РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.12.2021Справа № 910/15584/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оксана"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехнік Україна Груп"

про стягнення 49 927,57 грн.,

Без виклику (повідомлення) представників учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Оксана" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехнік Україна Груп" (далі - відповідач) про стягнення 49 927,57 грн., з яких: 44 116,96 грн. - основний борг, 3 362,59 грн. - штрафні санкції, 2 448,02 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе обов`язків за укладеним між сторонами 24.03.2020 року договором оренди № 01/24032020 в частині оплати орендних платежів, унаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування штрафних санкцій та компенсаційних виплат.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.09.2021 року відкрито провадження у справі № 910/15584/21, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з частиною 4 статті 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, копія ухвали від 28.09.2021 року про відкриття провадження у справі № 910/15584/21 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 02121, місто Київ, вулиця Горлівська, будинок 226/228, що підтверджується поштовим повідомленням з трек-номером 177.

Однак, вказане відправлення вручене відповідачу не було.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, суд вважає, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт не отримання заявником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Суд також звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Отже, суд належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення відповідача про розгляд справи.

Крім цього, судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 28.09.2021 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою господарського суду міста Києва від 28.09.2021 року, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25.01.2006 року в цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.03.2020 року між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) було укладено договір оренди № 01/24032020 (далі - Договір), за умовами якого орендодавець зобов`язався передати орендарю у тимчасове платне користування індивідуально визначене в пункті 1.2 цього Договору нерухоме майно та виконувати взяті на себе зобов`язання відповідно до положень цього Договору, а орендар зобов`язався прийняти таке майно, сплачувати орендну плату та виконувати взяті на себе зобов`язання відповідно до положень цього Договору.

Означений правочин (разом з додатком № 1 до нього) підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками наведених юридичних осіб.

Відповідно до пункту 1.2 Договору об`єктом оренди є індивідуально визначене в додатку № 1 до цього Договору нерухоме майно - нежилі приміщення загальною площею 151,8 м2 , розташовані за адресою: місто Київ, вулиця Драгоманова, будинок № 31-Б.

Мета оренди майна: відповідно до цільового призначення об`єкту оренди (пункт 1.5 Договору).

Згідно з пунктом 2.1 цієї угоди вступ орендаря у користування об`єктом оренди відбувається з дати підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі, який є додатком до цього Договору, та підписується сторонами у 3-денний термін з дати підписання цього Договору.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору 06.04.2020 року позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування об`єкт оренди, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією відповідного акту приймання-передачі від 06.04.2020 року, підписаного між сторонами.

За умовами пункту 3.1 Договору розмір щомісячної орендної плати, починаючи з 01.04.2020 року, становить 30 000,00 грн. без ПДВ на місяць.

Відповідно до пункту 3.2 наведеного правочину орендар сплачує орендну плату за поточний місяць оренди не пізніше 5 числа поточного місяця. Орендна плата за квітень 2020 року сплачується не пізніше 05.04.2020 року.

Орендна плата сплачується орендарем у національній валюті України на поточний банківський рахунок орендодавця. Днем здійснення платежу вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця.

Пунктом 3.3 Договору встановлено, що сплата вартості спожитої електроенергії, а також отриманих послуг з водопостачання (холодна вода), теплопостачання та інших послуг комунального підприємства (КП ЖЕО) та вартості послуг з користування телефонним зв`язком, послуг мережі Інтернет, пожежної та охоронної сигналізації чи іншої охорони здійснюється орендодавцем. У подальшому орендар компенсує 100 % вартості послуг згідно рахунків орендодавця.

За змістом пункту 6.1 Договору останній набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2021 року.

Відповідно до підпункту г) пункту 6.2 Договору його дія припиняється за взаємною згодою сторін.

У пункті 7.1 Договору сторони погодили, що повернення об`єкта оренди після закінчення строку оренди або у зв`язку з достроковим припиненням (розірванням) Договору оформлюється актом прийому-передачі об`єкта оренди, що складається та підписується представниками сторін у день закінчення строку оренди або в день дострокового припинення Договору, за умови виконання орендарем умов цього пункту щодо стану об`єкта оренди.

Об`єкт оренди повинен бути повернений орендодавцю у первинному стані. При цьому, сторони погоджуються та виходять з того, що документом, що підтверджує первинний стан об`єкта оренди, є відповідний акт прийому-передачі об`єкта оренди.

Повернення об`єкта оренди оформлюється відповідним актом приймання-передачі, який складається і підписується сторонами (пункт 7.2 Договору).

