ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2021 року м. Дніпро Справа № 904/75/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Чус О.В., Орєшкіної Е.В.

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Бюлер Сервіс"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.07.2021 р.

( суддя Фещенко Ю.В., м. Дніпро, повний текст рішення складено 01.07.2021 р.)

у справі

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Бюлер Сервіс"

( м. Київ )

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Потоки"

( м. Дніпро )

про стягнення заборгованості за договором

про проведення авторського нагляду

під час монтажних та пусконалагоджувальних робіт

№ SERV-04-2018 від 23.04.2018 р.

у загальному розмірі 788 207 грн. 98 коп.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бюлер Сервіс" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Потоки", про стягнення заборгованості за договором про проведення авторського нагляду під час монтажних та пусконалагоджувальних робіт № SERV-04-2018 від 23.04.2018 р. у загальному розмірі 788 207 грн. 98 коп. Ціна позову складається з наступних сум: 556 243 грн. 20 коп. - основний борг;126 420 грн. 91 коп. - пеня; 67 147 грн. 85 коп. - інфляційні втрати; 38 396 грн. 02 коп. - 3% річних. Також, Позивач просив суд стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 11 823 грн. 12 коп. та витрати на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням Відповідачем зобов`язань за договором про проведення авторського нагляду під час монтажних та пусконалагоджувальних робіт № SERV-04-2018 від 23.04.2018 р. в частині повної та своєчасної оплати наданих Позивачем послуг та, відповідно, наявністю боргу в загальній сумі 556 243 грн. 20 коп. ( 139 060,80 грн. + 417 182,40 грн. додаткових послуг ). За прострочення виконання зобов`язання на підставі п. 3.4. договору, Позивач нарахував та просив суд стягнути з Відповідача пеню за загальний період прострочення з 26.05.2018 р. по 14.05.2019 р. в сумі 126 420 грн. 91 коп. На підставі ст. 625 ЦК України Позивач нарахував та просить суд стягнути з Відповідача інфляційні втрати за загальний період з 26.05.2018 р. по 30.12.2020 р. у сумі 67 147 грн. 85 коп. та 3 % річних за загальний період прострочення з 26.05.2018 р. по 30.12.2020 р. в сумі 38 396 грн. 02 коп.

Відповідач у відзиві на позов просить в задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що Позивач не надав до суду належних і допустимих доказів того, що він у встановлені п. 3.1 договору строки (терміни) надавав Відповідачу рахунки на оплату платежів у розмірі 150 649 грн. 20 коп., 139 060 грн. 80 коп., які передбачені п. 3.1 договору, і платежу у розмірі 417 182 грн. 40 коп., який складений не зрозуміло на яких підставах. Відповідач визнає факт підписання ним Акту наданих послуг № 506 від 06.11.2018 р. щодо надання консультацій та проведення авторського нагляду під час монтажних та пусконалагоджувальних робіт у кількості 366 люд/год. за ціною 1 609 грн. 50 коп. без ПДВ, загальною вартістю 706 892 грн. 40 коп., з урахуванням ПДВ, однак не визнає наявності заборгованості та нарахувань пені, втрат від інфляції та 3% річних. Разом з тим, Акт не підтверджує надання Позивачем додаткових послуг, відповідно п. 3.2 договору, оскільки в п. 2.2 договору ціна додаткових послуг встановлена сторонами на іншому (підвищеному) рівні. Відповідач сплатив Позивачу за надані згідно договору послуги загальну суму грошових коштів у розмірі 324 475 грн. 20 коп., а саме: 1) 173 826 грн. 00 коп. - 10.05.2018 р.; 2) 150 649 грн. 20 коп. - 14.01.2019 р.. Факт оплати вказаних платежів визнається Позивачем в позовній заяві, таким чином, сума грошового зобов`язання Відповідача перед Позивачем за надані згідно договору послуги становить 382 417 грн. 20 коп., а не 556 243 грн. 20 коп., як зазначає Позивач. Позивач заявив вимогу про стягнення з Відповідача сум пені, строк позовної давності щодо стягнення якої сплив до моменту звернення із позовною заявою, якщо приймати до уваги строки виникнення грошового зобов`язання у відповідача, вказані позива чем у позовній заяві.

У відповіді на відзив на позовну заяву, Позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та обґрунтовує свою позицію тим, що виникнення у Відповідача обов`язку з оплати вартості наданих послуг не пов`язане з фактом надання Позивачем рахунків на оплату. Відповідач відповідно до умов п. 3.1 договору мав здійснити оплату послуг, наданих у більший строк, протягом 5 робочих днів з дня підписання Акту надання послуг № 506 від 06.11.2018 р., який є підставою для здійснення фінального платежу. Проте, навіть якщо Відповідач не погоджується з вказаним, то Позивачем було направлено на електронну адресу Відповідача рахунок № 732 від 06.11.2018 р.. Відтак, згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, Відповідач мав виконати свій обов`язок протягом 7 днів, тобто мав здійснити оплату до 13.11.2018 р. включно. Відповідачем неправильно здійснено розрахунок грошового зобов`язання за договором та безпідставно враховано сплачену суму у розмірі 173 826 грн. 00 коп., як здійснення оплати за Актом надання послуг № 506 від 06.11.2018 р.. Позивачем було надано послуги у розмірі понад твердо узгоджену оплату послуг у розмірі 417 182 грн. 40 коп., що відповідає 216 людино-годинам. Відтак, загальна вартість послуг, які були надані позивачем становить: 463 536 грн. 00 коп. (твердо узгоджена оплата послуг) + 417 182 грн. 40 коп. (оплата за послуги понад твердо узгоджену оплату за послуги надані в більший строк) = 880 718 грн. 40 коп.. 14.01.2019 р. ( з порушенням встановленого договором терміну ) Відповідачем була сплачена сума 150 649 грн. 20 коп., тому, з огляду на це, сума заборгованості за надані позивачем послуги становить: 706 892 грн. 40 коп. - 150 649 грн. 20 коп. = 556 243 грн. 20 коп. ( 139 060 грн. 80 коп. + 417 182 грн. 40 коп. ), а не 382 417 грн. 20 коп., як зазначає Відповідач.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 01.07.2021 р. позов задоволено частково - стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Потоки" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бюлер Сервіс" 139 060 грн. 80 коп. основного боргу, 24 889 грн. 98 коп. пені, 22 642 грн. 34 коп. - інфляційних втрат, 11 753 грн. 49 коп. - 3% річних та 2 975 грн. 20 коп. - частину витрат по сплаті судового збору. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 139 060 грн. 80 коп. є обґрунтованими, доведеними належними доказами та такими, що підлягають задоволенню.

