ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2021 р. м. Київ Справа № 911/2337/21

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

за участю секретаря Гарбуз Л.В.

розглянувши справу № 911/2337/21

за позовом Керівника Броварської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Березанський завод будівельних матеріалів», м. Березань Київської області

про стягнення 31 600,00 грн.

Представники:

прокурор: Борисюк А.А., посвідчення № 050033 від 12.06.2018

від позивача: Шабатіна І.О., витяг з ЄДР;

від відповідача: Лев Р.В., адвокат, ордер серії АА № 1140234 від 20.09.2021.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Керівник Броварської окружної прокуратури Київської області (надалі-прокурор) звернувся до господарського суду Київської області з позовом в інтересах держави в особі Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті (надалі-позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Березанський завод будівельних матеріалів» (надалі-відповідач) про стягнення 31 600,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що 15.04.2019 посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Рівненській області виявлено факт перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень, встановлених Правилами дорожнього руху України та нарахована відповідна плата за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в розмірі 1 044,90 євро, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України на день проведення розрахунку становить 31 600,00 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 02.09.2021 відкрито провадження у справі № 911/2337/21, розгляд справи в порядку загального позовного провадження призначено у підготовчому засіданні на 06.10.2021.

21.09.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив б/н від 20.09.2021 (вх. № 22111/21) на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позову та просить суд відмовити в його задоволенні. Так, заперечуючи проти позову, відповідач вказував на те, що при здійсненні працівниками Укртрансбезпеки зважування вантажу не було враховано його властивості, оскільки відповідачем здійснювалось перевезення золи соняшникової насипом, який є сипучим (подільним) вантажем, тоді як сипучий вантаж в силу своїх властивостей може переміщуватись з осі на вісь під дією мінімального руху, а отже й кожне зважування буде відрізнятися від попереднього. Відповідач стверджує про відсутність спеціальної Методики при виконанні вимірювання навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі на транспортні засоби з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі (тобто з сипучим вантажем), а отже й не можливість встановлення достовірності фактів порушення вагових параметрів. У своїх запереченнях відповідач зазначає про відсутність відомостей, що 15.04.2019 зважування здійснювалось на габаритно-ваговому комплексі, який утримується в робочому стані та відповідає вимогам стандартизації, метрології та сертифікації.

01.10.2021 через канцелярію суду від прокурора надійшла відповідь № 52/1-3704вих.-21 від 28.09.2021 (вх. № 22913/21) на відзив на позовну заяву, яка зводиться до того, що під час перевірки посадовими особами управління Укртрансбезпеки та складення довідки № 0014438, акту № 0001868, розрахунку № 1868 від 15.04.2021 останніми належним чином та в повному обсязі були дотримані вимоги чинного законодавства.

В підготовчому засіданні 06.10.2021 розгляд справи був відкладений на 27.10.2021.

08.10.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшла заява б/н від 04.10.2021 (вх. № 23553/21) про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу.

21.10.2021 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь б/н від 18.10.2021 (вх. №24422/21) на відзив на позовну заяву, в якій останній стверджує про те, що відсутність методики проведення габаритно-вагового контролю (сипучі вантажі) не є підставою від звільнення перевізників від відповідальності за порушення норм вагових та габаритних параметрів транспортного засобу при перевезенні та обов`язку внесення плати за відповідні порушення. Позивач стверджує про те, що зважування транспортного засобу здійснювалось на габаритно-ваговому комплексі, яке утримується в робочому стані та відповідає вимогам стандартизації, метрології та сертифікації. Разом з цим, позивачем зауважено, що відповідно до Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в України, під час транспортування вантаж має рівномірно розміщуватись в кузові щоб не було порушена стійкість автомобіля; вантаж не повинен зміщуватись під час руху; завантажуючи вантажний автомобільний в межах дозволеної фактичної маси, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після заправки автомобіля пальним.

Ухвалою суду від 27.10.2021 закрито підготовче провадження у справі № 911/2337/21, розгляд справи призначений по суті на 24.11.2021.

В судовому засіданні 24.11.2021 прокурор та представник позивача підтримали позовні вимоги, вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволення з підстав, викладених у позові; представник відповідача заперечував проти позову та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників учасників судового процесу, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч. 3 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Таким чином, суд зазначає, що інтереси держави в розумінні ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» у сфері дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті, полягають в отриманні визначених чинним законодавством грошових коштів шляхом зарахування їх до бюджету.

