх доводів скаржник вказує на те, що господарським судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки його доводам та наданим доказам, якими підтверджується наявність у боржника заборгованості перед ОСОБА_1 по заробітній платі, яка підтверджена рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 28.09.2000 у цивільній справі за його позовом до ТОВ "Петровське" про стягнення розрахункових сум при звільненні у розмірі 4305,54 грн. та 50,00 грн. витрат на правову допомогу.

Скаржник зазначає, що після ухвалення вищевказаного судового рішення про стягнення заробітної плати та його звернення до органів ДВС із заявою про примусове стягнення заборгованості попереднє керівництво СТОВ "Петровське" та працівники цього Товариства дійшли спільної згоди про можливість погашення заборгованості по заробітній платі, у т.ч. ОСОБА_1 та частини членів (пайовиків) СТОВ "Петровське" шляхом виділу та передачі у їх власність нерухомого майна, до складу якого увійшла майстерня тракторної бригади №2 у с.Шевченкове-1, що було оформлено накладною (внутрішньогосподарського призначення) №10 від 20.01.2002.

На думку скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо ненадання ним доказів невиконання рішення у примусовому порядку, оскільки у ОСОБА_1 перебувало в користуванні передане Товариством майно, у зв`язку з чим у нього, як стягувача були відсутні підстави та необхідність примусового виконання органами ДВС виконавчого документу про стягнення з СТОВ "Петровське" заборгованості по заробітній платі. Тому примусове стягнення заборгованості по заробітній платі на користь ОСОБА_1 органами ДВС фактично не здійснювалось.

У подальшому, після виділу та розподілу майна між колишніми працівниками СТОВ "Петровське", вищевказане майно (будівля майстерні) було передано у власність ФГ "Вікторія" (створеного ОСОБА_1 ). Однак, після проведення працівниками Лозівської ОДПІ податкової перевірки та вилучення статутних документів ФГ "Вікторія", органи ДПІ ініціювали процедуру банкрутства відносно СТОВ "Петровське", під час проведення якої зазначене майно було незаконно повернуто у власність боржника.

За твердженням скаржника, після визнання СТОВ "Петровське" банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури колишній ліквідатор ОСОБА_2 досліджував первинні бухгалтерські документи боржника та підтвердив (визнав) наявність заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_1 .

Після припинення своїх повноважень ліквідатор ОСОБА_2 всю документацію передав діючому ліквідатору ОСОБА_3 , який завершив процедуру продажу майна боржника, у т.ч. реалізував будівлю майстерні тракторної бригади №2 у с.Шевченкове-1, яка передавалась ОСОБА_1 , та, після отримання коштів від реалізації майна банкрута у 2010 2011 роках здійснював погашення заборгованості по заробітній платі колишнім працівникам СТОВ "Петровське". При цьому, ОСОБА_1 неодноразово звертався до ліквідатора ОСОБА_3 з вимогою щодо включення його вимоги до реєстру вимог кредиторів боржника та виплатити заборгованості по заробітній платі, яка підтверджена рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 28.09.2000. Однак, заборгованість перед ОСОБА_1 станом на час звернення із даної заявою до суду погашена не була, вимоги кредитора, підтверджені рішенням суду у цивільній справі до реєстру вимог кредиторів боржника не були включені.

Зазначені вище обставини та дії ліквідатора Черкасова С.А., на думку скаржника, свідчать про порушення прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1 на повернення (виплату) заборгованості по заробітній платі, а також призводять до порушення черговості виплати кредиторської заборгованості у процедурі банкрутства, передбаченої ч. 1 ст. 64 Кодексу України з процедур банкрутства.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2021 для розгляду справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 поновлено фізичній особі ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Харківської області від 08.04.2021 у справі №Б-39/216-06, відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, встановлено учасникам справи строк до 05.10.2021 для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень з доказами їх надсилання учасникам провадження та призначено справу до розгляду на 20.10.2021 о 11:30 год.

04.10.2021 на адресу апеляційного суду від ліквідатора СТОВ "Петровське" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому арбітражний керуючий Черкасов С.А. заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги, просить залишити оскаржувану ухвалу без змін. Ліквідатор зазначає, що у ході проведення ліквідаційної процедури у справі про банкрутство СТОВ "Петровське" Овчинник В.М. неодноразово звертався до суду із аналогічними по своїй суті вимогами та скаргами на дії ліквідатора, однак твердження скаржника про нібито існуючу перед ним заборгованість по заробітній платі спростовуються наявними у справі доказами та ухвалами Господарського суду Харківської області, якими було відмолено у задоволення скарг ОСОБА_1 на дії ліквідатора.

Щодо наданого заявником рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 28.09.2000 про стягнення з СТОВ "Петровське" на користь ОСОБА_1 заборгованості по виплаті заробітної плати на суму 4305,54 грн. та витрат у зв`язку з наданням юридичної допомоги в розмірі 50,00 грн., то ліквідатор зазначає, що зміст наданих органами ДВС відповідей на його запити свідчить про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання цього рішення відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження", отже, ОСОБА_1 не було доведено факт невиконання цього рішення в межах виконавчого провадження.