Задовольняючи вимоги Позивача в частині стягнення пені в сумі 24 889 грн. 98 коп., суд зазначив, що строк позовної давності щодо вимоги про стягнення пені в сумі 24 889 грн. 98 коп., нарахованої за прострочення сплати 139 060 грн. 80 коп. в період з 14.11.2018 р. по 30.12.2020 р., ще не сплинув.

Вимоги Позивача в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 22 642 грн. 34 коп. та 11 753 грн. 49 коп. 3% річних - визнані судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 417 182 грн. 40 коп. суд визнав необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, також суд відмовив у задоволенні вимог щодо стягнення пені в сумі 74 669 грн. 93 коп., інфляційних втрат в сумі 44 505 грн. 51 коп. та 3% річних в сумі 26 642 грн. 53 коп., нарахованих Позивачем на вказану суму (417 182 грн. 40 коп.) (похідних від цієї суми вимог).

При цьому, здійснивши аналіз наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що: сторонами була визначена твердо узгоджена вартість послуг, які були надані за актом № 298 від 27.06.2018 р. та за актом № 506 від 06.11.2018 р. - 463 536 грн. 00 коп. (173 826,00 + 150 649,20 + 139 060,80), порядок та строки оплати якої були чітко визначені сторонами в п. 3.1. договору; також, Позивачем були надані додаткові послуги на суму 417 182 грн. 40 коп., що передбачено умовами п. 2.2. договору, вартість яких була включена до Акту надання послуг № 506 від 06.11.2018 р. на суму 706 892 грн. 40 коп., порядок оплати яких не було погоджено сторонами в умовах договору; отже загальна вартість наданих Позивачем за договором послуг складає суму 880 718 грн. 40 коп., яка складається з твердо узгодженої вартості послуг - 463 536 грн. 00 коп. та додаткових послуг - 417 182 грн. 40 коп.. Разом з тим, порядок та строки оплати додаткових послуг на суму 417 182 грн. 40 коп., що були прийняті Відповідачем за Актом надання послуг № 506 від 06.11.2018 р. на загальну суму 706 892 грн. 40 коп., не були визначені сторонами в договорі про проведення авторського нагляду під час монтажних та пусконалагоджувальних робіт № SERV-04-2018 від 23.04.2018 р., доказів узгодження строку оплати вказаних послуг на суму 417 182 грн. 40 коп. матеріали справи не містять. При цьому, судом були розцінені критично посилання Позивача на те, що додаткові послуги на суму 417 182 грн. 40 коп. підлягають оплаті протягом 5 робочих днів після підписання Акту виконаних робіт ( після проведення пусконалагоджувальних робіт обладнання ) обома сторонами, оскільки такий порядок оплати сторони узгодили лише щодо оплати 139 060 грн. 80 коп..

Оскільки доказів досягнення згоди між сторонами щодо строку оплати додаткових послуг на суму 417 182 грн. 40 коп. матеріали справи не містять, суд застосовував норми ч. 2 ст. 530 ЦК України. Пославшись на те, що доказів пред`явлення Позивачем вимоги щодо сплати Відповідачем вартості наданих за Актом № 506 від 06.11.2018 р. додаткових послуг на суму 417 182 грн. 40 коп. матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що строк оплати на суму 417 182 грн. 40 коп. станом на момент вирішення спору не настав.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Бюлер Сервіс" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості у розмірі 417 182,40 грн., інфляційних втрат у розмірі 44 505,51 грн., 3% річних у розмірі 26 642,53 грн. та пені у розмірі 74 669,93 грн. та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному розмірі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник посилається на те, що оскаржуване рішення в частині відмови в задоволені стягнення заборгованості в розмірі 417 182 грн. 40 коп. є незаконним і необгрунтованим та підлягає скасуванню в цій частині з огляду на неправильне застосування норм матеріального права, а також невідповідність висновків, обставинам справи.

При цьому Скаржник зазначає, що Позивач у ході виконання Договору надав послуги понад твердо узгоджену суму у розмірі 417 182 грн. 40 коп., що підтверджено Актом № 506 від 06.11.2018 p., який належним чином підписано двома сторонами. При цьому, 06.11.2018 р. Позивач направив на електронну адресу Відповідача рахунок № 732 від 06.11.2018 р. на суму 417 182 грн. 40 коп. для оплати Послуг понад твердо узгоджену суму. Однак Відповідач свій обов`язок з оплати не виконав. Після цього, Позивач надав Відповідачеві відповідь на лист № 182 від 25.05.2020 р. лист вих. № 2020/06-133 від 16.06.2020 р., у якому пред`явив вимогу до Відповідача здійснити виконання обов`язку зі здійснення оплати заборгованості за Договором ( включаючи оплату за послуги понад твердо узгоджену суму ). Однак, Відповідач знову таку вимогу Позивача не виконав.

Водночас, на думку Скаржника, враховуючи системне тлумачення Договору, строк на оплату додаткових послуг становить 5 днів з моменту підписання Акту № 506. Договір передбачає декілька можливих порядків оплати сум Відповідачем: конкретно визначена дата ( для твердо узгоджених послуг ); 5 днів з моменту підписання Акту ( для суми 139 068 грн. 90 коп. та є підставою для здійснення фінального платежу ).

