Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Господарський суд Харківської області 17 грудня 2021 року м. Харків
справа № 922/3935/21
склад суду:суддя Бринцев О.В.
позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛИХАЧОВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР"
відповідач: Акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" в особі регіональної філії "ПІВДЕННА ЗАЛІЗНИЦЯ" Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ"
вимоги позивача:стягнення 15.003,01 грн
без виклику учасників справи

ОПИСОВА ЧАСТИНА

1. СУТЬ СПОРУ.

1.1. Позивач просить суд стягнути з відповідача збитки вигляді вартості недостачі вантажу, а також стягнути відсотки річних та інфляційне збільшення.

1.2. Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на недоведеність розміру завданих збитків та на пропуск строку позовної давності.

2. ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

2.1. Позивачем ТОВ "Лихачовський елеватор" (вантажовідправником) в липні 2020 на адресу ТОВ "Дунайська Судноплавно-Стівідорна Компанія" в квоту ТОВ "КОФКО Агрі Ресорсіз Україна" (одержувач) були відправлені 13 залізничних вагонів за №№95840740, 95841649, 95840724, 95840625, 95781373, 95780771, 95835013, 95085932, 95841508, 95840260, 95820122, 95780748, 95780854 з пшеницею, що підтверджується накладною від 22.07.2020 №44713709 (т.I, а.с. 20-22).

2.2. 25.07.2020 на станції призначення "Миколаїв-Вантажний" на справних 150-тонних вагонних вагах №36 була проведена комісійна перевірка та зважування вагона №95085932 з вантажем (пшениця). За результатами перевірки був складений комерційний акт від 25.07.2020 №415207/105 (т.I, а.с. 27).

2.3. Перевіркою встановлено такі факти: вантаж - пшениця, вага брутто 91.150 кг, тара перевірена 23.550 кг, нетто 67.600 кг. В супровідному документі зазначено: вантаж - пшениця, завантажено насипом вага нетто 70.500 кг, тара 23.500 кг. Тобто, перевіркою встановлено, що вага вантажу в наявності на 2.900 кг менша ніж вага вказана у відповідному документі.

3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА. ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ ПОЗИВАЧА.

3.1. Предметом позову є стягнення з відповідача на користь позивача збитків у вигляді вартості недостачі вантажу в розмірі 13.275,60 грн, інфляційного збільшення в розмірі 1.329,15 грн та 3% річних у сумі 398,26 грн.

3.2. Юридичними підставами позову є статті 30, 306, 307, 314, 315 ГК України, статті 906, 908, 924 ЦК України.

3.3. Фактичними підставами позову є неналежне виконання відповідачем обов`язків зі збереження вантажу прийнятого до перевезення.

4. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ВІДПОВІДАЧА. ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ ВІДПОВІДАЧА.

4.1. Відповідач проти позову заперечує. Стверджує, що розмір збитків не доведено належними доказами, адже наданий рахунок від 06.07.2020 №293 не підтверджує вартість вантажу. Крім того, відповідач вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності.

5. ІНШІ ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

5.1. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.09.2021 позовну заяву залишено без руху.

5.2. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.10.2021 з урахуванням малозначності справи №922/3935/21 в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України відкрито спрощене позовне провадження, призначено розгляд справи без повідомлення сторін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

6. ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

6.1. З урахуванням предмету позовних вимог, їх юридичних та фактичних підстав, суд визначає, що перелік обставин, які є предметом доказування у справі, становлять обставини, від яких залежить відповідь на такі ключові питання:

- Чи були порушені відповідачем обов`язки зі збереження вантажу прийняті за договором перевезення?

- Якщо так, то чи є це підставою для застосування способів захисту права обраних позивачем?

- Чи спливла позовна давність?

6.2. У відповідності до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно позивач має довести наявність обставин, що дають позитивну відповідь на перше, друге ключові питання та негативну на третє, а відповідач навпаки.