Доводи скаржника щодо належності йому будівлі майстерні, за твердженням ліквідатора є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 не набув у встановленому законом порядку право власності на зазначене нерухоме майно, а останнє, у свою чергу, було правомірно реалізовано ліквідатором у ліквідаційній процедурі в межах провадження у справі про банкрутство СТОВ "Петровське", що також встановлено у рішенні Господарського суду Харківської області у справі №5023/4122/12.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2021, у зв`язку із перебуванням на лікарняному судді Плахова О.В. для розгляду справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.10.2021 витребувано з Господарського суду Харківської області всі матеріали справи №Б-39/216-06 та оголошено перерву у судовому засіданні у справі до 15.11.2021 о 10:45 год.

27.10.2021 на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшли витребувані матеріали справи №Б-39/216-06.

29.10.2021 на адресу апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про виклик в судове засідання представника Лозівської ОДПІ (правонаступника ГУ ДФС у Харківській області) із статутними документами ФГ "Вікторія".

Судове засідання у справі № Б-39/216-06, призначене на 15.11.2021 о 10:45 год. не відбулось у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Мартюхіної Н.О.,

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 розгляд справи призначено на 20.12.2021 о 11:30 год.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 20.12.2021 присутній апелянт ОСОБА_1 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким визнати його грошові вимоги до боржника по заробітній платі на суму 4305,54 грн., які підтверджено судовим рішенням у цивільній справі.

Присутній у судовому засіданні апеляційної інстанції 20.12.2021 ліквідатор СТОВ "Петровське" - арбітражний керуючий Черкасов С.А. заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, просив залишити оскаржувану ухвалу без змін.

Уповноважені представники інших учасників справи про банкрутство у судове засідання 20.12.2021 не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи всі сторони повідомлялись належним чином.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, та те, що явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у даному судовому засіданні за відсутності представників інших учасників справи про банкрутство, у зв`язку з чим переходить до її розгляду по суті.

Згідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні заявника та ліквідатора, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

18.12.2006 Лозівська ОДПІ звернулась до Госопдарського суду Харківської області в порядку ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.2013 із заявою про визнання відсутнього боржника СТОВ "Петровське" банкрутом.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.12.2006 прийнято заяву Лозівської ОДПІ до розгляду, порушено провадження у справі №Б-39/2160-06, призначено підготовче засідання суду та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Постановою Господарського суду Харківської області від 17.01.2007 визнано СТОВ "Петровське" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором боржника призначено арбітражного керуючого Дусика О.М.

На даний час триває ліквідаційна процедура, ліквідатором СТОВ "Петровське" є арбітражний керуючий Черкасов С.А., якого призначено ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.03.2009.

10.02.2021 до Господарського суду Харківської області від ОСОБА_1 надійшла заява (вх. 3318) до СТОВ "Петровське" про визнання його вимог до боржника, які складаються із заборгованості по заробітній платі на суму 4305,54 грн.

Обґрунтовуючи вимоги поданої заяви з вимогами до боржника, заявник посилається на те, що 09.11.2009 він звертався до ліквідатора Черкасова С.А. з заявою про виплату ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі СТОВ "Петрівське" у сумі 4305,54 грн., а також витрат з юридичної допомоги в суді 50,00 грн., що підтверджено рішенням Близнюківського районного суду від 28.09.2000, однак, ліквідатор Черкасов С.А. відповіді у встановлений законом строк не надав. У подальшому, 17.04.2010 у газеті "Нове Життя" Близнюківського району ліквідатором було здійснено публікацію оголошення, в якому повідомлено, що з метою виявлення колишніх працівників СТОВ "Петрівське", які мають невиплачену заборгованість по заробітній платі протягом 30 днів з моменту виходу цього оголошення слід звернутися з відповідними документами до ліквідатора. У 2010 - 2011 роках ліквідатором ОСОБА_3 здійснювалося погашення заборгованості колишнім працівникам СТОВ "Петровське" із заробітної плати, проте заборгованість із заробітної плати перед ОСОБА_1 погашена не була, незважаючи на те, що зазначена заборгованість встановлена у рішенні Близнюківського районного суду від 28.09.2000 та визнана попереднім ліквідатором ОСОБА_2 ще до визнання СТОВ "Петровське" банкрутом та до відкриття ліквідаційної процедури.

Посилаючись на наведені обставини щодо порушення ліквідатором ОСОБА_3 прав заявника на включення його грошових вимог, підтверджених судовим рішенням у цивільній справі, до реєстру вимог кредиторів та виплати заробітної плати у порядку черговості, встановленому ч. 1 ст. 64 Кодексу України з процедур банкрутства, ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Харківської області та просив визнати вимоги до боржника, які складаються із заборгованості по заробітній платі у сумі 4305,54 грн. за рішенням Близнюківського районного суду від 28.09.2000 відповідно до норм діючого законодавства.

Ліквідатором ОСОБА_3 подано до суду першої інстанції відзив, яким останній заперечує проти доводів та вимог заявника з огляду на те, що такі вимоги не доведені заявником та не підтверджені належними доказами. Правова позиція ліквідатора зводиться до того, що ОСОБА_1 неодноразово звертався зі скаргами на дії ліквідатора в межах справи про банкрутство СТОВ "Петрівське", в яких ставилось питання щодо невиплати ліквідатором йому заробітної плати на підставі вказаного заявником рішення суду. За результатами розгляду таких скарг постановлені відповідні ухвали суду, в яких встановлено безпідставність тверджень ОСОБА_1 та відсутність підтвердження наявності у заявника вимог до боржника, які складаються із заробітної плати.