Надходження плати за проїзд автомобільними дорогами являє публічний інтерес, оскільки від повноти та своєчасності її зарахування до бюджету залежить ефективність і результативність останнього, можливість запровадження і реалізації програм економічного і соціального розвитку країни, що в свою чергу надає державі можливість виконувати гарантовані Конституцією України зобов`язання перед народом.

Не сплата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, ставить під загрозу своєчасне та повне фінансування Державної цільової економічної програми розвитку автомобільних доріг загального користування державного значення на 2018-2022 роки, метою якої є відновлення і розвиток автомобільних доріг загального користування державного значення для інтеграції їх до європейської транспортної системи та підвищення на них рівня безпеки руху, швидкості, комфортності та економічності перевезень, що в свою чергу, суттєво порушує економічні інтереси держави.

Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин.

Єдиним законом, що встановлює повноваження Укртрансбезпеки, є Закон України "Про автомобільний транспорт", відповідно до ст. 6 якого центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті; державний контроль за виконанням перевізниками вимог міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень тощо.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про автомобільний транспорт", пункту 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08 листопада 2006 року та пункту 3 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27 червня 2007 року, державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється Укртрансбезпекою та її територіальними органами.

Згідно пункту 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11 лютого 2015 року Укртрансбезпека України, являючись юридичною особою на відміну від її територіальних органів, відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному транспорті та габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Відповідно до підпункту 27 пункту 5 зазначеного вище Положення, Укртрансбезпека здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, дід час здійснення габаритно-вагового контролю.

Верховний Суд у постанові від 29.01.2020 по справі № 814/1460/16 узагальнив, що повноваження Укртрансбезпеки у цьому випадку обмежуються лише нарахуванням плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів. Водночас, сама плата за проїзд є сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування та у разі недобровільної сплати стягується шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Листами № 2225/34/23-20 від 08.09.2020 та № 3356/22/23-21 від 25.06.2021 направленими начальнику Баришівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури та Баришівського відділу Броварської окружної прокуратури, органом Укртрансбезпеки фактично визнано неможливість самостійного здійснення належного захисту майнових інтересів держави та просило прокурора розглянути можливість щодо представництва інтересів держави в особі Укртрансбезпеки у справі щодо стягнення нарахованої плати за проїзд з ТОВ «Березанський завод будівельних матеріалів».

Таким чином, Державною службою України з безпеки на транспорті не вжито цивільно-правових заходів щодо стягнення з відповідача нарахованої плати за проїзд великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування.

Не вжиття заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами, спричиняє шкоду інтересам держави і є підставою для втручання органів прокуратури, у тому числі для звернення з позовами до суду про стягнення плати за проїзд великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування.

З огляду на викладене, звернення прокурора з позовом до суду, спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно-значимого питання користування автомобільними дорогами загального користування і дотримання у цій сфері законодавства становить суспільний інтерес, а тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що прокурор належним чином обґрунтував наявність підстав для здійснення такого представництва в суді відповідно до вимог Закону України "Про прокуратуру".

Посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Рівненській області 15.04.2019 на 434 км відрізку автодороги Київ-Чоп проведено габаритно-ваговий контроль вантажного автомобіля марки МАN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 належить на праві власності ТОВ «Березанський завод будівельних матеріалів» та напівпричіп марки KRAKER К-015-30, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 належить ПП «Азуріт».

Вказана перевірка здійснювалась згідно Направлення на рейдову перевірку № 018895 від 12.04.2019 та щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області у період з 15.04.2019 по 21.04.2019.

За результатами вказаного контролю, 15.04.2019 складено акт № 0001868 про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів та акт № 143835 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під чає виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, якими зафіксовано порушення вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: з перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень (навантаження на строєну вісь 25,07 т при допустимому 22,0 т) та відсутність дозволу на перевезення вантажу, що перевищує вагові обмеження

Керування транспортним засобом на момент виявлення правопорушення здійснювалося водієм ОСОБА_1 , яким для перевірки надано посвідчення водія, реєстраційні документи на транспортний засіб та напівпричіп, товарно-транспортну накладну № 1943 від 15.04.2019 на перевезення вантажу за маршрутом: с. Ставчани, Пустомитівський район Львівської області - м. Березань, Баришівський район, Київської області. Перевізник, замовник та вантажоодержувач - ТОВ «Березанський завод будівельних матеріалів». Водія було ознайомлено з актами, проте який зробив помітку про незгоду з виявленими порушеннями.

