РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.12.2021Справа № 910/16999/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Зайченко О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київгазтрейд» (03124, м. Київ, вул. Миколи Василенка, буд. 5)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Клінічний санаторій «Жовтень» (03131, м. Київ, Конча-Заспа, Столичне шосе 27 км)

про стягнення 1 312 271,10 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Сидоренко М.В.

від відповідача: не з`явився

У судовому засіданні 22.12.2021, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Київгазтрейд» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Клінічний санаторій «Жовтень» про стягнення 1 312 271,10 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором № 222089 постачання природного газу (для споживачів, що не є побутовим) від 01.12.2018, а саме, в частині повної та своєчасної оплати отриманого природного газу, за період з травня по вересень 2021, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 990 896,70 грн. Крім того, позивач нарахував до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 38 464,09 грн, інфляційні втрати у розмірі 79 391,18 грн та пеню у розмірі 203 519,13 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/16999/21 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено 24.11.2021.

24.11.2021 позивачем через загальний відділ діловодства суду подано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач зазначив, що за період з 19.10.2021 по 23.11.2021 відповідачем було добровільно сплачено суму основного боргу у розмірі 60 000,00 грн, що підтверджується довідками банківських установ. У зв`язку з чим, позивачем здійснено перерахунок основного боргу, пені, інфляційних втрат та 3% річних, а відтак позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 1 305 146,73 грн, з яких 930 896,70 грн - основний борг, 219 890,02 грн - пеня, 41 353,07 грн - 3% річних 113 006,94 грн - інфляційні втрати.

24.11.2021 відповідачем засобами електронного зв`язку подано клопотання про відкладання розгляду справи через неможливість направити уповноваженого представника у судове засідання, у зв`язку з перебуванням останнього у відрядженні.

У судовому засідання 24.11.2021 судом прийнято до розгляду заяву про зменшення розміру позовних вимог, задоволено клопотання відповідача та відкладено підготовче засідання на 08.12.2021.

У судовому засіданні 08.12.2021 суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті у судовому засіданні 22.12.2021.

У судовому засіданні 22.12.2021 суд заслухав представника позивача, який позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання, призначене на 22.12.2021, явку уповноваженого представника не забезпечив, клопотань щодо відкладення розгляду справи не направляв, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач у строк, встановлений ч.1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2021, не подав до суду відзиву на позов, а відтак, не скористався наданими йому процесуальними правами.

З огляду за зазначене та з урахуванням того, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути дану справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

01 грудня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київгазтрейд» (надалі - постачальник/позивач) та Дочірнім підприємством «Клінічний санаторій «Жовтень» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» (надалі - споживач/(правонаступником якого є відповідач у даній справі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Клінічний санаторій «Жовтень») укладено договір постачання природного газу (для споживачів, що не є побутовими) №222089/Т (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1, в редакції додаткової угоди №1-2 від 17.12.2020, постачальник зобов`язується передати у власність споживачу природний газ в об`ємах і порядку, передбачених договором, а споживач зобов`язується прийняти та своєчасно оплатити постачальнику вартість газу в розмірах, строки та в порядку, що передбачені цим договором.

За умовами п. 2.6 договору об`єм переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (п. 4.4 договору), що підлягає оплаті споживачем, визначається на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві-приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених Кодексом ГРС .

Відповідно до п. 2.7 договору фактичний об`єм поставленого у розрахунковому періоді газу, що підлягає оплаті споживачем, підтверджується підписаним між постачальником та споживачем актом приймання-передачі газу, що складається на підставі даних оператора ГРМ та комерційних вузлів обліку газу.

Акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником. Відсутність у споживача підписаних актів приймання-передачі газу не є підставою для порушення строку остаточного розрахунку, встановленого цим договором (пункти 4.6. та 4.7) та не звільняє його від відповідальності за порушення цих строків (п.2.8 договору).

У п. 4.1 договору сторонами погоджено, що ціна газу, що постачається споживачеві за цим договором становить 13 509,9600 грн за 1000 куб. м., в тому числі ПДВ 20% та тариф на транспортування газу магістральними трубопроводами ПАТ «Укртрансгаз».

Згідно з п. 4.2 договору ціна газу, встановлена в п. 4.1 цього договору, може бути змінена у разі ринкового коливання цін на газ, зміни бази для нарахування ПДВ, а також інших змін у податковому законодавстві. Сторони домовились, що ціна газу може бути змінена постачальником в односторонньому порядку шляхом письмового повідомлення споживача про нову ціну та дату початку її застосування.

Розрахунковий період за договором становить один місяць - з 7.00 години першого дня місяця до 7.00 години першого дня наступного місяця (п. 4.4 договору).

За умовами п.4.6 договору оплата вартості газу здійснюється споживачем в наступному порядку:

оплата вартості планового об`єму поставки газу здійснюється споживачем до 25 числа місяця, що передує місяцю поставки на умовах 100% попередньої оплати планового об`єму постачання газу, визначеного в п.1.2 (п. 4.6.1.);

споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини планового об`єму газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці (п. 4.6.2);

у випадку недоплати вартості газу за розрахунковий період проводить остаточний розрахунок до 10 (десятого) числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 4.6.3).