Як зазначає ліквідатор у відзивні, з метою перевірки викладених заявником обставин ним направлялись запити до органів ДВС. За змістом отриманих відповідей вбачається, що: у виконавчій службі відсутній виконавчий документ про стягнення з СТОВ "Петрівське" заборгованості по заробітній платі на користь ОСОБА_1 ; в електронній системі виконавчих проваджень такий виконавчий документ також не зареєстрований; виконавчі документи, за якими стороною є СТОВ "Петрівське" на примусовому виконанні у відділі ВДВС Близнюківського РУЮ у Харківській області не перебувають, а всі наявні відповіді долучені до матеріалів справи ще під час розгляду скарг ОСОБА_1 на дії ліквідатора.

З огляду на наведені обставини, ліквідатор вважає відсутньою у боржника перед ОСОБА_1 будь-якої заборгованості з виплати заробітної плати.

За результатом розгляду вказаних кредиторських вимог Господарським судом Харківської області 08.04.2021 постановлено оскаржувану ухвалу у справі №Б-39/216-06, якою, як вже зазначалось вище відмолено у задоволенні заяви ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, господарський суд першої інстанції виходив з того, що законодавством, чинним на момент введення ліквідаційної процедури щодо боржника був встановлений присічний строк для заявлення вимог конкурсних кредиторів до боржника. Однак, ОСОБА_1 не виявив бажання та не подав заяву у встановлений Законом строк. При цьому встановивши, що станом на момент звернення ОСОБА_1 із завою з кредиторськими вимогами до боржника законодавцем у Кодексі України з процедур банкрутства (КУзПБ) закріплено право кредиторів протягом розгляду справи про банкрутство заявити вимоги до боржника, суд першої інстанції визнав за можливе розглядати заявлені ОСОБА_1 вимоги під час ліквідаційної процедури та надати їм відповідну правову оцінку.

Оцінюючі надані заявником докази, суд визнав їх такими, що не підтверджують наявність грошових вимог до боржника, оскільки: надана ОСОБА_1 копія рішенням Близнюківського районного суду від 28.09.2000 не належної якості, і з неї не вбачається номеру справи, що не дає змоги встановити наявність такого рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень; заявником не надано доказів видачі виконавчого листа на примусове виконання зазначеного рішення, а також доказів пред`явлення його до виконання та відкриття виконавчого провадження щодо виконання такого рішення. Судом також встановлено, що на запити ліквідатора ДВС надано відповіді, з яких вбачається, що на примусовому виконанні не перебувають виконавчі листи за якими боржником виступає СТОВ "Петрівське", а також їх зміст свідчить про те, що в реєстрі виконавчих проваджень відсутні докази відкриття виконавчого провадження стягувачем за яким виступає ОСОБА_1 .

Також, за висновком суду, надана заявником довідка Близнюківської РДА не свідчить та не підтверджує наявність заборгованості боржника перед ОСОБА_1 станом на момент його звернення із заявою 2021 рік, а також, у цій довідці зазначено про відсутність в архівному відділі Близнюківської РДА відповідної інформації щодо заборгованості по заробітній платі перед заявником.

З урахуванням оцінки наданих доказів та встановлених у справі обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що заявником не доведено у передбаченому законом порядку факту наявності у боржника перед ним заборгованості із заробітної плати, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника.

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції не погоджується з правильністю правових висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 з огляду на таке.

Як вже вище зазначалось та встановлено судом, провадження у справі про банкрутство СТОВ "Петрівське" порушено у порядку ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.2013.

За приписами ч. 1 ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у вказаній редакції) в разі, якщо громадянин-підприємець - боржник або керівні органи боржника - юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника, заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника може бути подана кредитором незалежно від розміру його вимог до боржника та строку виконання зобов`язань.

Отже, спрощена процедура банкрутства відповідно до ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у редакції Закону до 19.01.2013 передбачала введення ліквідаційної процедури боржника одразу ж після порушення провадження у справі про банкрутство, що має наслідком припинення господарської діяльності боржника (ч. 1 ст. 23 Закону).

За визначенням ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" кредитором є, зокрема, фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також за вимогами щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян, мають право подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян, мають право подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника.

Законом про банкрутство у редакції Закону до 19.01.2013 не було встановлено строку подання заяв такими кредиторами, а отже, за висновком суду, кредитор мав право подати свою заяву з вимогами до боржника щодо виплати заробітної плати у будь-який момент під час провадження у справі про банкрутство.

Суд також звертає увагу, що порядок процедури банкрутства, передбачений ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції Закону до 19.01.2013 не передбачав затвердження реєстру вимог кредиторів боржника.

Разом з тим, у ст. 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.2013 визначено, що розпорядник майна зобов`язаний окремо внести до реєстру відомості про вимоги щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також про вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян, згідно із заявами таких кредиторів та даними обліку боржника.

Тобто вимоги кредиторів щодо виплати заробітної плати повинні встановлюватись ліквідатором згідно із заявами таких кредиторів та даними обліку боржника.

Таким чином, законодавством передбачено, що вимоги щодо виплати заробітної плати можуть вноситись ліквідатором на підставі даних обліку боржника та відповідної заяви кредитора, поданої у будь-який момент провадження у справі про банкрутство.