На підставі складених актів та довідки проведено розрахунок № 1868 від 15.04.2019 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, що становить 1 044,90 євро, що відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним Банком України на день проведення розрахунку, становить 31 600,00 грн.

Таким чином, загальний розмір плати за проїзд, нарахованої Товариству з обмеженою відповідальністю «Березанський завод будівельних матеріалів» становить 31 600,00 грн.

У розрахунку вказано про зобов`язання перевізника протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Окрім того, управлінням Укртрансбезпеки, на адресу відповідача було направлено претензію № 34383/34/24-19 від 31.07.2019, надіслання якої підтверджується наявною в матеріалах справи копією фіскального чеку від 01.08.2019, з вимогою сплатити до Державного бюджету України нараховану плату за проїзд великоваговим транспортом автомобільними дорогами загального користування.

Натомість, відповідачем нарахована плата за проїзд в сумі 31 600,00 грн. у добровільному порядку не сплачена, та надано відповідь на претензію, в якій відповідач вказував на неправомірні дії посадових осіб управління Укртрансбезпеки при проведенні перевірки, а отже й відсутність підстав для сплати нарахованої плати.

Зважаючи на те, що визначена контролюючим органом плата за проїзд відповідачем в добровільному порядку і у встановлені чинним законодавством строки не сплачена, а Укртрансбезпекою України, як контролюючим органом, на якого покладено здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства на автомобільному транспорті та габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування, до теперішнього часу не здійснюється заходів щодо стягнення нарахованої відповідачу плати, прокурор звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідно до наказу Державної служби України з безпеки на транспорті «Про упорядкування структури Укртрансбезпеки» від 09.09.2020 № 340 реорганізовано шляхом злиття Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області та Управління Укртрансбезпеки у Волинській області в Поліське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд керується наступним.

Згідно з ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, і за плату, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08 листопада 2006 року, державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Пунктом 15 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08 листопада 2006 року визначено виключний перелік питань, що перевіряється контролюючими особами під час здійснення рейдової перевірки, зокрема, в частині виконання внутрішніх вантажних перевезень перевіряється: наявність визначених статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання водієм режиму праці та відпочинку; виконання водієм вимог Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Згідно з ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Відповідно до пункту 16 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08 листопада 2006 року під час рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю.

Постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27 червня 2007 року "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування" затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (Порядок № 879).

Згідно пункту 3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Підпунктом 4 пункту 2 Порядку № 879 наведене визначення поняття «габаритно-ваговий контроль» - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів;

«Документальний габаритно-ваговий контроль» - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу (п.п. 5-1 п. 2 Порядку № 879).

Підпунктом 3 пункту 2 Порядку № 879 також наведене визначення поняття "великовагові та великогабаритні транспортні засоби" - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Пунктом 6 Порядку № 879 вказано, що габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 879, за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Керуючись Законом України "Про автомобільний транспорт", Порядком №1567, на підставі направлення на рейдову перевірку від 12.04.2019 № 018895, 15.04.2019 співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області 15.04.2019 проводилась рейдова перевірка на 434 км відрізку автодороги Київ-Чоп.

Порядок зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 422 від 20.05.2013 (Порядок № 422).

Як зазначає прокурор, у відповідності до ст. 49 Закону України "Про автомобільний транспорт", п. 4 Порядку № 422, водій транспортного засобу надав для перевірки посадовим особам Укртрансбезпеки наступні документи: посвідчення водія, реєстраційні документи на транспортний засіб та напівпричіп, товарно-транспортну накладну № 1943 від 15.04.2019 на перевезення вантажу за маршрутом: с. Ставчани, Пустомитівський район Львівська область - м. Березань, Баришівський район, Київської області.

Інших документів під час проведення перевірки водієм ОСОБА_1 не надавалось.

Відповідно до пред`явлених документів було встановлено, що автомобіль належить та використовується відповідачем.

Зазначене не було спростовано представником відповідача під час судового розгляду.

Відповідно до п. 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30, транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно пункту 22.5 Правил дорожнього руху України за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Як свідчать матеріали справи, за результатами габаритно-вагового контролю транспортного засобу - вантажного автомобіля марки МАN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки KRAKER К-015-30, реєстраційний номер НОМЕР_3 , було встановлено, навантаження на першу вісь - 5,72 т, навантаження на другу вісь - 9,40 т., навантаження на строєну вісь (напівпричіп) - 25,07 т. загальна маса - 40,19 т.

Про вказані вище дані результатів габаритно-вагового контролю свідчить чек про зважування від 15.04.2019.