З матеріалів справи вбачається, що 15.01.2021 року сторонами було складено та підписано акт приймання-передачі приміщення від 15.01.2021 року, за яким орендоване відповідачем майно було повернуто з оренди Товариству з обмеженою відповідальністю "Оксана".

Проте, в порушення вищевказаних умов Договору відповідач передбачені умовами цієї угоди платежі протягом строку дії наведеного правочину перерахував позивачу лише частково, заборгувавши таким чином Товариству з обмеженою відповідальністю "Оксана" 44 116,96 грн. Означена сума заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехнік Україна Груп" перед позивачем була визнана орендарем шляхом підписання між сторонами відповідного акту звірки взаємних розрахунків за Договором за період з березня 2020 року по січень 2021 року, копія якого наявна у матеріалах справи.

За таких обставин, враховуючи наявність у відповідача вищенаведеної суми боргу, а також залишення останнім без задоволення адресованої йому позивачем претензії від 29.07.2021 року № 1, Товариство з обмеженою відповідальністю "Оксана" вирішило звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором найму (оренди).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Аналогічні положення визначені частиною 1 статті 283 Господарського кодексу України, якою встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з частиною 6 статті 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями частин 1 та 2 статті 762 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (частина 5 статті 762 Цивільного кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Зважаючи на те, що сума боргу відповідача за Договором, яка складає 44 116,96 грн., підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, а також зазначена у підписаному між сторонами акті звірки взаєморозрахунків, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення спірної заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Оксана", суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехнік Україна Груп" в частині стягнення з останнього вищенаведеної суми боргу. Отже, позов у цій частині вимог підлягає задоволенню.

Також, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором, позивач просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехнік Україна Груп" 3 362,59 грн. пені, нарахованої у період з 17.12.2020 року по 28.07.2021 року на відповідні суми заборгованості із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ від прострочених сум згідно з наданим Товариством з обмеженою відповідальністю "Оксана" розрахунком.

За змістом частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно зі статтями 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За змістом пункту 3.4 Договору, у разі порушення орендарем зобов`язання зі сплати орендної плати, витрат по утриманню об`єкта оренди та інших передбачених Договором платежів, він зобов`язаний відшкодувати орендодавцю збитки сплатити штрафні санкції, передбачені Договором.

Пунктом 5.2.1 Договору на орендаря покладено обов`язок своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату в розмірі, порядку та строки, встановлені положеннями цього Договору; на письмову вимогу орендодавця надавати відповідні розрахункові документи, які підтверджують сплаті зазначених платежів.

За умовами пункту 9.3.1 Договору за порушення строків сплати орендної плати орендар сплачує на користь орендодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний день прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в сумі 3 362,59 грн., а також враховуючи відсутність у матеріалах справи заперечень відповідача проти обґрунтованості такого розрахунку чи його власного контррозрахунку, суд, з урахуванням, зокрема, частини 7 розділу ІХ Прикінцеві положення Господарського кодексу України, вважає наданий позивачем розрахунок пені таким, що відповідає положенням чинного законодавства, а відтак позовна вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Оксана" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехнік Україна Груп" про стягнення означеної суми цієї штрафної санкції підлягає задоволенню.

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю "Оксана" просило суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 2 448,02 грн., нараховані протягом грудня 2020 року - липня 2021 року на відповідні суми основного боргу згідно з наданим позивачем розрахунком.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень нормативних законодавчих приписів, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень норми статті 625 Цивільного кодексу України позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок вищенаведеної компенсаційної виплати, суд вважає його таким, що відповідає положенням чинного законодавства, у зв`язку з чим позовна вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Оксана" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехнік Україна Груп" інфляційних втрат у сумі 2 448,02 грн. також підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належним доказів на підтвердження сплати спірної суми заборгованості, а також нарахованих сум компенсаційних виплат та штрафних санкцій.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов`язки за Договором, позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, у зв`язку із задоволенням позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оксана" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехнік Україна Груп" про стягнення 49 927,57 грн. задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехнік Україна Груп" (02121, місто Київ, вулиця Горлівська, будинок 226/228, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оксана" (04112, місто Київ, вулиця Парково-Сирецька, будинок 1; ) 44 116 (сорок чотири тисячі сто шістнадцять) грн. 96 коп. основного боргу, 3 362 (три тисячі триста шістдесят дві) грн. 59 коп. пені, 2 448 (дві тисячі чотириста сорок вісім) грн. 02 коп. інфляційних втрат, а також 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 16.12.2021 року.

Суддя В.С. Ломака