7. ВИСНОВОК СУДУ ПРО ПОРУШЕННЯ ВІДПОВІДАЧЕМ ОБОВ`ЯЗКІВ ЗА ДОГОВОРОМ ПЕРЕВЕЗЕННЯ.

7.1. Позивач стверджує про порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором перевезення в частині збереження вантажу.

7.2. Суд погоджується з даним твердженням позивача з огляду на наступне.

7.3. Як передбачено частиною першою статті 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

7.4. Згідно з частиною другою статті 307 ГК України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

7.5. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

7.6. Як передбачено частиною першою статті 110 Статуту залізниць України, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

7.7. Згідно з частинами першою, другою статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

7.8. З матеріалів справи вбачається, що за результатами зважування вантажу, який перевезено згідно з накладною від 22.07.2020 №44713709, виявлено його часткову втрату у вагоні №95085932, на підтвердження чого перевізником був складений відповідний комерційний акт від 25.07.2020 №415207/105.

7.9. Суд зазначає, що вказаний комерційний акт за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правилам складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, тому є належними доказами на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладній, фактичній масі вантажу.

7.10. Факт недостачі вантажу визнається усіма учасниками справи. Про це свідчать письмові заяви сторін по суті справи та інші наявні у справі докази. Тому згідно з частиною першою статті 75 ГПК України цей факт не підлягає доказуванню і визнається судом встановленим.

7.11. З огляду на викладене, враховуючи приписи наведених вище норм чинного законодавства України та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про те, що відповідач порушив прийняті на себе зобов`язання зі збереження прийнятого до перевезення вантажу.

8. ВИСНОВОК СУДУ ПРО СТЯГНЕННЯ З ВІДПОВІДАЧА ЗАВДАНИХ ЗБИТКІВ.

8.1. Згідно з частиною третьою статті 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, зокрема у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

8.2. Відповідно до частини другої статті 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

8.3. Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (далі - Правила) визначено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

8.4. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 0,5% маси всіх інших вантажів.

8.5. Перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку збитків у вигляді вартості недостачі вантажу у вагоні №95085932, судом встановлено, що останній виконано арифметично вірно, згідно з нормами чинного законодавства та у відповідності до первинних документів. Доказів протилежного відповідачем не надано.

8.6. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність в діях/бездіяльності відповідача всіх елементів складу господарського правопорушення, необхідних для стягнення збитків, а саме: 1) протиправної поведінки відповідача, що виявилася в незабезпеченні збереження вантажу у вагоні №95235453; 2) настання негативних наслідків такої поведінки (збитків) вартості недостачі вантажу на суму 13.275,60 грн; 3) причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками; 4) вини відповідача в порушенні прийнятих на себе зобов`язань, що презюмується згідно ч.2 ст. 1166 ЦК України.

8.7. Суд оцінює критично заперечення відповідача проти стягнення збитків мотивовані тим, що наданий позивачем рахунок на оплату від 06.07.2020 №293 (т.I, а.с.23) не підтверджує вартості відправленого товару. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунку або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (пункт 115 Статуту залізниць). Судом встановлено, що ТОВ "КОФКО Агрі Ресорсіз України" зазначено в накладній від 22.07.2020 №44713709 в графі 7 "Заяви відправника", а також останній є покупцем на підставі рахунку на оплату від 06.07.2020 №293. Отже, рахунок на оплату від 06.07.2020 №293 є належним доказом вартості вантажу, що узгоджується з положеннями статті 115 Статуту залізниць України.

8.8. За таких обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача 13.275,60 грн збитків є законними, обґрунтованими і тому підлягають задоволенню.

9. ВИСНОВОК СУДУ ПРО ВІДМОВУ В СТЯГНЕННІ ВІДСОТКІВ РІЧНИХ ТА ІНФЛЯЦІЙНИХ ВТРАТ.

9.1. Позивач стверджує, що внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов`язання в частині сплати збитків, він має право на отримання 3% річних та інфляційного збільшення в порядку статті 625 ЦК України.

9.2. Суд не погоджується з даними аргументами позивача, виходячи з наступного.