З огляду на наведене нормативне регулювання, суд апеляційної інстанції зазначає, що призначені судом у справі про банкрутство СТОВ "Петрівське" ліквідатори були зобов`язані вносити вимоги кредиторів до реєстру вимог, на підставі даних обліку боржника, а також за їх письмовими заявами, з урахування оцінки наданих такими кредиторами доказів.

Як зазначає заявник, після визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури він звертався до ліквідатора СТОВ "Петрівське" Дусика О.М., який розглянув його заяву та визнавав вимоги до боржника по заробітній платі, які підтверджені судовим рішенням у цивільній справі, однак не включив їх до реєстру вимог кредиторів.

Також, заявник вказує, що ним подавалась письмова заява ліквідатору СТОВ "Петрівське" арбітражному керуючому Черкасову С.А., однак останнім не було надано будь-якої відповіді на його письмову заяву.

Колегія суддів зазначає, що Кодекс України з процедур банкрутства (надалі - КУзПБ) набрав чинності 21.04.2019, а введено його в дію з 21.10.2019. З дня введення в дію цього Кодексу Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визнано таким, що втратив чинність.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся із заявою з кредиторським вимогами до боржника (09.02.2021), тобто вже під час дії КУзПБ, положення якого також як і Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013 не містять обмежень щодо строків, протягом яких кредитори можуть заявляти вимоги до боржника.

Отже, заявник ОСОБА_1 , як особа, яка, на її думку, має кредиторські вимоги до боржника по заробітній платі, мав правові підстави та законодавчо визначену можливість звернутись до господарського суду із заявою з кредиторськими вимогами до боржника протягом всього строку здійснення ліквідаційної процедури СТОВ "Петрівське".

Відповідно до приписів ч. ч. 1, 4 ст. 45 КУПБ, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Для кредиторів, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, усі дії, вчинені у судовому процесі, є обов`язковими так само, як вони є обов`язковими для кредиторів, вимоги яких були заявлені протягом встановленого строку.

Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом. Кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

Якщо кредитор заявив вимоги після здійснення розрахунків з іншими кредиторами, то сплачені таким кредиторам кошти поверненню не підлягають.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 45 КУПБ заява кредитора має містити серед іншого розмір вимог кредитора до боржника з окремим зазначенням суми неустойки (штрафу, пені) та виклад обставин, що підтверджують вимоги до боржника, та їх обґрунтування.

З наведених положень ч. 3 ст. 45 КУПБ можна зробити висновок про те, що заявник кредиторських вимог сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

При цьому, Закон про банкрутство в редакції до 19.01.2013 та норми КУзПБ не ставлять право кредитора на звернення із заявою з вимогами до боржника у залежність від його звернення чи незвернення до органів виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження, а також не пов`язують закінчення строку на пред`явлення наказу до примусового виконання із втратою кредитором права звернутись до господарського суду із такою заявою.

Отже, закінчення трирічного строку на пред`явлення стягувачем виконавчого документу до органів ДВС не може бути підставою для втрати ним права на звернення із заявою з кредиторськими вимогами до боржника.

Досліджуючи обставини та факти, які наведені в обґрунтування заявлених ОСОБА_1 вимог до боржника, судом встановлено, що заявник посилається на наявність у СТОВ "Петровське" заборгованості по заробітній платі у розмірі 4305,54 грн., яка підтверджена рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 28.09.2000 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Петровське" про стягнення розрахункових сум при звільненні у розмірі 4305,54 грн. та витрат у зв`язку з наданням юридичної допомоги в розмірі 50,00 грн.

За загальним правилом, визначеним ч.1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Із доданих до заяви ОСОБА_1 документів судом встановлено, що рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 28.09.2000 задоволено цивільний позов ОСОБА_1 до ТОВ "Петровське" про стягнення розрахункових сум при звільненні у розмірі 4305,54 грн. та витрат у зв`язку з наданням юридичної допомоги в розмірі 50,00 грн.

У вказаному рішенні Близнюківським районним судом було встановлено, що ОСОБА_1 працював та 21.12.1999 був звільнений із членів ТОВ "Петровське", однак Товариство при його звільненні фактично з ним не розрахувалось.

Із змісту цього судового рішення також вбачається, що представник відповідача (ТОВ "Петровське") позов визнав у повному обсязі та пояснив, що виплатити розрахункову суму позивачу Товариство не має можливості у зв`язку з відсутністю грошових коштів.

Згідно резолютивної частини рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 28.09.2000 з ТОВ "Петровське" стягнуто на користь ОСОБА_1 розрахункові суми, призначені йому після звільнення у сумі 4305,54 грн. та витрати у зв`язку з наданням юридичної допомоги 50,00 грн.

Положеннями ст. 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим для виконання, а в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, судом апеляційної інстанції з`ясовано, що на підставі судового рішення від 28.09.2000 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Петровське", загальний розмір стягнутої з ТОВ "Петровське" на користь ОСОБА_1 заборгованості становить 4355,54 грн.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що заявник відповідно до приписів ст.ст. 76 - 77 ГПК України надав суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження наявності боргу у СТОВ "Петровське" перед ОСОБА_1 , як кредитором боржника, і такий борг, як встановлено судом у цивільній справі складається із заробітної плати на суму 4305,54 грн. та витрат у зв`язку з наданням юридичної допомоги 50,00 грн.

При цьому, матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження оскарження рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 28.09.2000 або сплати боржником заборгованості за даним рішенням суду, і учасниками справи таких доказів суду не надано.