Датою оплати є дата зарахування коштів на рахунок постачальника (п. 4.6.6 договору).

Відповідно до п.10.1 договору, в редакції додаткової угоди 1-2 від 17.12.2020 даний договір набуває чинності з дати його підписання, діє в частині постачання газу до 31 грудня 2021 року, а в частині проведення розрахунків - до повного їх завершення.

У п.10.9 договору визначено, що усі додаткові угоди та додатки до договору (у разі їх наявності становлять його невід`ємну частину.

Як вбачається із матеріалів справи, додатковою угодою від 29.12.2018 до договору №222089/Т сторонами погоджено плановий об`єм постачання газу на 2019 рік у розмірі 509, 0 тис куб.м. та пролонговано дію договору в частині постачання газу до 31.12.2019, а в частині проведення розрахунків - до повного їх завершення.

Додатковою угодою №1 від 19.12.2019 до договору №222089/Т сторонами погоджено середньодобові та місячні планові об`єми постачання газу на 2020 рік та пролонговано дію договору в частині постачання газу до 31.12.2020, а в частині проведення розрахунків - до повного їх завершення.

Додатковою угодою №1-2 від 17.12.2020 до договору №222089/Т сторонами погоджено середньодобові та місячні планові об`єми постачання газу на 2021 рік та пролонговано дію договору в частині постачання газу до 31.12.2021, а в частині проведення розрахунків - до повного їх завершення.

За доводами позивача, за період з квітня 2020 року - квітня 2021 року включно у відповідача існує заборгованість перед позивачем за договром у сумі 2 744 187,70 грн, що підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 10.09.2021 № 910/8538/21. Оскільки вказане рішення не виконано станом на момент подачі позову до суду, позивачем нараховано на вказану суму боргу інфляційні втрати, 3% річних та пеню з 22.05.2021 по 11.10.2021.

Також позивач зазначає, що за період з травня 2021 по вересень 2021 позивачем передано відповідачеві природний газ на загальну суму 1 100 897,00 грн, згідно з актами приймання-передачі природного газу від 31.05.2021 на суму 104 564,41 грн; від 30.06.2021 на суму 136 946,21 грн, від 31.07.2021 на суму 251 413,07 грн; від 31.08.2021 на суму 301 869,04 грн та від 30.09.2021 на суму 306 104,27 грн, які підписані представниками сторін без зауважень та заперечень та скріплені печатками.

Відповідачем в свою чергу, було сплачено за отриманий природний газ за період з 22.05.2021 по 18.10.2021 у розмірі 110 000,00 грн. А відтак, за доводами позивача, у відповідача утворився борг у сумі 990 896,70 грн за поставлений природний газ за період з травня по вересень 2021 року.

Оскільки, відповідачем оплачується поставлений природний газ частково та з порушенням строків, визначених умовами договору, позивач звернення до суду з даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог у розмірі 1 305 146,73 грн, з яких 930 896,70 грн - основний борг, 219 890,02 грн - пеня, 41 353,07 грн - 3% річних 113 006,94 грн - інфляційні втрати.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 цієї ж норми унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем було здійснено поставку відповідачу за період з травня 2021 по вересень 2021 природний газ на загальну суму 1 100 897,00 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.05.2021 на суму 104 564,41 грн; від 30.06.2021 на суму 136 946,21 грн, від 31.07.2021 на суму 251 413,07 грн; від 31.08.2021 на суму 301 869,04 грн та від 30.09.2021 на суму 306 104,27 грн. Вказані акти підписані представниками сторін без зауважень та заперечень та скріплені печатками підприємств.

Отже, з вищевказаних доказів вбачається, що позивачем в повному обсязі виконані зобов`язання за договором щодо поставки природного газу, який в свою чергу був прийнятий відповідачем без жодних зауважень та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У пункті 4.6 договору сторони погодили, що оплата вартості планового об`єму поставки газу здійснюється споживачем до 25 числа місяця, що передує місяцю поставки на умовах 100% попередньої оплати планового об`єму постачання газу, визначеного в п.1.2. У випадку недоплати вартості газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок до 10 (десятого) числа місяця, наступного за розрахунковим.

При цьому, з долучених до матеріалів справи довідок банківських установ, вбачається, що відповідачем за період з 21.07.2021 по 03.11.2021 сплачено грошові кошти за договром у сумі 170 000,00 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем основного боргу у повному обсязі, а факт заборгованості відповідача перед позивачем за договором належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 930 896,70 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені на загальну суму 219 890,02 грн, а саме позивачем розраховано пеню на борг за спірний період, що є предметом розгляду у даній справі, за період з 11.06.2021 по 23.11.2021 у сумі 39 299,91 грн та на борг за рішенням суду у справі № 910/8538/21 (2 744 187,70 грн) за період з 22.05.2021 по 11.10.2021) у сумі 180 590,11 грн.

Крім іншого, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних на загальну суму 41 353,07 грн (розрахунок зроблений на борг за спірний період, що є предметом розгляду у даній справі, за період з 11.06.2021 по 23.11.2021 у сумі 7 069,52 грн та на борг за рішенням суду у справі № 910/8538/21 (2 744 187,70 грн) за період з 22.05.2021 по 11.10.2021) у сумі 34 283,55 грн) та інфляційних втрат на загальну суму 113 006,94 грн (розрахунок зроблений на борг за спірний період, що є предметом розгляду у даній справі, за період з 15.06.2021 по 15.10.2021 у сумі 16 960,37 грн та на борг за рішенням суду у справі № 910/8538/21 (2 744 187,70 грн) за період з 15.05.2021 по 15.10.2021 у сумі 96 046,57 грн).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

У п. 6.2.2 договору сторони погодили, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми прострочення платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Оскільки, судом встановлено, що відповідачем виконання грошового зобов`язання щодо оплати за поставлений природний газ за період з травня 2021 по вересень 2021 за договором здійснено не у повному обсязі та не у строки, визначені умовами договору, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені, 3% річних та інфляційних втрат нарахованих на суму боргу, яка є предметом спору у даній справі.

Так, зокрема, позивачем разом із заявою про зменшення позовних вимог подано розрахунки: пені розраховані на суму боргу за спірний період, що є предметом розгляду у даній справі, за період з 11.06.2021 по 23.11.2021 у сумі 39 299,91 грн; 3% річних розраховані на суму боргу за спірний період, що є предметом розгляду у даній справі, за період з 11.06.2021 по 23.11.2021 у сумі 7 069,52 грн та інфляційних втрат розраховані на суму борг за спірний період, що є предметом розгляду у даній справі, за період з 15.06.2021 по 15.10.2021 у сумі 16 960,37 грн.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат, які розраховані на суму боргу за спірний період, що є предметом розгляду у даній справі, та у межах періодів зазначених позивачем, суд дійшов висновку, що останні є обґрунтованими та арифметично вірним, а тому вимоги в цій частині правомірні та такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно позовних вимог позивача про нарахування пені у розмірі 180 590,11 грн, інфляційних втрат у розмірі 96 046,57 та 3% річних у розмірі 34 283,55 грн за період з травня 2021 по жовтень 2021 на суму боргу 2 744 187,70 грн, яка виникла за період з квітня 2020 по квітень 2021, що підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/8538/21, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що рішення у справі № 910/8538/21, станом на момент вирішення спору по суті даної справи, не набрало законної сили, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Клінічний санаторій «Жовтень» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2021 у справі № 910/8538/21, розгляд скарги призначено на 27.01.2022.

За таких обставин, посилання позивача на факти, що встановлені у рішенні щодо наявності заборгованості у сумі 2 744 187,70 грн як на преюдиційний факт не береться судом до уваги, оскільки рішення у справі № 910/8538/21 не набрало законної сили, а відтак судом не може бути застосовано приписи ст. 75 ГПК України.

Також суд зазначає, що матеріали справи № 910/16999/21 не містять належних та допустимих доказів щодо наявності заборгованості у відповідача перед позивачем у сумі 2 744 187,70 грн (за період з квітня 2020 по квітень 2021) на яку позивачем нараховані пеня у розмірі 180 590,11 грн, інфляційні втрати у розмірі 96 046,57 та 3% річних у розмірі 34 283,55 грн, що в свою чергу унеможливлює дослідити та встановити належним чином періоди та суми прострочення таких нарахувань.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами як письмові, речові і електронні докази.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки, в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження існування наявності заборгованості у відповідача перед позивачем у сумі 2 744 187,70 грн (за період з квітня 2020 по квітень 2021) на яку позивачем нараховані пеня у розмірі 180 590,11 грн, інфляційні втрати у розмірі 96 046,57 та 3% річних у розмірі 34 283,55 грн, а рішення у справі № 910/8538/21 від 10.09.2021 на момент вирішення спору по суті не набрало законної сили, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність таких вимог позивача, а тому в тій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідачем під час розгляду справи не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлені до стягнення грошових коштів.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору у разі часткового задоволення позову покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Клінічний санаторій «Жовтень» (03084, м. Київ, Конча-Заспа, Столичне шосе, буд. 27 км; ідентифікаційний код 02583744) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київгазтрейд» (03124, м. Київ, вул. Миколи Василенка, буд. 5; ідентифікаційний код 42394311) основний борг у розмірі 930 896 грн 70 коп., пеню у розмірі 39 299 грн 91 коп., інфляційні втрати у розмірі 16 960 грн 37 коп., 3% річних у 7 069 грн 52 коп. та судовий збір у розмірі 14 913 грн 40 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23.12.2021.

Суддя Л.Г. Пукшин