Спільним наказом Міністерства інфраструктури України та Міністерства внутрішніх справ України № 1007/1207 від 10.12.2013, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04.02.2014 за №215/24992, затверджено Порядок взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування (Порядок № 1007/1207).

Відповідно до п. 4 п. 4 Порядку № 1007/1207, контролюючими особами Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області було складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0014438 від 15.04.2019.

На підставі п. 6 Порядку № 422, у зв`язку з виявленими під час здійснення габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових параметрів нормам та правилам, контролюючими особами управління Укртрансбезпеки у Рівненській області, було складено Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0001868 від 15.04.2019.

З дотриманням вимог пунктів 30 та 31-1 Порядку № 879, співробітниками Управління Укртрансбезпеки було складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 15.04.2019 № 0001868.

Статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 198 від 30.03.1994, перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями, та залізничними переїздами, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001№ 30 (Правила № 30).

Пунктом 4 Правил № 30 визначено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Стаття 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" зазначає про те, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними вповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Відсутність дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України транспортним засобом з перевищенням вагових параметрів, виданий компетентними уповноваженими органами, зафіксовано в акті № 143835 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 15.04.2019.

Водія з актом № 143835 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 15.04.2019 було ознайомлено, від пояснень водій відмовився та зробив помітку про незгоду з виявленими порушеннями.

Суд вважає за необхідне наголосити, що в судовому порядку дії Державної служби з безпеки на транспорті щодо визнання протиправними дій працівників Управління по встановленню результатів габаритно-вагового контролю не оскаржено.

У відзиві на позов, відповідач не висловив заперечень щодо правомірності проведення під час рейдової перевірки уповноваженими особами Укртрансбезпеки габаритно-вагового контролю транспортного засобу, проте зазначив про порушенням встановленої процедури перевірки. Зокрема, відповідач висловив заперечення щодо обладнання габаритно-вагового комплексу. Разом з цим відповідачем було зазначено про те, що при здійсненні працівниками Укртрансбезпеки зважуванні вантажу не було враховано його властивості, оскільки здійснювалось перевезення золи соняшникової насипом, які є сипучим (подільним) вантажем, тоді як сипучий вантаж в силу своїх властивостей може переміщуватись з осі на вісь під дією мінімального руху, а отже й кожне зважування буде відрізнятися від попереднього. Відповідач стверджує про те, що Методика виконання вимірювання по осьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, яка є єдиною методикою поосьових навантажень не розповсюджується на транспортні засоби з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі (тобто з сипучим вантажем), а отже й не можливість встановлення достовірності фактів порушення вагових параметрів.

З приводу зазначених заперечень, суд зазначає наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи, в пункті габаритно-вагового контролю у Рівненській області на 434 км а/д Київ-Чоп 15.04.2019 використовувались ваги автомобільні для зважування в русі ВА-20- К-023 № 013.

Відповідно до п.п. 12-13 Порядку № 879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

В матеріалах справи наявне Свідоцтво про державну метрологічну атестацію № 187 від 13.10.2009 видане Львівським науково-виробничим центром стандартизації, метрології та сертифікації, про те, що ваги автомобільні для зважування в русі ВА-20- К-023 № 013, визнані такими, що відповідають середньому класу точності згідно з ГОСТ 29329-92, а отже засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам національних стандартів.

Щодо тверджень відповідача про відсутність спеціальної Методики суд відзначає наступне.

В розумінні підпункту 2 пункту 2 Порядку № 879 вимірювання (зважування) процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Пунктом 19 Порядку № 879, в редакції чинній на час прийняття такого Порядку, встановлювалося, що регламент проведення вимірювання і зважування та технічні параметри вимірювального і зважувального обладнання визначаються Укравтодором згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 року № 385 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 і від 27 червня 2007 року № 879» пункт 19 Порядку № 879 викладено в такій редакції: «Під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансінспекція або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку». При цьому змін до підпункту 2 пункту 2 Порядку № 879 внесено не було.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 671 «Про внесення змін до Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні» виключено пункт 19 Порядку № 879.

З огляду на виключення пункту 19 Порядку № 879 наявність у терміні «вимірювання» посилання на методику, затверджену спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, не розцінюється судом як наявність обов`язку під час здійснення габаритно-вагового контролю керуватися методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Оскільки за змістом статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком № 879, яким керувався позивач, суд вважає, що позивачем правомірно складено спірний розрахунок плати за проїзд.