Висновки господарського суду першої інстанції про недоведеність факту наявності у заявника кредиторських вимог до боржника, які мотивовані з посиланням на неналежність наданих ОСОБА_1 до своєї заяви документів, судом апеляційної інстанції визнаються передчасними.

Суд апеляційної інстанції враховує, що виходячи із норм КУзПБ заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги можуть підтверджуватися або первинними документами, що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору.

Грошові вимоги кредиторів, підтверджені судовим рішенням у іншій справі, яке набрало чинності, за своєю правовою природою у справі про банкрутство мають безспірний характер, а тому не можуть заперечуватись боржником та ставитись під сумнів господарським судом, оскільки у протилежному випадку зазначене буде суперечити принципу правової визначеності.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа "Брумареску проти Румунії", п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Посилання суду першої інстанції на те, що вказане судове рішення неналежної якості, у зв`язку з чим не вбачається можливим з`ясувати номер судової справи, та встановити його наявність в Єдиному державному реєстрі судових рішень, судова колегія апеляційної інстанції вважає помилковим з огляду на таке.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно з абз. 17 п. 2 розділу I "Загальні положення" Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 №1000/5 "Про затвердження Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях", визначено, що копія документа - документ, що містить точне знакове відтворення змісту чи документної інформації іншого документа і в окремих випадках - деяких його зовнішніх ознак.

Судом апеляційної інстанції з досліджених матеріалів справи встановлено, що копія наданого заявником судового рішення містить чітке відтворення його оригіналу, а саме: з неї видно дату судового рішення (28.09.2000), місце ухвалення рішення (смт. Близнюки), найменування суду (Близнюківський районний суд Харківсьої області), прізвище та ініціали судді і секретаря судового засідання, назви сторін, а також відображено мотивувальну частину цього рішення, з якої вбачається суть спору, висновки та суму грошових коштів, стягнуту на користь ОСОБА_1 . Також, надана заявником копія судового рішення містить чітке відображення підпису судді та гербової печатки Близнюківського районного суду Харківської області.

З урахуванням встановлених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що копія зазначеного судового акту є належним та допустимим письмовим доказом у розумінні вимог ст.ст. 76, 77, 91 ГПК України, а тому така копія мала братись судом першої інстанції до уваги при розгляді спірних кредиторських вимог ОСОБА_1 .

Крім того, за приписами ч. 6 ст. 91 ГПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів зазначає, що якщо подані копії документів, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів, викликають сумніви, господарський суд може витребувати оригінали цих документів, у тому числі для огляду у судовому засіданні з наступним поверненням цих оригіналів особі, яка їх подала.

У даному випадку, як вбачається зі змісту оскаржуваної місцевого суду, дійшовши висновку про неналежність поданої заявником копії судового рішення через низьку якість копії письмового доказу, суд першої інстанції мав можливість, але не вчинив передбачених процесуальним законом дії щодо здійснення запиту до Близнюківського районного суду Харківської області щодо надання інформації про наявність та витребування копії такого рішення суду, ухваленого на користь заявника.

У той же час сторонами, у т.ч. ліквідатором СТОВ "Петровське" належним чином не спростовано достовірність наданої ОСОБА_1 копії письмового доказу - судового рішення у цивільній справі про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Більш того, із змісту оскаржуваної судової ухвали та наявних у матеріалах справи письмових пояснень ліквідатора взагалі не вбачається, що арбітражний керуючий Черкасов С.А. будь-яким чином заперечував проти наявності цього рішення чи ставив під сумнів достовірність цього письмового доказу. Останній, як вбачається із його письмових пояснень, зазначав лише про те, що відповідно до листів ДВС інформація про виконавче провадження з примусового виконання цього рішення в Автоматизованій системі виконавчих проваджені відсутня, а тому, на його дуку, таке виконавче провадження було завершено.

Відносно посилань місцевого суду на неможливість встановлення із наданої ОСОБА_1 копії рішення номеру справи для його перевірки у Єдиному державному реєстрі судових рішень, судова колегія зазначає, що копію цього рішення було виготовлено у 2000 році на паперовому носії сформованому на друкарській машині. Відповідно до положень Закону України "Про доступ до судових рішень" та Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №740 від 25.05.2006, оприлюдненню в Єдиному державному реєстрі судових рішень підлягають лише копії судових рішень, які внесені до системи в електронному вигляді та лише з 2006 року. Тобто формування та ведення реєстру пов`язано з внесенням судових рішень до електронної (комп`ютерної) системи суду та почалось з моменту його функціонування.

Отже судові рішення які ухвалені до 2006 року та виготовлені на паперових носія на друкарських машинах до Єдиного державного реєстру судових рішень не вносились і не могли бути внесені

Колегія судді зазначає, що з урахуванням принципу диспозитивності та змагальності господарського судочинства саме на ліквідатора СТОВ "Петровське" арбітражного керуючого Черкасова С.А., як на особу, яка заперечує обґрунтованість та спростовує вимоги ОСОБА_1 до боржника, а не на господарський суд, покладений обов`язок довести факт відсутності заборгованості перед працівниками СТОВ "Петровське", у т.ч. перед ОСОБА_1 , стягнутої на підставі відповідного судового рішення, зокрема шляхом надання ліквідатором відповідних платіжних доручень про перерахування грошових коштів, або доказів на підтвердження виконання цього рішення в межах виконавчого провадження (постанови про завершення виконавчого у зв`язку з його виконанням), або доказів на підтвердження того, що таке судове рішення не існує.