Скаржник наголошує на тому, що для вартості послуг понад узгоджену суму сторони у Договорі передбачили у п. 3.1. Договору, що якщо одна зі Сторін не підписує Акт виконаних робіт протягом 5-ти (п`яти) робочих днів з дати його відправки по електронній пошті, то в цьому випадку Акт виконаних робіт вважається автоматично підтвердженим Обома Сторонами та підставою для здійснення фінального платежу. Фінальний платіж розуміється як такий, що завершує обов`язок Відповідача з обов`язку оплати за надані послуги, враховуючи той факт, що сторони на дату укладення не могли передбачити фактичну вартість наданих послуг у випадку, якщо будуть надані послуги понад узгоджений строк. Водночас, нелогічним видається сплата лише суми 139 068 грн. 90 коп. і посилання на неї в договорі як на фінальний платіж, оскілки у випадку наданні послуг понад узгоджену суму, сума 139 068 грн. 90 коп. не може вважатись фінальним платежем. Необхідно враховувати, що вартість послуг понад твердо узгоджену суму виходила за обсяг твердо узгоджених послуг, яку сторони могли б розумно передбачити, а відтак могла навіть бути і відсутньою, якщо б працівники Позивача надали послуги в обсязі, що був визначений сторонами. Більше того, Позивач та Відповідач першочергово визначили строк дії Договору до 31.12.2018 p., тобто сторони для себе визначали, що всі зобов`язання Позивача та Відповідача мають бути пріоритетно виконані до 31.12.2018 р., а відтак весь порядок оплати за Договором розраховано здійснити до 31.12.2018 р.. Тому, в будь-якому випадку після цієї дати всі зобов`язання мають бути виконані.

Скаржник вважає, що направлення Рахунку № 732 Відповідачу є належним направленням вимоги в розумінні ст. 530 ЦК України. Відповідач отримав Рахунок № 732, оскільки лист з рахунком було надіслано на пошту, яка використовується уповноваженим працівником Відповідача. При цьому, слід зазначити, що направлення рахунка на оплату, яким є Рахунок № 732, є належним фактом пред`явлення вимоги, що підтверджуються сформованою судовою практикою. Лист від 16.11.2020 р., який було направлено вимогу про сплату заборгованості було належним чином отримано Відповідачем містить відмітку про вхідний, що підтверджує отримання листа.

Відтак, на думку Скаржника, враховуючи принципи розумності та справедливості сам факт отримання належно наданих послуг є підставою для виконання Відповідачем обов`язку з оплати таких послуг.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Потоки" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.

Зокрема, Товариство посилається на те, що договором не встановлений строк (термін) оплати Послуг, наданих у більший строк. Оскільки Сторонами не укладалась Додаткова угода до Договору про перегляд його загальної вартості на підставі реально відпрацьованого часу та не узгоджувався строк (термін) на оплату вартості послуг, наданих понад «Твердо узгоджену вартість послуг», то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у даному випадку слід застосовувати норми ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Крім того, у відзиві Товариство посилається на те, що рахунок на оплату № 732 від 06.11.2018 р., копія якого надана ТОВ «БЮЛЕР СЕРВІС» та міститься в матеріалах справи, не може вважатись належно вчиненою вимогою, в розумінні ст. 530 ЦК України, оскільки така вимога повинна пред`являтись уповноваженою на те особою підприємства та обов`язково повинна містити особистий підпис такої особи. У даному випадку підпис взагалі відсутній, що позбавляє вказаний рахунок юридичної сили, а його засвідчену копію позбавляє статусу належного та допустимого письмового доказу. Крім того, ТОВ «БЮЛЕР СЕРВІС» стверджує, що рахунок № 732 від 06.11.2018 р. було надіслано ним електронним листом на електронну адресу ТОВ «ПОТОКИ», яка належить технологу Кондратченко М. О.. З даного приводу ТОВ «ПОТОКИ» звертає увагу суду апеляційної інстанції на правовий висновок, зроблений колегією суддів Касаційного господарського суду Верховного Суду в постанові від 28.12.2019 р. у справі № 922/788/19 про те, що електронне листування між сторонами справи не може вважатись належним письмовим доказом. Матеріали справи не містять доказів того, що електронний лист ТОВ «БЮЛЕР СЕРВІС» та рахунок на оплату № 732 від 06.11.2018 р., які, наче б то, були направлені па електронну адресу ТОВ «ПОТОКИ» підписані електронним цифровим підписом.

Товариство також вказує на те, що твердження ТОВ «БЮЛЕР СЕРВІС» що лист від 16.07.2020 р., яким було направлено вимогу про сплату заборгованості, було належним чином отримано Відповідачем, також не відповідає дійсності та є необгрунтованим. В матеріалах справи міститься копія листа ТОВ «БЮЛЕР СЕРВІС» вих. № 2020/06-133 від 16.06.2020 р., на першій сторінці якого проставлено штамп із зазначенням вх. № 22 від 19,06.2020 р.. Найменування ТОВ «ПОТОКИ», або будь-яких інших реквізитів, які б дозволяли ідентифікувати належність вказаною штаму ТОВ «ПОТОКИ», або стверджувати, що відмітка вчинена ТОВ «ПОТОКИ», він не містить. До того ж, абсолютно тотожні штампи знаходяться у вільному продажу в багатьох канцелярських та інших магазинах в Україні і можуть бути придбані будь-якою особою, в тому числі власне ТОВ «БЮЛЕР СЕРВІС». Тому наявність подібного штампу із невідомо ким виконаним написом про вхідний номер і дату, не свідчить про отримання листа ТОВ «ПОТОКИ» та не може вважатись належним, допустимим і достовірним доказом такого отримання.

