РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.12.2021Справа № 917/814/16 (910/2751/21)
Суддя Господарського суду міста Києва Яковенко А.В., розглянувши в письмовому провадженні заяву позовну заяву ОСОБА_1

до Приватного акціонерного товариства "АвтоКрАз" (39631, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Київська, 62; ідентифікаційний код 05808735)

про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку

в межах справи №917/814/16

За заявою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

до Приватного акціонерного товариства "АвтоКраз"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду м. Києва знаходиться справа №917/814/16 за заявою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до Приватного акціонерного товариства "АвтоКрАз" про банкрутство.

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Автокраз" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 18 788,76 та середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 223 937,22 грн. за період з 16.09.2020 по 19.02.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Автокраз" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку залишено без руху; зобов`язано ОСОБА_1 протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 3 359,06 грн.

08.06.2021 на електрону пошту Господарського суду міста Києва надійшла заява без електронного цифрового підпису на виконання вимог ухвали суду від 28.05.2021 разом з копією банківської квитанції.

16.06.2021 до канцелярії суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог разом з оригіналом банківської квитанції від 08.06.2021 на суму 3 359,10 грн., за змістом заяви про збільшення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій сумі заробітної плати в розмірі 153 786,49 грн. та середнього заробітку за час затримки заробітної плати по день фактичного розрахунку.

Розглянувши заяву про збільшення позовних вимог суд дійшов висновку про його прийняття та ухвалено здійснювати подальший розгляд справи з урахуванням поданих заяв. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що за приписами пункту 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено право позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Отже, суд вважає за можливе прийняти заяву позивача про зменшення позовних вимог та зазначає про відсутність процесуальних перешкод вчинення такої процесуальної дії.

05.07.2021 від Приватного акціонерного товариства "Автокраз" надійшли заперечення на позовну заяву та заяву про збільшення позовних вимог, за змістом яких просить суд позов задовольнити частково та зменшити суму стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку на 90 відсотків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2021 прийнято до свого провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Автокраз" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку до розгляду в межах справи №917/814/16 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "АвтоКраз" та відкрито провадження; вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання); зобов`язано Приватне акціонерне товариство "АвтоКраз" надати суду у строк до 29.08.2021: копію наказу про зарахування на роботу ОСОБА_1 ; копію наказу про звільнення з роботи ОСОБА_1 ;

довідку про заробітну плату ОСОБА_1 за весь час заборгованості.

19.08.2021 до Господарського суду міста Києва від ПрАТ «АвтоКраз» надійшло клопотання на виконання вимог ухвали суду від 29.07.2021.

30.08.2021 до канцелярії суду від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду від 29.07.2021, за змістом вказаних пояснень позивач надає інший розрахунок середнього заробітку, який становить 172 555,00 грн. та заперечує проти його зменшення.

Розглянувши вказані пояснення суд приходить до наступного висновку.

Пояснення, надані ОСОБА_1 , за своєю правовою природою є заявою про зменшення позовних вимог, оскільки, в позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні у розмірі 223 937,22 грн, виходячи з того, що середньоденний заробіток становить 1 947,28 грн/день * 115 робочих днів (період прострочення), в поясненнях, наданих до суду 30.08.2021, ОСОБА_1 перераховує розмір середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, виходячи з іншого розміру середньоденної заробітної плати (690,22 грн) та збільшує період прострочення (250 днів), а саме 690,22 грн/день*250 робочих дня, що становить 172 555,00 грн., таким чином, суд приходить до висновку, що вказані пояснення є заявою про зменшення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прийняття заяви про зменшення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні та ухвалено здійснювати подальший розгляд справи з урахуванням поданих заяв. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що за приписами пункту 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено право позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Отже, суд вважає за можливе прийняти заяву позивача про зменшення позовних вимог та зазначає про відсутність процесуальних перешкод вчинення такої процесуальної дії.

07.09.2021 до Господарського суду міста Києва від ПрАТ «АвтоКраз» надійшли пояснення по суті, за змістом яких заперечує проти пояснень позивача та зазначає не доведеність останнім скрутного фінансового становища.

Будь-яких інших заяв, клопотань, пояснень від сторін по справі до суду не надходило.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами справи, а також доказами, що були надані позивачем протягом усього періоду розгляду справи в суді.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнятий до Холдингової компанії «АвтоКраз» (правонаступником якої є Приватне акціонерне товариство «АвтоКраз») на посаду слюсарем механозбиральних робіт з 24.01.2005, що підтверджується копією наказу №152 від 21.01.2005 та з 16.09.2020 був звільнений із посади директора з якості за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 Кодексу України законів про працю, що підтверджується копією наказу №224 від 16.09.2020.

За нормами ст. ст. 21, 22 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

У ч. 3 ст. 15 зазначеного Закону закріплено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України "Про оплату праці").

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Як вбачається із наданих позивачем доказів суду, відповідач всупереч наведеним законодавчим положенням при звільненні ОСОБА_1 не у повному обсязі виплатило йому заробітну плату. Заборгованість відповідача з виплати позивачеві належних йому коштів становить 153 786,49,00 грн.

Вказаний розрахунок позивачем був здійснений на підставі кінцевого розрахунку, де вказано розмір заборгованості по заробітній платі.

Відповідач у своїх запереченнях визнав розмір заборгованості по заробітній платі, який становить 153 786,49 грн. та надав довідку, що підтверджує заборгованість, визначену позивачем, доказів сплати такої заборгованості суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Оскільки у суду відсутні підстави вважати недостовірними обставини, які визнаються учасниками справи, то такі обставини не підлягають доказуванню.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з ПрАТ «АвтоКраз» заборгованості з виплати заробітної плати у розмірі 153 786,49 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку за 250 днів у розмірі 172 555,00 грн.

Матеріалами справи встановлено, що позивач звільнений з 16.09.2020, однак у день звільнення працівника відповідачем не проведений розрахунок з ним, а тому позивач просить стягнути з ПрАТ «АвтоКраз» середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за 250 робочих днів у розмірі 172 555,00 грн.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, то наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку.

Середній заробіток для виплати працівникові компенсації за час затримки розрахунку при звільненні визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. П. 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

При цьому згідно з п. 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку при звільненні, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка відповідно до п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Розглянувши розрахунок середнього заробітку за час затримки при звільненні, наданий позивачем, суд встановив про допущення помилки при розрахунку середньоденної заробітної плати, а саме:

По-перше, ОСОБА_1 та відповідач у своїх запереченнях здійснили розрахунок середнього заробітку, взявши заробітну плату за два останні місяці роботи (серпень та вересень 2020 року), а відповідно до п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто останні два місця, що передують звільненню (16.09.2020) це липень 2020 року та серпень 2020 року.

По-друге, в позовній заяві ОСОБА_1 визначає період затримки розрахунку при звільнення з вересня 2020 та вказує на кількість робочих днів 22, тобто з 01.09.2020, проте суд не погоджується з початком періоду затримки розрахунку, оскільки позивач звільнений з роботи з 16.09.2020, а тому періодом початку затримки розрахунку при звільненні є з 17.09.2020, та у вересні складає 10 робочих днів.

По - третє, в поясненнях позивача, які надійшли до суду 30.08.2021, позивач зазначає що період затримки розрахунку при звільненні становить 250 днів, тобто станом на 26.08.2021 (дата направлення таких пояснень до суду) строк затримки розрахунку становить 250 днів, але станом на 26.08.2021, період затримки розрахунку при звільненні триває 246 днів (початок періоду визначений позивачем, оскільки суд встановив інший початок періоду (17.09.2020), то правомірним періодом затримки розрахунку при звільненні станом на 26.08.2021 є 234 дні за період з 17.09.2020 по 26.08.2021.

За перерахунком суду, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 169 299,00 грн (234 робочих днів з 17.09.2020 до 26.08.2021 х 723,50 грн - середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 (21 705,00 грн - заробітна плата за липень 2020 року -серпень 2020 року / 30 фактично відпрацьовані дні = 723,50 грн) = 169 299,00 грн).

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що правомірним буде стягнення з Приватного акціонерного товариства «АвтоКраз» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 169 299,00 грн.

В іншій частині заявлений до стягнення розмір середнього заробітку за час затримки при звільненні не підлягає задоволенню, оскільки позивачем здійснено невірний розрахунок даної вимоги (з огляду на обставини встановлені судом при здійсненні перерахунку такої вимоги).

Заперечуючи проти розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, Приватне акціонерне товариство «АвтоКраз» просить суд зменшити такий розмір на 90 відсотків.

Обгрунтовуючи зазначене клопотання відповідач вказує що підприємство перебуває у досить скрутному становище, адже має ряд непогашеної заборгованості, також просить врахувати складну економічну ситуацію у країні, відсутність замовлень на продукцію «КрАЗ» та світову пандемію вірусної хвороби, через що з метою збереження виробничого потенціалу для подальшого відновлення виробництва, раціонального використання робочого часу, матеріальних і фінансових ресурсів, встановлено гнучкий режим робочого часу - 64 години на місяць тривалістю робочої зміни 8 годин.

Розглянувши таке клопотання, суд відмовляє в його задоволенні з огляду на наступне.

По-перше, суд зазначає, що зменшення такого розміру є його правом, а не обов`язком.

По-друге, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 в справі № 761/9584/15-ц, зазначено, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки при звільнення, оскільки відповідач не виплачував ОСОБА_1 заробітну плату на протязі 7 місяців, розмір якої складав на день звільнення 153 786,49 грн., вказана заборгованість не погашена на день винесення рішення (більше року), крім того розмір заборгованості та розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення, визначений судом, (169 299,00 грн.) є співмірними.

Також, суд звертає увагу, що згідно п. 3 Порядку, всі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України узгоджуються з вимогами Податкового кодексу України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 частково та стягненню на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 153 786,49 грн та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 169 299,00 грн. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів при її виплаті, в іншій частині в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись Кодексом України з процедур банкрутства, статтями 13, 74, 76-79, 129, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «АвтоКраз» (39631, Полтавська обл., м. Кременчук, вулиця Київська, 62; ідентифікаційний код 05808735) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 153 786 (сто п`ятдесят три тисячі сімсот вісімдесят шість) грн. 49 коп., середній заробіток за час затримки з 17.09.2020 по 26.08.2021 у розмірі 169 299 (сто шістдесят дев`ять тисяч двісті дев`яносто дев`ять) грн. 00 коп. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів при її виплаті., судовий збір у розмірі 2 539 (дві тисячі п`ятсот тридцять дев`ять) грн. 49 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через господарський суд міста Києва.

Суддя А.В. Яковенко