Натомість, в матеріалах даної справи відсутнє будь-яке документальне підтвердження та докази, з яких можливо встановити факт примусового виконання рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 28.09.2000, під час проведення якого стягнуто СТОВ "Петровське" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі на суму 4305,54 грн. Відсутні також й докази перебування будь-яких виконавчих документів на виконанні у органів ДВС.

Оскільки ліквідатором до матеріалів справи таких доказів не надано, зокрема не долучено постанов ДВС про відкриття чи завершення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 28.09.2000, суд апеляційної інстанції вважає, що факт виконання цього рішення у примусовому порядку в межах виконавчого провадження є недоведеним.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування своїх заперечень щодо обґрунтованості вимог ОСОБА_1 ліквітор ОСОБА_3 посилається на те, що з метою перевірки виконання вазаного вище рішення суду ним направлялись запити до органів державної виконавчої служби.

На підтвердження зазначених обствин надає Довідку № 03-22/1373 від 04.11.2014 ВДВС Близнюківського районного управління юстиції Харківської області, якою повідомлено, що згідно з актом приймання-передавання незавершених виконавчих проваджень від 07.12.2005 з ВДВС Близнюківського районного управління юстиції Харківської області до Державної виконавчої служби у Лозівському та Близнюківському районах Харківської області та згідно з актом приймання-передавання незавершених виконавчих проваджень від 02.04.2007 з Державної виконавчої служби у Лозівському та Близнюківському районах Харківської області до відділу державної виконавчої служби Близнюківського районного управління юстиції Харківської області виконавчий документ про стягнення з СТОВ "Петровське" заборгованості по заробітній платі на користь ОСОБА_1 не передавався та при перевірці даних, зареєстрованих в ЄДРВП, вищезазначений документ відсутній.

Крім того, відповідно до довідки ВДВС Близнюківського районного управління юстиції Харківської області № 03-41/4203 від 18.12.2015, наданої на запит ліквідатора від 18.12.2015, згідно з проведеною перевіркою книг вхідної кореспонденції та журналів обліку виконавчих документів, переданих державним виконавцям, виконавчі документи, де стороною виконавчого провадження є боржник СТОВ "Петровське" на примусовому виконанні у відділі не перебуває.

Також, Довідкою № 03-22/2612 від 27.07.2016 Близнюківський РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області на запит ліквідатора від 22.07.2016 щодо виконання рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 28.09.2000 про стягнення з СТОВ "Петровське" заборгованості по заробітній платі на користь ОСОБА_1 повідомив, що згідно з актом приймання-передавання незавершених виконавчих проваджень від 07.12.2005 з відділу державної виконавчої служби Близнюківського районного управління юстиції Харківської області до Державної виконавчої служби у Лозівському та Близнюківському районах Харківської області та згідно з актом приймання-передавання незавершених виконавчих проваджень від 02.04.2007 з Державної виконавчої служби у Лозівському та Близнюківському районах Харківської області до відділу державної виконавчої служби Близнюківського районного управління юстиції Харківської області не передавався та при перевірці даних, зареєстрованих в ЄДРВП, вищезазначений документ відсутній. Виконавче провадження про стягнення з СТОВ "Петровське" заборгованості по заробітній платі на користь ОСОБА_1 завершено відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що зміст всіх вказаних вище відповідей органів ДВС не дає підстав для висновку про те, що рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 28.09.2000 було виконано у примусовому порядку та заборгованість по заробітній платі на користь ОСОБА_1 була стягнута в межах примусового виконання рішення органами державної виконавчої служби. Зазначеними листами державна виконавча служба лише підтвердила відсутність інформації про виконавчі провадження, при цьому, не надала доказів фактичного виконання рішення суду на користь стягувача.

Посилання ліквідатора на те, що виконавче провадження про стягнення з СТОВ "Петровське" на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі було завершено відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження", про що зазначено у Довідці №03-22/2612 від 27.07.2016, судом апеляційної інстанції до уваги не приймається, оскільки державна виконавча служба у вказаних листах не надала чіткої відповіді, що рішення виконано, також не зазначено, яким саме чином виконавче провадження було завершено, а також ДВС не надало доказів на підтвердження викладених у цих листах обставин.

За змістом норм Закону України "Про виконавче провадження" у редакції Закону від 1999 року виконавче провадження може бути завершено у зв`язку з: закінчення виконавчого провадження згідно із ст. 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із ст. 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із ст. 48 цього Закону. Тобто цим Законом передбачено, що завершення виконавчого провадження не у всіх випадках відбувається саме примусовим виконанням судового рішення, зокрема стягненням заборгованості.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що ліквідатором СТОВ "Петровське" - арбітражним керуючим Черкасовим С.А. не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 76 77 ГПК України на підтвердження того, що вказана сума заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_1 була погашена межах виконавчого провадження.