Разом з цим, відповідачем не наведено жодних обґрунтувань порушення його права у спірних правовідносинах внаслідок проведення габаритно-вагового контролю без використання методики.

Відсутність методики не є підставою для невнесення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів габаритні параметри яких перевищують нормативні та не звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу, не свідчить про те, що процедура зважування відбулась з порушенням норм чинного законодавства, або у зв`язку з відсутністю методики були спотворені дані зважування.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 02.08.2021 у справі № 820/1420/17 та від 21.09.2018 у справі № 804/5296/17.

Разом з цим, відповідно до п. 12.5 «Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», затверджених Наказом Мінтранса від 14.10.1997 № 363, для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Крім того, як вже було вказано судом вище, статтею 33 Закону № 2862-IV регламентовано, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У цих положеннях законодавець не встановив жодних виключень щодо обов`язковості наявності дозволу на рух в залежності від виду вантажу, який перевозиться (подільний, неподільний вантаж, сипучий вантаж, рідини тощо), на що звертає увагу відповідач, обов`язок отримати дозвіл на участь у дорожньому русі виникає у разі перевищення транспортним засобом вагових та габаритних параметрів над нормативними.

Також суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача або перевізника до уповноважених органів з метою отримання дозволу на рух з перевищенням вагових обмежень чи інформації про відмову від видачі вказаного дозволу уповноваженим органом зважаючи на специфіку вантажу.

В постанові від 24.07.2019 у справі № 803/1540/16, де предметом перевезення також був сипучий вантаж, Верховний Суд зауважив, якщо вагові параметри вказаного транспортного засобу перевищують нормативно допустимі вагові обмеження, що дало підстави вважати цей транспортний засіб великоваговим, для руху якого за правилами частини 4 статті 48 Закону № 2344-ІІІ повинен бути відповідний дозвіл. Відсутність такого дозволу є достатньою підставою для накладення на товариство штрафу відповідно до статті 60 Закону № 2344-ІІІ.

Окрім того, слід зауважити, що зола соняшника є подільним вантажем, який, як свідчать матеріали справи та не заперечується відповідачем у відзиві, перевозився насипом.

Слід також зауважити, що відповідно до наказу Міністерства транспорту України від 14 січня 1997 року № 363 "Про затвердження правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні" забороняється перевозити в універсальних контейнерах сипучі вантажі без тари (пункт 17.2 Наказу).

Викладене спростовує доводи відповідача про те, що при здійсненні працівниками Укртрансбезпеки зважування не було враховано властивості вантажу (сипучий/подільний вантаж).

Так, відповідно до Порядку № 1567 акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом складається виключно за результатами рейдової перевірки, в ньому фіксуються всі порушення автотранспортного законодавства та за результатами якого до перевізників застосовується адміністративно-господарські штрафи або виноситься припис щодо усунення порушень законодавства про автомобільний транспорт.

В свою чергу, плата за проїзд великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування, яка є не штрафною санкцією, а є сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування, про що зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 820/1203/17.

Відповідно до розрахунку № 1868 від 15.04.2019 плати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, відповідачу нарахована плата за проїзд у розмірі 1 044,90 Євро.

Відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним Банком України на день проведення розрахунку загальний розмір плати за проїзд, нарахованої відповідачу становить 31 600,00 грн.

Вказане вище підтверджує правильність здійснення контролюючими особами Управління Укртрансбезпеки розрахунку плати за проїзд великовагового та (або) великогабаритного транспортного засобу до акту від 15.04.2019.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 06 червня 2018 року по справі № 820/1203/17 вбачається, що за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а є сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування. При цьому, справи вказаної категорії підлягають розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства.

Приймаючи до уваги наведене, суд констатує, що у даному випадку державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування у зв`язку з перевезенням вантажу з порушенням вимог чинного законодавства завдано шкоду, яка підлягає відшкодуванню відповідачем у повному обсязі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд вважає, що позовні вимоги прокурора є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України та витрати зі сплати судового збору покладає на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Березанський завод будівельних матеріалів» (07541, Київська область, м. Березань, вул. Маяковського, 12-Б, ) до Державного бюджету України плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом у розмірі 31 600 (тридцять одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Березанський завод будівельних матеріалів» (07541, Київська область, м. Березань, вул. Маяковського, 12-Б, ) на користь Київської обласної прокуратури (01601, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 27/2, ) судовий збір у сумі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

Видати накази.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано - 16.12.2021.

Суддя О.О. Христенко