ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"21" грудня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/3154/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи №916/3154/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Маштехімпорт (65122, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Таїрове, вул. Ільфа і Петрова, 86А, )

до відповідача Державного підприємства Морський торговельний порт Чорноморськ (68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Праці, 6, )

про стягнення 69 900,97грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Маштехімпорт звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства Морський торговельний порт Чорноморськ про стягнення 69 900,97грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем зобов`язань за договорами на закупівлю товару №20/92-Т від 12.08.2020р. та №20/112-Т від 04.09.2020р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.10.2021р. за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/3154/21 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

17.11.2021р. за вх. №30878/21 до суду від відповідача надійшли письмові пояснення на позов, згідно яких останній позовні вимоги не визнає вважає їх необґрунтованими, безпідставними та просить суд в задоволені позову відмовити.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступне.

12 серпня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маштехімпорт» (постачальник) та Державним підприємством «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (покупець) укладений договір на закупівлю товару за №20/92-Т (далі - Договір №20/92-Т).

Відповідно до п. 1.1, пп. 1.1.1 п. 1.1 та п. 1.2 розділу 1 Договору №20/92-Т постачальник зобов`язується поставити покупцю товар за кодом ДК 021:20-9 «Запасні частини до вантажних транспортних засобів, фургонів та легкових автомобілів», а покупець прийняти і оплатити такий Товар в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Найменування Товару: «Запчастини до перевантажувальної та спецтсхніки». Найменування, асортимент, кількість та ціна Товару, що поставляється згідно з цим Договором, визначені у Специфікації (Додаток № і до цього Договору), яка є його невід`ємною частиною.

Крім того, 04 вересня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маштехімпорт» (постачальник) та Державним підприємством «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (покупець) укладений договір на закупівлю товару за №20/112-Т (далі - Договір №20/112-Т).

Згідно з п. 1.1, пп. 1.1.1 п. 1.1 та п. 1.2 розділу 1 Договору № 20/112-Т постачальник зобов`язується поставити покупцю товар за кодом ДК 021:20-3 «Двигуни та їх частини», а покупець прийняти і оплатити такий Товар в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Найменування Товару: «Запчастини до двигунів перевантажувальної та спецтехніки (Тойота, Като, Sennebogen)». Найменування, асортимент, кількість та ціна Товару, що поставляється згідно з цим Договором, визначені у Специфікації (Додаток № 1 до цього Договору), яка є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п.п. 5.1, 5.2 Договорів №20/92-Т та №20/112-Т поставка товару здійснюється протягом строку дії цього на підставі Заявки покупця. Постачальник протягом 5 (п`яти) робочих дня з днів отримання заявки покупця на поставку товару, поставляє покупцю товар відповідно до Заявки. Місце поставки (передачі) товару: 68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Транспортна, 4, центральний склад №1, на умовах поставки DDP згідно з міжнародними правилами ІНКОТЕРМС в редакції правил 2010 року.

Згідно з п. 4.1 Договорів №20/92-Т та №20/112-Т покупець здійснює оплату за фактично поставлений товар шляхом прямого банківського переказу грошових коштів на поточний рахунок Постачальника у безготівковій формі протягом 60 (шістдесяти) банківських днів з дня підписання видаткової накладної, ТТН, належним чином оформленої податкової накладної/розрахунку коригування до податкової накладної в л електронній формі та зареєстрованій в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН), в порядку та строки визначені податковим законодавством, та на підставі належним чином оформленого оригіналу рахунку Постачальника.

Відповідно до п. 5.6 датою поставки партії Товару вважається дата передачі постачальником покупцю Товару згідно з підписаною сторонами видатковою накладною, ТТН.

Позивач вказує, що 17 березня 2021 року здійснив поставку Товару (запчастин) разом із встановленим п.п. 2.1, 5.4 Договорів №20/92-Т та №20/112-Т переліком супровідної документації на підставі заявки на поставку товару від 11.03.2021 року № 163/04.1-07.

Державне підприємство «МТП «ЧОРНОМОРСЬК» прийняло Товар у ТОВ «МАШТЕХІМПОРТ», згідно з підписаними видатковими накладними від 17.03.2021 року № 1811 та № 1812, товарно-транспортними накладними від 17.03.2021 року № Р1811 та № Р1812, а також податковими накладними від 17.03.2021 року № 438 та № 439.

За вищевказаною поставкою, як вказує позивач ним були виставлені відповідачеві рахунки на оплату від 17.03.2021 року № 3928 та № 3928/1 на загальну суму 67460,40 грн

Разом з тим, ДП «МТП «ЧОРНОМОРСЬК», в порушення п. 4.1 Договорів № №20/92-Т та №20/112-Т, не оплатив вартість поставленої 17.03.2021 року партії товару за рахунками на оплату від 17.03.2021 року № 3928 та № 3928/1 на загальну суму 67460,40 грн. у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість за Договорами №№ 20/92-Т та 20/112-Т.

Як вказує позивач, 10 серпня 2021 року він направив відповідачу лист за вих. № 21/036, в якому просив оплатити суму заборгованості Покупця. Крім того 10 вересня 2021 року направив відповідачу претензією за вих. № 21/038 на суму 67460,40. Проте відповідні звернення були залишенні відповідачем без відповіді та задоволення.

Відповідно до пункту 8.2 Договорів №№ 20/92-Т та 20/112-Т за порушення строків оплати поставленого Товару Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі 50 % облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.

Також, позивачем в зв`язку з неналежним виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки, відповідно до умов договорів п.8.2 та положень ст. 625 ГПК України було нараховано відповідачу пеню в сумі 892,69грн., 3% річних в сумі 876,98грн. та інфляційні витрати в розмірі 670,90грн.

Посилаючись на вищенаведені обставини Товариство з обмеженою відповідальністю Маштехімпорт звернулось з відповідним позовом до господарського суду Одеської області за захистом порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно ст.. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

З матеріалів справи вбачається, що 12 серпня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маштехімпорт» (постачальник) та Державним підприємством «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (покупець) укладений договір на закупівлю товару за №20/92-Т, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити покупцю товар за кодом ДК 021:20-9 «Запасні частини до вантажних транспортних засобів, фургонів та легкових автомобілів», а покупець прийняти і оплатити такий Товар в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Найменування Товару: «Запчастини до перевантажувальної та спецтсхніки». Найменування, асортимент, кількість та ціна Товару, що поставляється згідно з цим Договором, визначені у Специфікації (Додаток № і до цього Договору), яка є його невід`ємною частиною.

Крім того, 04 вересня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маштехімпорт» (постачальник) та Державним підприємством «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (покупець) укладений договір на закупівлю товару за №20/112-Т, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити покупцю товар за кодом ДК 021:20-3 «Двигуни та їх частини», а покупець прийняти і оплатити такий Товар в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Найменування Товару: «Запчастини до двигунів перевантажувальної та спецтехніки (Тойота, Като, Sennebogen)». Найменування, асортимент, кількість та ціна Товару, що поставляється згідно з цим Договором, визначені у Специфікації (Додаток № 1 до цього Договору), яка є його невід`ємною частиною.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Абзацом 1 ч. 1. ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 4.1 Договорів №20/92-Т та №20/112-Т покупець здійснює оплату за фактично поставлений товар шляхом прямого банківського переказу грошових коштів на поточний рахунок Постачальника у безготівковій формі протягом 60 (шістдесяти) банківських днів з дня підписання видаткової накладної, ТТН, належним чином оформленої податкової накладної/розрахунку коригування до податкової накладної в л електронній формі та зареєстрованій в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН), в порядку та строки визначені податковим законодавством, та на підставі належним чином оформленого оригіналу рахунку Постачальника.

Судом встановлено, що позивачем зобов`язання за договорами №20/92-Т та №20/112-Т щодо поставки товару були виконані належним чином, поставив відповідачу товар на суму 67 460,40грн., що підтверджується видатковими накладними від 17.03.2021 року № 1811 та № 1812, товарно-транспортними накладними від 17.03.2021 року № Р1811 та № Р1812, а також податковими накладними від 17.03.2021 року № 438 та № 439, копії яких міститься в матеріалах справи.

Пунктом 1 ст.691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. (ч. 1, ст. 692 Цивільного Кодексу України)

В той же час, судом встановлено що відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару належним чином не здійснив, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованості в сумі 67 460,40грн. При цьому, відповідачем встановлені судом обставини належним чином не спростовано.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми отриманого та неоплаченого товару в сумі 67 460,40грн. є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договорами №20/92-Т та №20/112-Т в частини оплати вартості отриманого товару, позивачем було нараховано відповідачу пеню в сумі 892,69грн.

Згідно з ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

За правилами ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до приписів ст.1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Так, згідно п. 8.2 Договорів №№ 20/92-Т та 20/112-Т встановлено, що за порушення строків оплати поставленого Товару Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі 50 % облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок пені суд дійшов висновку про правильність та обґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 892,69грн. за порушення грошових зобов`язань за договорами №№ 20/92-Т та 20/112-Т підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 670,90грн. та інфляційних витрат в розмірі 876,98грн.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові... Тієї ж позиції дотримується ВСУ у постановах від 04.07.2011 по справі №13/210/10, від 12.09.2011р. по справі № 6/433-42/183 та ВГСУ у постанові від 16.03.2011 по справі № 11/109.

Позивачем було нараховано три відсотки річних в розмірі 670,90грн. та інфляційних витрат в сумі 876,98грн. Розглянувши наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних витрат за прострочення виконання відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань, суд доходить висновку, що вказані розрахунки було здійснено позивачем обґрунтовано, з урахуванням приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з Державного підприємства Морський торговельний порт Чорноморськ трьох відсотків річних в сумі 670,90грн. та інфляційних витрат в сумі 876,98грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Заперечення відповідача до уваги судом не приймаються з огляду на наступне.

Так заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач вказує, що позивачем не було надано до суду належних оформлених первинних документів, які б підтверджували дійсність допустимих доказів, щодо дійсного виконання умов договору та оформлення первинних документів у відповідності до ст..9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Разом з тим суд відповідні посилання оцінює критично, оскільки в матеріалах справи наявні видаткові накладні від 17.03.2021 року № 1811 та № 1812, які підписані відповідачем без жодних зауважень, щодо неналежності їх оформлення.

Щодо послань відповідача на той факт, що у Богданової Г.Г. відсутні повноваження на вчинення дій від імені ДП «МТП «Чорноморськ», суд зазначає що зазначений факт спростовуються копіями довіреностей від 16.03.2021 року №№ 9 та 10, виданими ДП «МТП «Чорноморськ» Богдановій Г.Г.

Більш того суд зауважу, що в своїх письмових пояснень від 17.11.2021р. представником відповідача не спростовується факт отримання ДП Морський торговельний порт Чорноморськ за відповідними договорами товару та наявності заборгованості на заявлену позивачем суму.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Маштехімпорт є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи, проте враховуючи перерахунок пені, підлягають задоволенню частково.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Маштехімпорт (65122, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Таїрове, вул. Ільфа і Петрова, 86А, ) до Державного підприємства Морський торговельний порт Чорноморськ (68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Праці, 6, ) задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства Морський торговельний порт Чорноморськ (68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Праці, 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Маштехімпорт (65122, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Таїрове, вул. Ільфа і Петрова, 86А, ) основний борг в сумі 67 460 (шістдесят сім тисяч чотириста шістдесят)грн. 40коп. пеню у розмірі 892 (вісімсот дев`яносто дві)грн. 69коп, інфляційні збитки у розмірі 876 (вісімсот сімдесят шість)грн. 98коп., 3% річних у сумі 670 (шістсот сімдесят)грн. 90коп. та судовий збір 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят)грн.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 21 грудня 2021 р.

Суддя К.Ф. Погребна