Крім того, Товариство зазначає про те, що твердження ТОВ «БЮЛЕР СЕРВІС» про порушенням ТОВ «ПОТОКИ» принципу добросовісності, розумності та справедливості, є необгрунтованим, оскільки, по-перше, ТОВ «БЮЛЕР СЕРВІС» зі свого боку не вживало будь-яких дій, направлених на погодження з ТОВ «ПОТОКИ» строків оплати послуг, наданих понад погоджений час, по-друге, воно не пред`являло ТОВ «ПОТОКИ» вимоги, передбаченої ст. 530 ЦК України, тобто, допустило прострочення кредитора, та, по-третє, воно пред`явило до ТОВ «ПОТОКИ» позов про стягнення заборгованості за договором про проведення авторського нагляду під час монтажних та пусконалагоджувальних робіт № SERV-04-2018 від 23.04.2018 р. у загальному розмірі 788 207 грн. 98 коп., який розглядається у даній справі, тільки після пред`явлення ТОВ «ПОТОКИ» до ТОВ «БЮЛЕР СЕРВІС» позову про стягнення 27 258 757,20 грн, який розглядається Господарським судом міста Києва у справі № 910/18489/20.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. (доповідач), судді - Кузнецова І.Л., Чус О.В..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.08.2021 р. призначено розгляд апеляційної скарги в судове засідання на 30.09.2021 р..

20.08.2021 р. від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Бюлер Сервіс" - адвоката Шишковського Б. Л. надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів.

У зв`язку із перебуванням у відпустці судді Кощеєва І.М. відбулась автоматична зміна складу колегії суддів.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2021 р. визначено для розгляду справи № 904/75/21 колегію суддів у складі: головуючий суддя Березкіна О.В. (доповідач), судді: Кузнецова І.Л., Чус О.В.

У зв`язку із перебуванням у відпустці судді Чус О.В. та звільненням з посади судді ОСОБА_1 відбулась автоматична зміна складу колегії суддів.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2021 р. визначено для розгляду справи № 904/75/21 колегію суддів у складі: головуючий суддя Березкіна О.В. (доповідач), судді: Антонік С.Г., Дармін М.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.08.2021 р. судове засідання у справі, призначене на 30.09.2021 р. вирішено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із забезпеченням її проведення для представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Бюлер Сервіс" - адвоката Шишковського Б. Л. з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon".

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 20.09.2021 р., у зв`язку з виходом на роботу судді Кощеєва І.М. - головуючого колегії суддів, визначеного протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2021 р. здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі № 904/75/21, відповідно до якої визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: Кощеєв І.М., судді: Дармін М.О., Антонік С.Г..

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 29.09.2021 р., у зв`язку з виходом на роботу судді Чус О.В. - члена колегії суддів, визначеної протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2021 р., для дотримання принципу незмінності колегії суддів при розгляді справи здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі № 904/75/21, відповідно до якої визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: Кощеєв І.М., судді: Чус О.В., Антонік С.Г..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.09.2021 р. колегією суддів у складі: головуючий суддя Кощеєв І. М. (доповідач), судді: Чус О.В., Антонік С.Г., справу № 904/75/21 прийнято до свого провадження.

В судовому засіданні 30.09.2021р. оголошено перерву до 02.12.2021 р..

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 01.12.2021р., у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Антоніка С.Г. - члена колегії суддів, визначеного протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2021р., здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі № 904/75/21, відповідно до якої визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: Кощеєв І.М., судді: Чус О.В., Орєшкіна Е.В..

Ухвалою Центрального Центрального апеляційного господарського суду від 02.12.2021р., колегією суддів у складі: головуючого судді Кощеєва І. М. (доповідач), суддів: Чус О.В., Орєшкіної Е.В., справу №904/75/21 прийнято до свого провадження.

Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Бюлер Сервіс" - адвоката Шишковського Богдана Леонідовича надійшла заява про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів. Адреса електронної пошти, що буде використана заявником для входу до системи "EasyCon": ІНФОРМАЦІЯ_1 , № тел. НОМЕР_1 .

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.12.2021р. судове засідання у справі, призначене на 02.12.2021р. вирішено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із забезпеченням її проведення для представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Бюлер Сервіс" - адвоката Шишковського Богдана Леонідовича. з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).

В судовому засіданні 02.12.2021р. по справі оголошено перерву до 16.12.2021р.

Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Бюлер Сервіс" - адвоката Шишковського Богдана Леонідовича надійшла заява про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів. Адреса електронної пошти, що буде використана заявником для входу до системи "EasyCon": ІНФОРМАЦІЯ_1 , № тел. НОМЕР_1 .

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.12.2021р. судове засідання у справі, призначене на 16.12.2021р. вирішено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із забезпеченням її проведення для представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Бюлер Сервіс" - адвоката Шишковського Богдана Леонідовича. з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).

У судовому засіданні 16.12.2021 р., проведеному в режимі відеоконференції, була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

23.04.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бюлер Сервіс" ( Виконавець ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Потоки" ( Замовник ) укладено Договір про проведення авторського нагляду під час монтажних та пусконалагоджувальних робіт № SERV-04-2018, відповідно до умов п. 1.1. якого предметом договору є послуги з надання консультацій та проведення авторського нагляду під час монтажних та пусконалагоджувальних робіт для встановлення обладнання, поставленого компанією Buhler відповідно до договору поставки № GL-11-05-2017 від 11.05.2017 р. обладнання за адресою: місто Дніпро, вулиця Байкальська, 9, Україна (далі - місце монтажу).

У п. 17.1. договору сторони погодили, що договір набирає чинності в момент підписання обома сторонами і діє до 31.12.2018 р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Згідно з п. 2.1. договору вартість наданих Виконавцем послуг згідно з п. 1.3. становить: 386 280 грн. 00 коп. без ПДВ, крім того ПДВ 20% - 77 256 грн. 00 коп. Всього з ПДВ: 463 536 грн. 00 коп. (далі - твердо узгоджена оплата послуг). За основу вказаної твердо узгодженої оплати послуг взяті людино-години відповідно до пункту 4.1., а також урочний час відповідно до пункту 8.1. договору.