Колегія суддів також не погоджується з висновками місцевого суду про відсутність у боржника перед ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати, які наведені з посиланням на те, що надана заявником довідка Близнюківської районної державної адміністрації від 02.09.2008 року №820 не свідчить та не підтверджує наявність заборгованості боржника перед заявником.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що зазначена довідка не має вирішального значення при розгляді заяви ОСОБА_1 з вимогами до боржника, оскільки не спростовує встановлених у рішенні Близнюківського районного суду Харківської області від 28.09.2000 обставин наявності заборгованості у СТОВ "Петровське" перед ОСОБА_1 по заробітній платі на суму 4305,54 грн., а лише опосередковано підтверджує інформацію заявника про те, що така заборгованість взагалі існує. При цьому, надана заявником довідка відображає лише ту інформацію, яка існує у архівному відділі Близнюківської РДА, та була зібрана на підставі внутрішніх облікових даних СТОВ "Петровське" у певний проміжок часу, який до того ж може охоплювати періодом часу раніше, аніж ухвалено судове рішення у цивільній справі.

Щодо доводів ліквідатора та висновків місцевого суду про те, що під час розгляду справи про банкрутство СТОВ "Петрівське" Овчинником В.М. неодноразово заявлялись скарги на дії ліквідатора, в обґрунтування яких скаржник вказував, що ліквідатор безпідставно не виплачує йому заборгованість із заробітної плати, однак всі зазначені скарги ОСОБА_1 залишені без задоволення через встановлення судом безпідставності таких тверджень заявника, колегія суддів зазначає таке.

Правові висновки щодо безпідставності доводів скарг ОСОБА_1 на дії ліквідатора, зроблені судами, не є обставинами, встановленими рішенням суду в іншій справі, у розумінні ч.ч. 3, 4 ст. 75 ГПК України, а відповідно до ч. 7 ст. 75 ГПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Положення ст. 79 ГПК України на суд покладають обов`язок оцінювати докази та обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Отже, надаючи оцінку наявним у справі доказам та встановивши, що ОСОБА_1 підтверджує свої вимоги до боржника рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 28.09.2000, з якого вбачається наявність у СТОВ "Петровське" заборгованості перед ОСОБА_1 по заробітній платі у розмірі 4305,54 грн., при цьому, ліквідатором не надано будь-яких доказів, які б спростували дійсність існування та чинність зазначеного судового рішення, а також не підтверджено факту завершення примусового виконання цього судового рішення в межах виконавчого провадження або виплати заборгованості ОСОБА_1 по заробітній платі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання вимог ОСОБА_1 до СТОВ "Петровське".

Разом з тим, з`ясувавши, що рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 28.09.2000 з боржника стягнуто на користь ОСОБА_1 не лише заборгованості перед по заробітній платі у розмірі 4305,54 грн., але й витрати на юридичну допомогу у сумі 50,00 грн., та враховуючи, що заявник у поданій заяві просив визнати його вимоги до боржника тільки по заробітній платі, суд апеляційної інстанції, керуючись ч. 2 ст. 237 ГПК України не виходить у рішенні за межі заявлених вимог.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про визнання вимог ОСОБА_1 до СТОВ "Петровське" по заборгованості, яка складається із невиплаченої заробітній плати на суму 4305,54 грн.

При цьому, колегія суддів вважає, що у даній ситуації відмова у визнанні грошових вимог ОСОБА_1 до боржника з одних лише формальних підстав (а саме: у зв`язку з відсутністю у ДВС інформації щодо виконання рішення суду; сумніви суду щодо існування судового рішення та неможливість його перевірки у ЄДР (без вчинення будь-яких дій щодо запиту такої інформації); пропуск заявником строку пред`явлення наказу до виконання чи довготривале (20 років) не звернення до суду із заявою з вимогами до боржника, тощо) без будь-якого належного та достовірного підтвердження факту виплати заявнику заборгованості взагалі унеможливлює у подальшому здійснення належного захисту майнових прав ОСОБА_1 в частині права працівника на отримання заробітної плати та захист прав працівника у разі банкрутства роботодавця. У такому випадку рішення суду про стягнення заборгованості по заробітній платі може залишитись взагалі без будь-якого виконання, що є неприпустимим.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до чіткої й усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (див. рішення від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції", п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (див. рішення у справі "Immobiliare Saffi" проти Італії", заява №22774/93, п. 66, ECPR 1999-V).

Основною функцією судового рішення є відновлення порушених прав позивача (стягувача). Заради цього відновлення Держава визначає пріоритет інтересів постраждалої сторони - стягувача, порушені права якої було визнано та поновлено судом і видано відповідний виконавчий документ.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Принцип «res judicata» (принцип обов`язковості судового рішення) покладає на боржника обов`язок виконання судового рішення, яке набрало законної сили, не очікуючи відповідних дій державного виконавця.

В силу зазначеного правового принципу саме боржник повинен проявити достатню розумність і обачність для того, щоб уникнути негативних наслідків, пов`язаних із невиконанням судового рішення.

Міжнародними актами, які безпосередньо стосуються регулювання заробітної плати, є Конвенція про захист заробітної плати № 95, ухвалена Генеральною конференцією міжнародної організації праці 01.07.1949, Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996 (ратифікована із заявами Законом № 137-V від 14.09.2006, Конвенція Міжнародної організації праці №158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, тощо.

У частині І Європейської соціальної хартії передбачено, що кожна людина повинна мати можливість заробляти собі на життя професією, яку вона вільно обирає. Усі працівники мають право на справедливі умови праці. Усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей. Усі працівники мають право на захист у випадках звільнення. Усі працівники мають право на захист своїх вимог у разі банкрутства їхнього роботодавця.