9.3. Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

9.4. Згідно з частиною другою статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

9.5. Позивач з вимогою в порядку статті 530 ЦК України про відшкодування вартості нестачі вантажу до відповідача не звертався. Тому наразі відсутні підстави вважати, що у відповідача виникло грошове зобов`язання. Відсутність такого зобов`язання означає відсутність підстав для нарахування 3% річних та інфляційного збільшення за наслідками його невиконання.

9.6. Окрім цього, суд враховує, що відповідно до пункту 12 оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.11.2007 № 01-8/917 додаткові збитки, інфляційні втрати, 3% річних тощо не підлягають стягненню з залізниці у разі втрати, нестачі, псування або пошкодження вантажу з вини залізниці.

9.7. За таких обставин, вимоги про стягнення 398,26 грн - 3% річних та 1.329,15 грн - інфляційного збільшення є безпідставними і тому не підлягають задоволенню.

10. ВИСНОВОК СУДУ ПРО ЗВЕРНЕННЯ ПОЗИВАЧА З ПОЗОВОМ У МЕЖАХ СТРОКІВ ПОЗОВНОЇ ДАВНОСТІ.

10.1. Відповідач стверджує, що позивачем пропущений шестимісячний строк позовної давності для пред`явлення вимог про стягнення збитків.

10.2. Суд не погоджується з даними твердженнями відповідача з огляду на наступне.

10.3. Відповідно до статті 134 Статуту залізниць України претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців. Зазначені терміни обчислюються з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу

10.4. Згідно зі статтею 136 Статуту залізниць України позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту.

10.5. Суд зазначає, що положення статей 134, 136 Статуту залізниць України слід застосовувати у системному зв`язку з положеннями статті 315 ГК України таким чином, що позовна давність починає свій перебіг з дня одержання відповіді на пропозицію позивача або з дня закінчення строку, встановленою частиною третьою статті 315 ГК України для відповіді на пропозицію. Враховуючи, що дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності у розумінні цієї норми ГК України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред`явлення претензії і строку її розгляду (частини друга та третя статті 315 ГК України), незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника.

10.6. При цьому відсутність відомостей щодо звернення позивача до відповідача з претензією не впливає на порядок обчислення позовної давності, оскільки визначений законом строк, у межах якого особа має право звернутися до суду, не може починатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору.

10.7. Таким чином, позов до перевізника у цій справі мав бути пред`явлений протягом 6 місяців після спливу 6 - місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, та 3 - місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію, що узгоджується з положеннями статей 134, 136 Статуту залізниць України та статтею 315 ГК України.

10.8. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 04.03.2020 у справі №905/487/19.

10.9. Таким чином, з огляду на дату складення комерційного акту (25.07.2020) та дату звернення позивача із даним позовом до суду (відповідно до штампу поштового відділення - 27.09.2021) суд вбачає, що позивач звернувся в межах позовної давності.

11. ВИСНОВОК СУДУ ПРО ЧАСТКОВЕ ЗАДОВОЛЕННЯ ПОЗОВУ.

11.1. Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача стягнення вартість недостачі вантажу в розмірі 13.275,60 грн.

11.2. В частині стягнення 3% річних та інфляційного збільшення слід відмовити.

12. СУДОВІ ВИТРАТИ.

12.1. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином витрати зі сплати судового збору в розмірі 2.008,64 грн, в решті (261,36 грн) залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" в особі регіональної філії "ПІВДЕННА ЗАЛІЗНИЦЯ" Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (61052, м. Харків, вул. Євгена Котляра, буд. 7, код ЄДРПОУ ВП 40081216) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛИХАЧОВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР" (64107, Харківська обл., м. Первомайський, пров. Лісозахисний, буд. 8, ) збитки у вигляді вартості недостачі вантажу в розмірі 13.275,60 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2.008,64 грн.

3. Видати наказ після набрання рішення законної сили.

4. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суду Харківської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 17.12.2021.

Суддя Бринцев О.В.