П. 2.2. договору передбачено, що якщо Виконавець надає додаткові послуги, позначені у пунктах 1.1.-1.3. договору, понад узгоджену кількість людино-годин ( п. 4.1. договору ), то вони будуть сплачені додатково Замовником на підставі наступних погодинних ставок (далі - оплата послуг за витратами часу): понаднормова робота: грн./людино-годину (з понеділка по суботу): 2 011 грн. 90 коп. без ПДВ, та ПДВ 20% - 402 грн. 38 коп. Всього з ПДВ: 2 414 грн. 28 коп.; робота по неділях і святкових днях грн./людино-годину: 2 011 грн. 90 коп. без ПДВ та ПДВ 20% - 402 грн. 38 коп. Всього з ПДВ: 2 414 грн. 28 грн.; робота по неділях і святкових днях грн./людино-годину: 2 011 грн. 90 коп. без ПДВ та ПДВ 20% - 402 грн. 38 коп. Всього з ПДВ: 2 141 грн. 28 коп.; робота в нічну зміну (22:00-6:00)/людино-годину: 2 414 грн. 25 коп. без ПДВ та ПДВ 20% - 482 грн. 85 коп. Всього з ПДВ: 2 897 грн. 10 коп.

За умовами п. 2.3. договору у вартість наданих виконавцем послуг входить: проживання в готелі протягом усього часу перебування контролера на території замовника; триразове харчування (сніданок, обід, вечеря); трансфер з готелю на робочий майданчик і назад протягом усього часу перебування контролера.

Відповідно до умов п. 1.2. договору монтаж здійснюється Замовником, який за власний рахунок надає зазначені в п. 5.1. послуги, обладнання і монтажників для проведення монтажних робіт.

Відповідно до п. 4.1. договору Виконавець надає послуги з проведення авторського нагляду під час монтажних та пусконалагоджувальних робіт згідно з пунктами 1.1.-.1.3. протягом 6-ти тижнів. Робочий час становить 40 годин в неділю з понеділка по п`ятницю. Вартість однієї людино/години становить 1 931 грн. 40 коп., в тому числі ПДВ 20%.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору Виконавцем були надані Замовнику послуги з надання консультацій та проведення авторського нагляду під час монтажних і пусконалагоджувальних робіт на загальну суму 880 718 грн. 40 коп., що підтверджується складеними між сторонами: Актом надання послуг № 298 від 27.06.2018 р. на суму 173 826 грн. 00 коп.; Актом надання послуг № 506 від 06.11.2018 р. на суму 706 892 грн. 40 коп..

Вказані Акти надання послуг підписані Позивачем та Відповідачем без будь-яких зауважень, в актах зазначено, що Замовник претензій по об`єму, якості та строкам Виконання робіт (надання послуг) не має.

При цьому, дійшовши до висновку, що Позивачем дотримано вимоги договору в частині виконання його зобов`язань за ним, судом першої інстанції критично розцінене посилання Відповідача на те, що за спірним договором було надано послуг на загальну суму 706 892 грн. 40 коп. (що повністю відображені в Акті надання послуг № 506 від 06.11.2018 на суму 706 892 грн. 40 коп.), а сума та послуги за актом № 298 від 27.06.2018 (173 826 грн. 00 коп.) є складовою послуг, що було відображено сторонами в акті № 506 від 06.11.2018 на суму 706 892 грн. 40 коп., оскільки, як було вказано вище, акти надання послуг № 298 від 27.06.2018 та № 506 від 06.11.2018 є первинними обліковими документами, кожен з яких фіксує факт здійснення господарської операції, відображеної у ньому.

Умови оплати погоджені сторонами у розділі 3 договору, а саме: оплата в рамках договору здійснюється замовником наступним чином: передплата: 173 826 грн. 00 коп., в тому числі ПДВ від договірної вартості послуг здійснюється до 11.05.2018; передплата: 150 649 грн. 20 коп., в тому числі ПДВ від договірної вартості послуг здійснюється як передплата до 25.05.2018; оплата: 139 060 грн. 80 коп., в тому числі ПДВ від договірної вартості послуг здійснюється протягом 5 робочих днів після підписання Акту виконаних робіт (після проведення пусконалагоджувальних робіт обладнання) обома сторонами. Якщо одна із сторін не підписує Акт виконаних робіт протягом 5-ти робочих днів з дати відправки його по електронній пошті, то в такому випадку Акт виконаних робіт вважається автоматично підтвердженим обома сторонами та підставою для здійснення фінального платежу (пункт 3.1. договору); Виконавець виставляє рахунок на сплату твердо узгоджених послуг ( п. 2.1. договору ) та, при необхідності, додаткових послуг за витратами часу ( п. 2.2. договору ), аЗамовник сплачує рахунок Виконавця ( п. 3.2. договору ); зазначена у п. 3.1. договору оплата перераховується на вказаний у п. 18 рахунок після надання Виконавцем рахунку на сплату ( п. 3.3. договору ).

В той же час, місцевим господарським судом не досліджувалося питання фактичного отримання рахунків на оплату на загальну суму 880 718 грн. 40 коп., з посиланням на те, що: за своєю природою рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, а в даному випадку такі реквізити містилися, зокрема у договорі про проведення авторського нагляду під час монтажних та пусконалагоджувальних робіт № SERV-04-2018 від 23.04.2018 р. та Актах надання послуг № 298 від 27.06.2018 р. на суму 173 826 грн. 00 коп. та № 506 від 06.11.2018 р. на суму 706 892 грн. 40 коп.; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, а відсутність рахунку-фактури не звільняє боржника від обов`язку з оплати поставленого товару. Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у справі № 922/1831/15 від 09.07.2020 р., у справі № 908/771/19 від 18.02.2020 р., у справі № 910/1558/19 від 13.02.2020 р., у справі ; 910/14282/18 від 17.07.2019 р., у справі № 918/537/18 від 02.07.2019 р., у справі № 910/19702/17 від 20.12.2018 р., у справі № 910/21406/17 від 10.10.2018 р., у справі № 910/22589/17 від 05.09.2018 р., у справі № 905/915/17 від 13.07.2018 р..

Враховуючи вказане, судом першої інстанції були відхилені заперечення Відповідача в частині ненастання строку оплати на заявлену до стягнення суму основного боргу в розмірі 556 243 грн. 20 коп., у зв`язку з недоведенням Позивачем факту отримання рахунків на оплату за надані в рамках договору послуги.