У статті 1 частини ІІ Європейської соціальної хартії передбачено ефективний захист права працівника заробляти собі на життя професією, яку він вільно обирає; а стаття 25 вказує, що з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист їхніх прав у разі банкрутства їхнього роботодавця Сторони зобов`язуються забезпечити, щоб права працівників, що випливають з трудових договорів або трудових відносин, гарантувалися тією чи іншою установою-гарантом або будь-яким іншим ефективним засобом захисту.

У статті 1 Конвенції про захист заробітної плати № 95 надано визначення заробітної плати: відповідно до мети цієї Конвенції термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити, на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Тобто виплата заробітної плати передбачена договором, укладеним між працівником та роботодавцем є обов`язковою, і роботодавець має сплатити вказані кошти працівникові, що є гарантією прав працівника, яка захищається, як Конституцією України, так в Конвенцією про захист заробітної плати.

Безоплатна праця забороняється Конституцією України та прирівнюється до рабства, в контексті ст. 4 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та інших міжнародних актів;

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що стягнення на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 28.09.2000 відповідної суми заборгованості підтверджує визнання державою факту порушення прав працівника зі сторони роботодавця, а також забезпечує відновлення порушених прав позивача, як постраждалої сторони від незаконних дій відповідача, який порушив право заявника на оплату праці. Таке рішення є чинним, обов`язковим і не може залишатись без виконання з одних лише формальних підстав.

Враховуючи викладене, оскільки ліквідатором СТОВ "Петровське" належними доказами не доведено погашення заборгованості перед заявником, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що кредиторські вимоги ОСОБА_1 до СТОВ "Петровське" є обґрунтованими, доведеними, підтверджені належними та допустимими доказами, та підлягають визнанню у розмірі 4305,54 грн.

Щодо вимог ОСОБА_1 про виклик у судове засідання працівників Лозівської ОДПІ, зобов`язавши їх надати в суд статутні документи ФГ "Вікторія", які були втрачені працівником податкової міліції ОСОБА_4 , колегія суддів зазначає, що зазначені вимоги за своєю суттю є клопотанням про витребування доказів.

Однак, заявником не наведено будь-якого обґрунтування, що саме в межах справи про банкрутство можуть підтвердити зазначені особи та надані ними документи - статутні документи ФГ "Вікторія" при розгляді його кредиторських вимог до боржника.

Відносно викладеної в апеляційній скарзі вимоги ОСОБА_1 про зобов`язаняя ліквідатора СТОВ "Петровське" арбітражного керуючого Черкасова С.А. виплатити ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі відповідно до ст.ст. 1 4, 6 Закону України "Про компенсацію громадянам витрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", ст. 625 Цивільного кодексу України, або визнати договір купівлі-продажу будівлі майстерні від 30.07.2009, укладений між СТОВ "Петровське" в особі ліквідатора Черкасова С.А. та Приватним підприємством "Агросвіт" недійсним, та повернути зазначене майно у власність ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 269 ГПК України у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Тому, оскільки зазначені вимоги не були заявлені ОСОБА_1 до суду першої інстанції та місцевим судом не розглядались, суд апеляційної інстанції в силу наданих йому законом повноважень позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку таким вимогам.

Щодо вимоги заявника про зобов`язання ліквідатора СТОВ "Петровське" виплатити ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі, то колегія суддів зазначає, що порядок та черговість погашення вимог кредиторів у ліквідаційній процедурі закріплені у Розділі IV КУзПБ "Ліквідаційна процедура". Зокрема, ст. 64 КУзПБ унормовано черговість задоволення вимог кредиторів. Відповідно до положень абзацу 2 п. 1 ч. 1 цієї статті передбачено, що у першу чергу задовольняються: вимоги, зокрема щодо виплати заборгованості із заробітної плати працюючим та звільненим працівникам банкрута.

Таким чином порядок погашення вимог кредитора ОСОБА_1 підлягає вирішенню ліквідатором СТОВ "Петровське" у загальному порядку та черговості у діючій ліквідаційній процедурі.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що господарським судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки наданим заявником доказам, у зв`язку з чим зроблено помилковий висновок про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 з вимогами до боржника, які складаються із заборгованості по заробітній платі на суму 4305,54 грн., у зв`язку з чим оскаржувана ухвала Господарського суду Харківської області від 08.04.2021 у справі №Б-39/216-06 підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про задоволення вказаної заяви та визнання вимог заявника.

У зв`язку з наведеним, суд апеляційної інстанції вважає, що: апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково; ухвалу Господарського суду Харківської області від 08.04.2021 у справі №Б-39/216-06 скасувати; ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про визнання його вимог до боржника СТОВ "Петровське", які складаються із заборгованості по заробітній платі на суму 4305,54 грн. задовольнити частково; визнати вимоги ОСОБА_1 до боржника СТОВ "Петровське" у розмірі 4305,54 грн.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 276, 277, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Харківської області від 08.04.2021 у справі №Б-39/216-06 задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 08.04.2021 у справі №Б-39/216-06 скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким заяву фізичної особи ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Петровське" про визнання його вимог до боржника, які складаються із заборгованості по заробітній плати на суму 4305,54 грн. задовольнити частково.

Визнати вимоги фізичної особи ОСОБА_1 до боржника Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Петровське" у розмірі 4305,54 грн., які складаються із заборгованості по заробітній плати.

В іншій частині заяву фізичної особи ОСОБА_1 про визнання грошових вимог до боржника - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 21.12.2021.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко