ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2021 р. Справа№ 910/5543/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Разіної Т.І.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Білоус О.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 07.12.2021,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛС Україна»

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 (повний текст складено 26.08.2021)

у справі №910/5543/21 (суддя Комарова О.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛС Україна»

до 1) Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»;

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Мобільне спеціалізоване БМУ №87 «Антисептик»

про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛС Україна» (далі, позивач або ТОВ «ЛС Україна») звернулось з позовом до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі, відповідач-1 або ПрАТ «АК «Київводоканал») та Товариства з обмеженою відповідальністю «Мобільне спеціалізоване БМУ №87 «Антисептик» (далі, відповідач-2) про визнання укладеними акту розмежування балансової належності зовнішніх водопровідних мереж та акту розмежування балансової належності каналізаційних мереж та експлуатаційної відповідальності сторін в запропонованій позивачем редакції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що через відмову відповідачів підписати тристоронні акти розмежування балансової належності зовнішніх водопровідних мереж та розмежування балансової належності каналізаційних мереж та експлуатаційної відповідальності сторін позивач позбавлений можливості укласти відповідні договори по вже існуючим з моменту купівлі у 2012 році 17/100 майнового комплексу інженерним мережам із ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», як постачальником послуг водопостачання та водовідведення, що порушує його права та інтереси.

Короткий зміст оскарженого рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у справі №910/5543/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з відсутності у позивача майнових прав на інженерні комунікації на об`єкті нерухомості, оскільки предметом договору купівлі-продажу від 15.06.2012 було 17/100 (сімнадцяти сотих) частин майнового комплексу, що складає ідеальну частку - гараж з ремонтно-механічною майстернею (літ. «Г») загальною площею 350,30 кв.м., в будинку № 29 по вулиці Резервній в місті Києві. Отже, за договором позивачем було придбано нерухоме майно, а не підприємство як цілісний майновий комплекс. Також суд наголосив, що обставина набуття права власності на інженерні комунікації вже досліджувались Господарським судом міста Києва в межах справи №910/14402/19.

За висновками суду вимоги позивача щодо підписання акту розмежування балансової належності зовнішніх водопровідних мереж та акту розмежування балансової належності каналізаційних мереж та експлуатаційної відповідальності сторін у суб`єктному складі: експлуатаційна організація, споживач, субспоживач не узгоджуються з положеннями профільних нормативно-правових актів та не відповідають меті отримання послуг з водопостачання та водовідведення, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 29.09.2021 (про що свідчить відбиток вхідного штемпеля Господарського суду міста Києва на апеляційній скарзі) Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛС Україна» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у справі №910/5543/21 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до наступного:

- у договорі купівлі-продажу від 15.06.2012 було чітко вказано, що відчужено ідеальну частку, а отже висновок суду про конкретизацію майна, право власності на яке набуто позивачем, є хибним та таким, що спростовується як нормами матеріального права, так і релевантною судовою практикою (постанова Верховного Суду від 21.01.2021 у справі №922/4140/19);

- у справі №910/14402/19 суд не встановлював належність мереж будь-якій юридичній особі, а отже не встановлював жодних преюдиційних фактів;

- при припиненні права спільної часткової власності ТОВ «ЛС Україна» та ТОВ «Мобільне спеціалізоване БМУ №87 «Антисептик» акти про розмежування балансової належності водопровідних та каналізаційних мереж (експлуатаційної відповідальності сторін) не складалися. Відсутність чітко визначеної межі експлуатаційної відповідальності сторін за стан водопровідних та каналізаційних мереж призвело до того, що ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» зобов`язує споживача, який і так підключений до мереж водопостачання та водовідведення, здійснювати повторне підключення до мереж за власний кошт. У даному випадку, у разі наявності акту розмежування межі балансової належності (експлуатаційної відповідальності), здійснення робіт з підключення ТОВ «ЛС Україна» до мереж не було б необхідним, адже останнє користувалося би тими, вже наявними мережами, які в дійсності належать позивачу.

Вищезазначене у сукупності свідчить про те, що суд першої інстанції невірно застосував положення статей 191, 355 Цивільного кодексу України та неправильно встановив обставини справи внаслідок неправильного дослідження Договору, неправильно застосував норми процесуального права (частина 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України), що згідно пунктів 3, 4 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України є прямою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про задоволення позову.

У тексті апеляційної скарги апелянтом викладено також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

25.10.2021 представник відповідача-2 подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Відповідач-2 у відзиві на апеляційну скаргу наголосив на наступному.

Згідно витягу з Генерального плану міста Києва (Топоплан) М1:500 вбачається, що нежитлове приміщення, а саме гараж з ремонтно-механічною майстернею (літ. «Г») площею 350,30 кв.м. за адресою вул. Резервна, 29 у м. Києві ні до, ні під час укладення договору купівлі-продажу 17/100 частин від майнового комплексу не було підключене до каналізаційної мережі відповідача загальною протяжністю 323,0 п.м., що проходить по території позивача. Підключення новозбудованих нежитлових приміщень (літери Г, Л, М, Н) до даної каналізаційної мережі було зроблено позивачем самовільно, вже після укладення договору купівлі-продажу.

Відповідач-2 зазначає, що проведеною за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мобільне спеціалізоване БМУ №87 «Антисептик» перевіркою ПрАТ «Київводоканал» встановлено (акт від 26.02.2020 міститься в матеріалах справи), що на каналізаційній мережі, яка проходить по території ТОВ «ЛС «Україна», збудована будівля, яка підключена до каналізації двома випусками в поворотний колодязь. Згідно Генплану м. Києва (Топоплан М1:500) на каналізаційній мережі, під будівлею знаходиться каналізаційний колодязь, в який підключена ще одна з будівель ТОВ «ЛС «Україна». Тобто, документально підтверджено, що новозбудовані нежитлові приміщення, що належать на праві власності ТОВ «ЛС «Україна», в порушення Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190, без погодження із балансоутримувачем, без отримання дозволу на каналізування об`єкту, без отримання відповідних технічних умов, без складення проекту, отримання дозволу на скид стічних вод протизаконно підключені до мережі відповідача-2 загальною протяжністю 323,0 п.м.

Також відповідач-2 зазначив, що згідно акту обстеження, що скидає стічні води у міську каналізацію від 14.11.2019 №0950 службова особа ПрАТ «Київводоканал» зафіксувала, що на момент обстеження частина каналізаційної мережі абонента - ТОВ «Мобільне спеціалізоване БМУ №87 «Антисептик», що знаходиться згідно акту розмежування балансової належності на його балансі, знаходиться за межами території абонента, на території ТОВ «ЛС «Україна». Частина будівлі (двоповерхової) даного підприємства збудована на мережах абонента та підключена до них.

ТОВ «ЛС Україна» як самостійний суб`єкт - власник будівель літ. Г, Л, М, Н, які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Резервна, буд. 29, не є співвласником (співспоживачем) систем водопостачання і каналізації, що знаходяться на балансі ТОВ «Мобільне спеціалізоване БМУ №87 «Антисептик». Вказівка у договорі купівлі-продажу від 15.06.2012 про те, що всі інженерні комунікації знаходяться в робочому стані та функціонують за призначенням (пункт 1.7.) не свідчить про набуття права власності (або прийняття на баланс) ТОВ «ЛС Україна» на будь-які інженерні комунікації, що в той час знаходились на балансі відповідача-2. Про це свідчить також і те, що пунктом 1.5. договору купівлі-продажу від 15.06.2012 було передбачено, що відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданому КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», встановлено опис майна майнового комплексу, зі змісту якого вбачається, що інженерні комунікації не входять до складу майнового комплексу.

Таким чином, оскільки відповідач-2 протизаконно, а також з істотними порушеннями норм і правил використовує каналізаційну мережу, що знаходиться на балансі ТОВ «Антисептик», і у останнього відсутня можливість доступу для обслуговування цієї частини каналізації (акт обстеження від 26.02.2020), відповідач-2 був змушений звернутися до відповідача-1 з питанням винесення ділянки каналізаційної мережі, яка перебуває у нього на балансі, з під будівель і споруд об`єкту по вул. Резервна, 29-Г у м. Києві з дотриманням нормативної відстані згідно з вимогами ДБН В.2.5.-75:2013.

26.10.2021 від відповідача-1 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач-1 просив суд залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Відповідач-1 у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що позивачем за договором купівлі-продажу було придбане нерухоме майно, а не підприємство як цілісний майновий комплекс; позиція ТОВ «ЛС Україна» відносно ідеальної частки, встановленої договором, є хибною, оскільки під ідеальною часткою у даній справі розуміється конкретизація майна, яку позивач набуває на підставі договору купівлі-продажу від 15.06.2021, що підтверджується, у тому числі, пунктом 1.5. Договору; позивач необґрунтовано стверджує, що суд у справі №910/14402/19 не встановлював належність мереж будь-якій юридичній особі, а отже не встановив жодних преюдиційних фактів, оскільки судом у справі №910/14402/19 досліджувався договір купівлі-продажу від 15.06.2012.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 04.10.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛС Україна» у справі №910/5543/21 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2021 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ЛС Україна» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у справі №910/5543/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛС Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у справі №910/5543/21, призначено апеляційну скаргу до розгляду на 02.11.2021.

У зв`язку із перебуванням судді Тищенко А.І., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, з 01.11.2021 на лікарняному, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/5505/21 від 01.11.2021 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2021 справу №910/5543/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2021 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛС Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у справі №910/5543/21 до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Разіна Т.І., розгляд справи №910/5543/21 призначено на 07.12.2021.

У судовому засіданні 07.12.2021 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання, призначене на 07.12.2021, з`явилися представники позивача та відповідачів.

Представник позивача у судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Представники відповідачів у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити оскаржене рішення суду без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

15.06.2012 між Приватним акціонерним товариством «Мобільне спеціалізоване БМУ №87 «Антисептик», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Мобільне спеціалізоване БМУ №87 «Антисептик» (продавець), та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛС Україна» (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу 17/100 (сімнадцяти сотих) частин від майнового комплексу з відкладальною умовою (далі, Договір), за умовами якого продавець передав у власність покупця, а покупець прийняв у власність та оплатив 17/100 (сімнадцять сотих) частин від майнового комплексу, що складає ідеальну частку - гараж з ремонтно-механічною майстернею (літ. «Г.г») загальною площею 350,30 кв.м., в будинку № 29 по вулиці Резервній в місті Києві.

У пункті 1.7 Договору продавець підтвердив, що усі інженерні комунікації знаходяться в робочому стані і функціонують за призначенням.

20.07.2021 між сторонами Договору підписано акт прийому-передачі 17/100 частин від майнового комплексу (ідеальна частка - гараж з ремонтно-механічною майстернею (літ. «Г.г») загальною площею 350,30 кв.м.

Також 15.06.2021 між Приватним акціонерним товариством «Мобільне спеціалізоване БМУ №87 «Антисептик», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Мобільне спеціалізоване БМУ №87 «Антисептик», та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛС Україна» укладено Угоду про поділ земельної ділянки від 15.06.2012, предметом якої є право користування частиною земельної ділянки, орієнтована площа якої складає 3 656,0 кв.м., знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Резервна, 29. Перехід права користування зумовлюється укладенням між продавцем та покупцем угоди купівлі-продажу частини майнового комплексу (гаражу з ремонтно-механічною майстернею площею 350,30 кв.м. (визначена в свідоцтві про право власності літерами Г, г).

За ініціативою позивача частка в майновому комплексі, що належала йому на праві спільної часткової власності, була виділена в натурі на підставі висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №5/1/19, виданого 24.04.2019 ТОВ «Корунд Консалтінг».

Так, 17.05.2019 за позивачем зареєстроване право власності на нежитлові будівлі (літери Г, Л, М, Н), розташовані за адресою: м. Київ, вул. Резервна, буд. 29.

Водночас, водопостачання та водовідведення майнового комплексу здійснюється з використанням мереж, які знаходяться на балансі відповідача-2 згідно акту розмежування балансової належності зовнішніх водопровідних мереж №277 від 10.02.2011 та акту розмежування балансової належності каналізаційних мереж та експлуатаційної відповідальності сторін від 10.09.2018.

Позивач зазначає, що вказані акти були складені ПрАТ «АК «Київводоканал» та ПрАТ «Мобільне спеціалізоване БМУ №87 «Антисептик» без урахування належності частини мереж субспоживачу - ТОВ «ЛС Україна», як наслідок, через відповідача-2 припиняється доступ ТОВ «ЛС Україна» до водопостачання, водовідведення та каналізаційних мереж.

Так, актами довільної форми від 01.08.2018, 15.01.2019, 15.05.2019, 10.09.2019, 21.01.2021, 25.03.2021 позивачем зафіксовано припинення водопостачання з боку відповідача-2.

Відповідач-2 у відзиві на позовну заяву вказує, що у зв`язку з підозрою у незаконному підключенні до каналізаційних мереж, що знаходяться на балансі підприємства, звернувся до ПрАТ «АК «Київводоканал» з проханням провести обстеження каналізаційних мереж ПрАТ «Мобільне спеціалізоване БМУ №87 «Антисептик» за адресою: м. Київ, вул. Резервна, буд. 29.

У відповідь ПрАТ «АК «Київводоканал» повідомило, що провести 27.09.2019 повне обстеження каналізаційної мережі по вул. Резервній, буд. 29 не було можливості, так як частково зазначена мережа проходить по території ТОВ «ЛС Україна» і працівників РЕКМ №2 ДЕКГ не було допущено на територію для проведення обстеження.

14.11.2019 та 12.06.2020 ПрАТ «АК «Київводоканал» складені акти обстеження об`єкту (ТОВ «Мобільне спеціалізоване БМУ №87 «Антисептик»), що скидає стічні води у міську каналізацію та 26.02.2020 акт обстеження технічного стану відомчої каналізаційної мережі ТОВ «Мобільне спеціалізоване БМУ №87 «Антисептик» за адресою: м. Київ, вул. Резервна, буд. 29.

Згідно акту обстеження, що скидає стічні води у міську каналізацію від 14.11.2019 №0950 службова особа ПрАТ «АК «Київводоканал» зафіксувала, що на момент обстеження частина каналізаційної мережі абонента - ТОВ «Мобільне спеціалізоване БМУ №87 «Антисептик», що знаходиться згідно акту розмежування балансової належності на його балансі, знаходиться за межами території абонента, на території ТОВ «ЛС «Україна».

В акті від 26.02.2020 ПрАТ «АК «Київводоканал» встановлено, що каналізаційна мережа виходить з території ТОВ «Мобільне спеціалізоване БМУ №87 «Антисептик» на територію ТОВ «ЛС «Україна», на території ТОВ «ЛС «Україна» через поворотний колодязь повертається на територію ТОВ «Мобільне спеціалізоване БМУ №87 «Антисептик». На каналізаційній мережі, яка проходить по території ТОВ «ЛС «Україна», збудована будівля, яка підключена двома випусками в поворотний колодязь, згідно генплану, який надав ТОВ «Мобільне спеціалізоване БМУ №87 «Антисептик», на мережі під будівлею знаходиться каналізаційний колодязь, наявність якого виявити немає можливості, зі слів представника ТОВ «ЛС «Україна» будь-які каналізаційні оглядові колодязі в будівлі чи під нею відсутні. В зазначений поворотний каналізаційний колодязь підключена ще одна з будівель ТОВ «ЛС «Україна».

У зв`язку із зазначеним відповідач-2 звернувся до відповідача-1 з питанням щодо винесення каналізаційної мережі, яка перебуває у нього на балансі, з під будівель і споруд по об`єкту по вул. Резервній, 29 «Г».

ПрАТ «АК «Київводоканал» було видано відповідачеві-2 технічні умови №14862 від 07.05.2020 на каналізування об`єкта.

Актом обстеження каналізації від 18.02.2021 підтверджено, що каналізаційна мережа побудована у відповідності до умов, виданих на замовлення відповідача-2 для каналізування від 07.05.2020 № 14862.

22.06.2021 відповідачу-2 видано тимчасовий акт розмежування балансової належності каналізаційних мереж та експлуатаційної відповідальності сторін строком на один рік.

24.10.2019 позивач звернувся до відповідача-1 листом №05/10-2019 з пропозицією розглянути можливість укладення договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення.

Листом від 28.11.2019 №12787/8/8/02-19 відповідач-1 повідомив про порядок укладення договору на послуги з водопостачання та водовідведення.

Звертаючись до суду з даним позовом, заявник вказує, що акт розмежування балансової належності зовнішніх водопровідних мереж № 277 від 10.02.2011 та акт розмежування балансової належності каналізаційних мереж та експлуатаційної відповідальності сторін від 10.09.2018 були складені без урахування належності позивачеві частин мереж майнового комплексу, а відтак він звернувся до відповідачів із заявою № 02/1-2021ЛС від 25.01.2021, в якій просив підписати надані тристоронні акт розмежування балансової належності зовнішніх водопровідних мереж та акт розмежування балансової належності каналізаційних мереж та експлуатаційної відповідальності сторін.

У відповідь на вказану заяву відповідачем-1 надано відповідь від 12.02.2021 №172/5/5/02-21, в якій зазначено, що акт меж обслуговування зовнішніх водопровідних мереж до майнового комплексу за адресою: вул. Резервна, 29 літери Г, Л, М, Н може бути наданий за умови реалізації наданих технічних умов ПрАТ «АК «Київводоканал» від 24.06.2020 № 14016 на водопостачання об`єкту «Нежитлові будівлі по вул. Резервній, 29 літери Г, Л, М, Н».

Аналогічним чином, як вбачається зі службової записки ПрАТ «АК «Київводоканал» , акт розмежування балансової належності каналізаційних мереж та експлуатаційної відповідальності сторін може бути виданий при умові виконання виданих технічних умов від 24.06.2020 № 13977 на каналізування об`єкту «Нежитлові будівлі по вул. Резервній, 29 літери Г, Л, М, Н».

За твердженнями позивача, він отримав від відповідача-1 технічні умови на цілком нове підключення, яке не враховує вже наявні робочі мережі на території позивача, й виконання яких, згідно з кошторисом, підготовленим інженером-проектувальником Оцоколічем В.В., складає 3 021 059,87 грн.

Таким чином, вважаючи свої права порушеними внаслідок неможливості укласти відповідні договори щодо водопостачання та водовідведення по вже існуючим з моменту купівлі у 2012 році 17/100 майнового комплексу інженерним мережам, позивач просить суд визнати укладеними акт розмежування балансової належності зовнішніх водопровідних мереж та акт розмежування балансової належності каналізаційних мереж та експлуатаційної відповідальності сторін в запропонованій ним редакції.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Частина 1 статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є:

1) споживачі (індивідуальні та колективні);

2) управитель;

3) виконавці комунальних послуг.

Згідно частини 4 статті 23 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з централізованого водопостачання надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водопостачання, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Аналогічним чином послуга з централізованого водовідведення надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водовідведення, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом (частина 3 статті 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Правові, економічні та організаційні засади функціонування системи питного водопостачання, спрямовані на гарантоване забезпечення населення якісною та безпечною для здоров`я людини питною водою визначено у Законі України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення».

Відповідно до частин 1 та 2 статті 19 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» послуги з централізованого питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання з урахуванням вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» на підставі договору з:

підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням та/або централізованим водовідведенням;

підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов`язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та/або централізованого водовідведення;

об`єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об`єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та/або централізованого водовідведення водовідведення на підставі укладених ними договорів;

власниками будинків, що перебувають у приватній власності;

індивідуальними і колективними споживачами житлово-комунальних послуг, визначеними Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Договір про надання послуг з питного водопостачання та/або водовідведення укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.

Абзац 5 частини 1 статті 23 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» визначає, що підприємства питного водопостачання та централізованого водовідведення мають право видавати дозволи і технічні умови на підключення споживачів до систем централізованого питного водопостачання та водовідведення, а також на повторне використання очищеної стічної води та осаду, за умови дотримання нормативів гранично допустимих концентрацій та нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» технічні умови - це комплекс умов і вимог до інженерного забезпечення систем водопостачання та водовідведення, які мають відповідати його розрахунковим параметрам.

За змістом частини 9 статті 29 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» у технічних умовах зазначаються:

а) найменування та адреса об`єкта, замовника, проектувальника, вид будівництва, нормативні терміни проектування і будівництва;

б) відомості про джерела питного водопостачання;

в) місце приєднання до водопровідних мереж, вимоги до обладнання, вузлів приєднання;

г) основні розрахункові інженерні параметри системи питного водопостачання, що включають: гарантовану кількість і якість питної води; тиск у місці підключення; умови водовідведення.

Порядок розроблення та затвердження технічних умов у сфері питної води та питного водопостачання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства (частина 10 статті 29 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення»).

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року №190, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2008 року за №936/15627, затверджено Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України (далі, Правила).

Згідно пункту 1.1. ці Правила визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України. Ці Правила є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об`єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

У пункті 1.2. Правил наведено визначення терміну субспоживач. Так, субспоживач - суб`єкт господарювання, який одержує воду з комунальної водопровідної мережі або скидає стічні води в комунальну мережу водовідведення через мережі споживача.

Відповідно до пункту 2.1. Правил Договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України «Про питну воду та питне водопостачання» та «Про житлово-комунальні послуги».

Розділ IV Правил визначає особливості приєднання об`єктів до систем централізованого питного водопостачання та водовідведення.

Так, за приписами пунктів 4.1., 4.3., 4.4, 4.7. - 4.9. Правил для приєднання до систем централізованого водопостачання та водовідведення замовнику таких послуг надаються технічні умови. Форма технічних умов наведена в додатку 1 до цих Правил.

Для одержання технічних умов замовник послуг з централізованого водопостачання та водовідведення подає до виробника таких послуг: заяву; опитувальний лист за формою згідно з додатком 2; ситуаційний план з визначенням місця розташування земельної ділянки на відповідній території.

Технічні умови мають містити графічний матеріал із нанесенням відповідних інженерних мереж та місць приєднання до них об`єкта будівництва.

Виробник послуг з централізованого водопостачання та водовідведення видає замовнику технічні умови згідно з поданою заявою протягом десяти робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви з урахуванням потужностей споруд та пропускної спроможності мереж систем централізованого водопостачання та водовідведення, із зазначенням умов для проектування вводу: місця приєднання, місця розташування водомірного вузла, умов для влаштування проміжного резервуара і насосів - підвищувачів тиску.

Забороняється будь-яке самовільне приєднання об`єктів водоспоживання до діючих систем централізованого водопостачання та водовідведення (включаючи приєднання до будинкових вводів, внутрішньобудинкових мереж або до мереж споживачів).

Виконання технічних умов є обов`язковим при розробленні проектів на об`єкти будівництва.

Приєднання мереж водопостачання та водовідведення субспоживачів до мереж споживачів здійснюється згідно з порядком, наведеним у пунктах 4.1. - 4.6. цих Правил.

Виробник узгоджує приєднання водопровідних вводів субспоживачів до водопровідних мереж споживачів за умови наявності згоди споживачів.

Каналізаційні випуски стічних вод до міської мережі водовідведення повинні бути обладнані запломбованими запірними пристроями. У разі їх відсутності споживач в узгоджені з виробником строки зобов`язаний виконати роботи з обладнання випусків пристроями, що дозволяють припинити приймання стічних вод у міську мережу водовідведення та здійснювати відбір проб.

Звертаючись до суду з позовом у даній справі, позивач стверджує, що йому, як власнику 17/100 майнового комплексу загальною площею 350,30 кв.м. за адресою №29 по вулиці Резервній в місті Києві, належить частина водопровідних та каналізаційних мереж.

Згідно з частиною 1 статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до частини 4 статті 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Тобто, особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього повноваження власника, зокрема набуває і право володіння.

Матеріалами справи підтверджується, що 15.06.2012 позивач придбав за договором купівлі-продажу у відповідача-2 окремо виділене майно, а саме гараж з ремонтно-механічною майстернею (літ. «Г») площею 350,30 кв.м., яке складало 17/100 майнового комплексу, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Резервна, 29.

Позивач стверджує, що на підставі вказаного договору купівлі-продажу набув також право власності на 17/100 інженерних комунікацій.

Наведені твердження скаржника колегія суддів визнає безпідставними, оскільки

жодними належними та допустимими доказами не підтверджуються позиція позивача про набуття ним права власності на інженерні комунікації.

Так, предметом договору купівлі-продажу від 15.06.2012 було 17/100 частин від майнового комплексу, що складає ідеальну частку - гараж з ремонтно-механічною майстернею (літ. «Г.г») загальною площею 350,30 кв.м. в будинку №29 по вулиці Резервній в місті Києві.

Отже, за Договором було придбано нерухоме майно, а не підприємство як цілісний майновий комплекс у розумінні статті 191 Цивільного кодексу України.

Крім цього, пунктом 1.5. Договору купівлі-продажу передбачено, що відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», встановлено опис майна майнового комплексу, зі змісту якого не вбачається, що інженерні комунікації входять до складу майнового комплексу.

Також колегія суддів звертає увагу на висновок від 24.04.2019 щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, у якому зазначено, що новоутворені об`єкти за за адресою: м. Київ, вул. Резервна, 29 літ. А, Б, В, Д, І, загальною площею 1 671,9 кв.м., що відповідає 83/100 розміру частки (приналежність відповідача-2) та за адресою: м. Київ, вул. Резервна, 29 літ. Г, Л, М, Н загальною площею 1 140,4 кв.м., що відповідає 17/100 розміру частки (приналежність позивачу) забезпечені окремими в`їздами, будівлі кожного експлуатуються ізольовано один від одного і фактично є окремими об`єктами нерухомого майна.

З огляду на викладене, твердження позивача щодо набуття права власності на інженерні комунікації на підставі Договору є необґрунтованими.

Посилання ТОВ «ЛС Україна» на набуття ним згідно Договору ідеальної частки у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності, а тому висновок суду про конкретизацію майна, права власності на яке набуте позивачем, є хибним, відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки, по-перше, у пункті 1.5. договору конкретизовано майно, на яке набуто право власності, по-друге, ідеальна частка не може бути встановлена в натурі без втрати її сутності, у той час, як у даному спорі за ініціативою позивача така частка була виділена останньому в натурі, про що сам позивач вказує у позовній заяві.

Під час розгляду даної справи судом також встановлено, що обставина набуття права власності на інженерні комунікації вже досліджувалась Господарським судом міста Києва в межах господарської справи №910/14402/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛС Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мобільне спеціалізоване БМУ №87 «Антисептик» про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном та заборону здійснення дій.

Так, у мотивувальній частині рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2020 у справі №910/14402/19, яке набрало законної сили, зазначено:

«Спір у даній справі виник безпосередньо через використання інженерних комунікаційних мереж (водопостачання та енергопостачання), оскільки, за твердженням позивача, Управління чинить перешкоди в користуванні.

Суд відзначає, що вказівка у договорі купівлі-продажу 17/100 приміщення від 15.06.2012 про те, що всі інженерні комунікації знаходяться в робочому стані і функціонують за призначенням (пункт 1.7.) не свідчить про набуття права власності Товариством на вказані інженерні комунікації.

Наведене виключає можливість застосування такого способу захисту права власності, як усунення перешкод у користуванні майном, що застосовується у випадках наявності порушень прав власника, не пов`язаних із позбавленням власника права володіння майном.

За наведених фактичних обставин правові підстави для задоволення негаторного позову в даній справі відсутні.».

Враховуючи предмет позову у справі №910/14402/19 про усунення перешкод у користуванні майном, який може бути заявлений саме власником майна, суд відмовляючи у його задоволенні, безумовно торкався питання наявності чи відсутності у позивача права власності на нього, оскільки дана обставина входить до предмету доказування у справі з вказаним предметом позову.

Отже, твердження скаржника, що рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2020 у справі №910/14402/19, яке набрало законної сили, не встановило жодних преюдиційних у розумінні частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставин, є помилковими.

Крім того, у даному контексті слід звернути увагу на закріплений у практиці Європейського суду з прав людини принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі «Совтрансавто-Холдінг» проти України» (заява №48553/99), а також рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі «Брумареску проти Румунії» (заява №28342/95)).

Високий Суд у пунктах 46, 47 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року (заява №32053/13), яке набуло статусу остаточного 29.01.2016, зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява №52854/99, пункти 51 і 52, ECHR 2003-Х).

З огляду на вищевикладене у сукупності, суд погоджується з доводами відповідачів та висновком суду першої інстанції щодо відсутності у позивача права власності на інженерні комунікації на об`єкті нерухомості.

Відтак, у контексті викладеного, обґрунтованими є доводи відповідача-1, що в межах чинного законодавства позивач має два варіанти отримання послуг з водопостачання та водовідведення, а саме в якості субспоживача (за наявними мережами, які належать відповідачу-2 та за умови надання згоди останнім) або ж в якості самостійного споживача.

У другому випадку позивачу необхідно виконати вимоги, визначені пунктами 4.1. - 4.6. Правил, що, з-поміж іншого, включає виконання технічних умов, які надавались позивачу ПрАТ «АК «Київводоканал».

Таким чином, вимоги позивача щодо підписання акту розмежування балансової належності зовнішніх водопровідних мереж та акту розмежування балансової належності каналізаційних мереж та експлуатаційної відповідальності сторін у суб`єктному складі: експлуатаційна організація, споживач, субспоживач не узгоджуються з положеннями профільних нормативно-правових актів та не відповідають меті отримання послуг з водопостачання та водовідведення, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для відмови в їх задоволенні.

Усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛС Україна» не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛС Україна» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛС Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у справі №910/5543/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у справі №910/5543/21 залишити без змін.

Матеріали справи №910/5543/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 17.12.2021.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Т.І. Разіна

І.М. Скрипка