Як зазначає позивач, ним взяті на себе зобов`язання щодо надання обумовлених договором послуг виконані у повному обсязі та належним чином, претензій щодо якості та обсягу наданих послуг Відповідач з моменту їх надання і до теперішнього часу не висловлював. Однак, Відповідач вартість наданих у 2018 році послуг з надання консультацій та проведення авторського нагляду під час монтажних і пусконалагоджувальних робіт на загальну суму 880 718 грн. 40 коп. у повному обсязі не оплатив, що і стало причиною звернення Позивача із позовом до суду.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 01.07.2021 р. позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Бюлер Сервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Потоки" про стягнення заборгованості за договором про проведення авторського нагляду під час монтажних та пусконалагоджувальних робіт № SERV-04-2018 від 23.04.2018 р. у загальному розмірі 788 207 грн. 98 коп. - задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Потоки" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бюлер Сервіс" 139 060 грн. 80 коп. основного боргу, 24 889 грн. 98 коп. пені, 22 642 грн. 34 коп. - інфляційних втрат, 11 753 грн. 49 коп. - 3% річних та 2 975 грн. 20 коп. - частину витрат по сплаті судового збору. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що на виконання умов договору Позивачем були надані Відповідачу послуги з надання консультацій та проведення авторського нагляду під час монтажних і пусконалагоджувальних робіт на загальну суму 880 718 грн. 40 коп., що підтверджується складеними Позивачем та Відповідачем актами надання послуг № 298 від 27.06.2018 на суму 173 826 грн. 00 коп. та № 506 від 06.11.2018 на суму 706 892 грн. 40 коп..

Враховуючи визначений контрагентами у п. 3.1. договору порядок розрахунків за надані послуги, приймаючи до уваги їх прийняття Відповідачем за актами надання послуг № 298 від 27.06.2018 р. на суму 173 826 грн. 00 коп. та № 506 від 06.11.2018 р. на суму 706 892 грн. 40 коп., а всього на суму 880 718 грн. 40 коп., суд встановив, що: строк виконання зобов`язання з часткової оплати наданих послуг в сумі 173 826 грн. 00 коп. настав 11.05.2018 р. - в цій частині Відповідачем здійснено оплату в сумі 173 826 грн. 00 коп., що визнається обома сторонами, без прострочення; строк виконання зобов`язання з часткової оплати наданих послуг в сумі 150 649 грн. 20 коп. настав 25.05.2018 р. - в цій частині Відповідачем здійснено оплату в сумі 150 649 грн. 20 коп. із простроченням - 14.01.2019 р., що вбачається з банківської виписки від 14.01.2019 р.; строк виконання зобов`язання з часткової оплати наданих послуг в сумі 139 060 грн. 80 коп. настав 13.11.2018 р. ( 5 робочих днів після підписання Акту надання послуг № 506 від 06.11.2018 р. - вказане зобов`язання Відповідачем не виконано.

Отже, за висновком місцевого господарського суду - Відповідач свої зобов`язання за договором щодо своєчасного розрахунку за надані Позивачем послуги не виконав, оплату наданих послуг в установлені в договорі строки у повному обсязі не здійснив, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед Позивачем в сумі 139 060 грн. 80 коп.

Щодо заявленого до стягнення з Відповідача основного боргу в сумі 417 182 грн. 20 коп. суд зазначив таке.

Як вбачається з наявних у справі доказів, вартість наданих за спірним договором послуг складає загальну суму 880 718 грн. 40 коп., з яких: 1) 173 826 грн. 00 коп. - вартість послуг, наданих відповідно до Акту № 298 від 27.06.2018 р.; строк оплати було погоджено сторонами в пункті 3.1. договору, а саме: до 11.05.2018 р. ( вказана частина послуг є оплаченою відповідачем); 2) 150 649 грн. 20 коп. - частина вартості послуг, наданих відповідно до Акту № 506 від 06.11.2018; строк оплати вказаної частини було погоджена сторонами в пункті 3.1. договору, а саме: до 25.05.2018 р. (вказана частина послуг є оплаченою відповідачем із простроченням); 3) 139 060 грн. 80 коп. - частина вартості послуг, наданих відповідно до Акту № 506 від 06.11.2018 р.; строк оплати вказаної частини було погоджена сторонами в пункті 3.1. договору, а саме: протягом 5 робочих днів після підписання Акту виконаних робіт (після проведення пусконалагоджувальних робіт обладнання) обома сторонами (вказана частина послуг не оплачена відповідачем та заявлена до стягнення у даній справі); 4) 417 182 грн. 40 коп. - частина вартості послуг, наданих відповідно до Акту № 506 від 06.11.2018 р. ( вказана частина послуг не оплачена Відповідачем та заявлена до стягнення у даній справі ).

При цьому, здійснивши аналіз наявних у справі доказів, господарський суд дійшов висновку, що: сторонами була визначена твердо узгоджена вартість послуг, які були надані за актом № 298 від 27.06.2018 р. та за актом № 506 від 06.11.2018 р. - 463 536 грн. 00 коп. (173 826,00 + 150 649,20 + 139 060,80 ), порядок та строки оплати якої були чітко визначені сторонами в п. 3.1. договору; також, Позивачем були надані додаткові послуги на суму 417 182 грн. 40 коп., що передбачено умовами п. 2.2. договору, вартість яких була включена до Акту надання послуг № 506 від 06.11.2018 р. на суму 706 892 грн. 40 коп., порядок оплати яких не було погоджено сторонами в умовах договору; отже загальна вартість наданих Позивачем за договором послуг складає суму 880 718 грн. 40 коп., яка складається з твердо узгодженої вартості послуг - 463 536 грн. 00 коп. та додаткових послуг - 417 182 грн. 40 коп.

При цьому, як було вказано вище, порядок та строки оплати додаткових послуг на суму 417 182 грн. 40 коп., що були прийняті Відповідачем за Актом надання послуг № 506 від 06.11.2018 р. на загальну суму 706 892 грн. 40 коп., не були визначені сторонами в договорі про проведення авторського нагляду під час монтажних та пусконалагоджувальних робіт №SERV-04-2018 від 23.04.2018 р.; доказів узгодження строку оплати вказаних послуг на суму 417 182 грн. 40 коп. матеріали справи не містять.

При цьому, місцевим господарським судом було розцінено критично посилання Позивача на те, що додаткові послуги на суму 417 182 грн. 40 коп. підлягають оплаті протягом 5 робочих днів після підписання Акту виконаних робіт (після проведення пусконалагоджувальних робіт обладнання) обома сторонами, оскільки такий порядок оплати сторони узгодили лише щодо оплати 139 060 грн. 80 коп.

Оскільки доказів досягнення згоди між сторонами щодо строку оплати додаткових послуг на суму 417 182 грн. 40 коп. матеріали справи не містять, у даному випадку господарський суд застосував норми частини 2 ст. 530 ЦК України, якою передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Посилання Позивача на відповідь від 16.06.2020 на лист № 182 від 25.05.2020 р., в якій Виконавцець зазначав про наявність заборгованості, зокрема за спірним договором в сумі 556 243 грн. 20 коп., суд відхилив, оскільки належних доказів вручення чи направлення вказаного листа Відповідачу матеріали справи не містять; факт отримання вказаного листа у судовому засідання 01.07.2021 р. представник Відповідача заперечував.

Отже, суд першої інстанції дійшов до висновку, що доказів пред`явлення Позивачем вимоги щодо сплати Відповідачем вартості наданих за Актом № 506 від 06.11.2018 додаткових послуг на суму 417 182 грн. 40 коп. матеріали справи не містять, отже строк оплати на суму 417 182 грн. 40 коп. станом на момент вирішення спору не настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 417 182 грн. 40 коп. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Враховуючи встановлену судом обставину відсутності станом на момент вирішення спору заборгованості в сумі 417 182 грн. 40 коп., суд відмовив і у задоволенні вимог щодо стягнення пені в сумі 74 669 грн. 93 коп., інфляційних втрат в сумі 44 505 грн. 51 коп. та 3% річних в сумі 26 642 грн. 53 коп., нарахованих позивачем на вказану суму (417 182 грн. 40 коп.) (похідних від цієї суми вимог).

При цьому, Відповідач не надав суду доказів на підтвердження оплати наданих Позивачем у 2018 році послуг на суму 139 060 грн. 80 коп. ( строк оплати яких настав 13.11.2018 р. ).

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги виконання Позивачем своїх обов`язків щодо надання послуг з надання консультацій та проведення авторського нагляду під час монтажних і пусконалагоджувальних робіт, а також встановлене судом порушення строків оплати вказаних послуг в цій частині з боку Відповідача, суд дійшов висновку, що Відповідачем було порушено умови договору, положення статей 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 139 060 грн. 80 коп. були визнані судом обґрунтованими, доведеними належними доказами та такими, що підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлені строки.

У п. 3.4. договору сторони визначили, що при недотриманні узгоджених термінів оплати згідно договору, замовник на вимогу виконавця сплачує Виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно оплачених послуг за кожен день прострочення.

За прострочення виконання зобов`язання на підставі п. 3.4. договору Позивач нарахував та просить суд стягнути з Відповідача пеню за загальний період прострочення з 26.05.2018 р. по 14.05.2019 р. в сумі 126 420 грн. 91 коп.

При цьому, як було вказано вище в частині нарахування пені на суму 417 182 грн. 40 коп. (пеня у розмірі 74 669 грн. 93 коп.) такі дії Позивача були визнані неправомірними та у задоволенні вказаних вимог судом було відмовлено.

В іншій частині господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені, зробленого Позивачем, та встановлено, що під час його проведення Позивачем було вірно визначені суми заборгованості та періоди прострочення, арифметично розрахунки проведені також вірно, а саме: за прострочення сплати 150 649 грн. 20 коп. пеня підлягає нарахуванню в період з 26.05.2018 по 13.02.2019 на в цей період складає 26 861 грн. 00 коп.; за прострочення сплати 139 060 грн. 80 коп. пеня підлягає нарахуванню в період з 14.11.2018 по 14.05.2019 на в цей період складає 24 889 грн. 98 коп.

В той же час, в процесі розгляду справи судом Відповідачем було заявлено клопотання про застосування позовної давності до вимог Позивача щодо стягнення пені, з приводу чого суд зазначає таке.

Як було вказано вище, за прострочення сплати 150 649 грн. 20 коп. пеня підлягає нарахуванню в період з 26.05.2018 р. по 13.02.2019 р. на в цей період складає 26 861 грн. 00 коп.; строк позовної давності за вказаною вимогою сплив 13.02.2020 р. ( до початку карантину ).

Враховуючи вказане, суд відмовив у задоволенні вимоги Позивача щодо стягнення пені в сумі 26 861 грн. 00 коп.

Щодо вимог про стягнення пені в сумі 24 889 грн. 98 коп., нарахованої за прострочення сплати 139 060 грн. 80 коп. в період з 14.11.2018 по 14.05.2019, господарський суд зазначив, що строк позовної давності ще не сплинув.

На підставі ст. 625 ЦК України Позивач також нарахував інфляційні втрати за загальний період з 26.05.2018 р. по 30.12.2020 р. у сумі 67 147 грн. 85 коп. ( 7 807 грн. 17 коп. + 14 835 грн. 17 коп. + 44 505 грн. 51 коп.).

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат, зробленого Позивачем, та визнано обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України Позивач нарахував та просить суд стягнути з Відповідача 3% річних за загальний період прострочення з 26.05.2018 р. по 30.12.2020 р. в сумі 38 396 грн. 02 коп. (2 872 грн. 65 коп. + 8 880 грн. 84 коп. + 26 642 грн. 53 коп.).

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних, зробленого Позивачем в частині сум 150 649 грн. 20 коп. та 139 060 грн. 80 коп., та встановлено, що під час його проведення Позивачем було вірно визначено суми заборгованості та періоди прострочення, але арифметично розрахунок проведено не вірно, їх розмір є менший ніж розрахований судом, суд, у відповідності до положень частини 2 ст. 237 ГПК України, вважав, що саме такий їх розмір підлягає стягненню з Відповідача.

Як вбачається із тексту апеляційної скарги Виконавця у цій справі, рішення суду першої інстанції ним оскаржуються лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості у розмірі 417 182 грн. 40 коп., інфляційних втрат у розмірі 44 505 грн. 51 коп. та 3% річних у розмірі 26 642 грн. 53 коп., пені у розмірі 74 669 грн. 93 коп., а відтак, враховуючи, що рішення в частині часткового задоволення вимог сторонами не оскаржується, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

При цьому, колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення в частині часткового задоволення вимог за позовом ТОВ «БЮЛЕР СЕРВІС».

Суд першої інстанції у задоволенні вимог щодо стягнення заборгованості у розмірі 417 182 грн. 40 коп., інфляційних втрат у розмірі 44 505 грн. 51 коп. та 3% річних у розмірі 26 642 грн. 53 коп., пені у розмірі 74 669 грн. 93 коп. відмовив, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Беручи до уваги правову природу укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бюлер Сервіс" ( Виконавець ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Потоки" ( Замовник ) Договору про проведення авторського нагляду під час монтажних та пусконалагоджувальних робіт № SERV-04-2018 від 23.04.2018 р., кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з надання послуг, які (приписи), в свою чергу, згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України передбачають, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Викладене зумовлює погодження із доводами місцевого суду щодо визначення норм матеріального права, у світлі яких має вирішуватися питання відносно розглядуваного спору.

Беручи до уваги встановлену ст. 204 ЦК України та не спростовану в межах цієї справи в порядку ст. 215 цього Кодексу презумпцію правомірності означеного договору, апеляційний суд вважає його належною у розумінні ст. ст. 11, 509 ЦК України та ст. ст. 173, 174 ГК України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов`язків сторін.

Як встановлено ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань відповідно до статей 173, 174, 175 ГК України, статей 11, 202, 509 ЦК України, а згідно з нормами ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Наразі, отримання коштів (штрафних санкцій) за прострочення виконання такого зобов`язання з оплати наданих послуг є належним об`єктом судового захисту у розумінні ст. 5 ГПК України та ст. 15 ЦК України правом Позивача, примушення Відповідача до сплати яких - є належним способом судового захисту у разі наявності порушення такого зобов`язання з боку останнього.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 202 ГК України та ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи викладене, Відповідач не має правових підстав для ухилення від виконання обов`язку із здійснення своєчасної оплати наданих послуг за договором, що зумовлює право Позивача у разі несвоєчасної оплати на нарахування у відповідності до його умов штрафних санкцій, а саме пені розмір якої встановлений умова договору та стягнення нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України 3% та інфляційних втрат.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.2 ст.11 ЦК України). Згідно з п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

В силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Проте, згідно ч. 4 ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Підписаний сторонами Акт №506 від 06.11.2018 р. є первинним документом, який містить відомості про здійснену сторонами господарську операцію, однак він не встановлює порядку і строків оплати грошових коштів за проведеною операцією. Такі умови повинні визначатись договором.

Таким чином, оскільки Сторонами в Договорі не були визначені порядок та строки оплати додаткових послуг на суму 417 182,40 грн., та не укладалась Додаткова угода до Договору про перегляд його загальної вартості на підставі реально відпрацьованого часу та не узгоджувався строк (термін) на оплату вартості послуг, наданих понад «Твердо узгоджену вартість послуг», то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у даному випадку слід застосовувати норми ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За пунктом 1 частини першої ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

До предмета доказування належить сукупність юридичних фактів матеріально-правового характеру, з якими закон пов`язує виникнення, зміну й припинення правовідносин між сторонами та на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із частинами першою, третьою ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права в зобов`язальних правовідносинах, Позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами місцевого господарського суду, що рахунок па оплату № 732 від 06.11.2018 р., копія якого надана Позивачем та міститься в матеріалах справи, не може вважатись належно вчиненою вимогою, в розумінні ст. 530 ЦК України, оскільки така вимога повинна пред`являтись уповноваженою на те особою підприємства та обов`язково повинна містити особистий підпис такої особи. У даному випадку підпис взагалі відсутній, що позбавляє вказаний рахунок юридичної сили, а його засвідчену копію позбавляє статусу належного та допустимого письмового доказу.

Разом з цим, не може вважатись належним і допустимим електронним доказом і оригінал наданого ТОВ «БЮЛЕР СЕРВІС» електронного листування, який не містить електронного цифрового підпису його уповноваженої особи.

Зважаючи на викладене, є необгрунтованим з точки зору норм законодавства, а також є недоведеним належними, допустимими і достовірними доказами, викладене ТОВ "БЮЛЕР СЕРВІС" в апеляційній скарзі та у відповіді на відзив твердження про те, що направлення рахунку № 732 є належним направленням вимоги в розумінні ст. 530 ЦК України.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 417 182 грн. 40 коп. заявлені передчасно, а тому є такими, що не підлягають задоволенню. Враховуючи встановлену судом обставину відсутності станом на момент вирішення спору заборгованості в сумі 417 182 грн. 40 коп., господарським судом обгрунтовано відмовлено і у задоволенні вимог щодо стягнення пені в сумі 74 669 грн. 93 коп., інфляційних втрат в сумі 44 505 грн. 51 коп. та 3% річних в сумі 26 642 грн. 53 коп., нарахованих позивачем на вказану суму (417 182 грн. 40 коп.) (похідних від цієї суми вимог).

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними Відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених місцевим господарським судом обставинах справи та відповідають нормам процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бюлер Сервіс" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.07.2021 р. у справі № 904/75/21 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 20.12.2021 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя Е.В. Орєшкіна