ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2021 р. Справа № 910/16170/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

секретар Місюк О.П.

за участю

представників: позивача - не з`явилися

відповідача - Кривохижа Ю.А.

розглянувши апеляційну скаргу Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2021

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярославь-Авто"

про вжиття заходів забезпечення позову

у справі №910/16170/20 (суддя - Гумега О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярославь-Авто"

до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про визнання недійсними окремих положень договору та зобов`язання внести зміни до договору.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Ярославь-Авто" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про:

- визнання недійсними пунктів 2.2.2, 2.3.32, 2.3.37, 2.3.39, 4.2-4.16, 4.18-4.23, 5.5-5.17, 5.19-5.22 та 7.8 договору №54/15 від 19.08.2015 про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва;

- визнання недійсними пунктів 2.2.2, 2.3.31, 2.3.36, 2.3.36, 2.3.38, 4.2-4.16, 4.18-4.21, 5.5-5.18 та 7.8 договору №37-19 від 04.07.2019 про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва;

- визнання недійсними пунктів 2.2.2, 2.3.28, 2.3.33, 2.3.35, 4.1.1, 4.2-4.16, 4.18-4.21, 5.5-5.13 та 7.8 договорів №09, 10, 11, 12, 13 та 14 від 28.01.2020 про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва;

- визнання недійсними пунктів 2.2.2., 2.3.28, 2.3.33, 2.3.35, 4.1.1, 4.2-4.16, 4.18-4.21, 5.5-5.13 та 7.9 договору №68 від 10.07.2020 про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва;

- зобов`язання відповідача внести зміни до п. 4.1 договорів №54/15 від 19.08.2015, №37-19 від 04.07.2019, №09, 10, 11, 12, 13, 14 від 28.01.2020 та №68 від 10.07.2020 про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва, виклавши його у наступній редакції: "4.1. Контроль за виконанням умов договору здійснюється організатором на підставі п. 56 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03.12.2008, шляхом звернення до Державної служби України з безпеки на транспорті для здійснення заходів державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про автомобільний транспорт".

Разом з позовною заявою Товариство з обмеженою відповідальністю "Ярославь-Авто" подало заяву про забезпечення позову, відповідно до якої заявник просив суд:

- заборонити Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вчиняти дії, направлені на дострокове розірвання з Товариством з обмеженою відповідальністю "Ярославь-Авто" договорів про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва №54/15 від 19.08.2015, №37-19 від 04.07.2019, №№09, 10, 11, 12, 13, 14 від 28.01.2020 та №68 від 10.07.2020;

- заборонити Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вчиняти дії, направлені на проведення перевірок виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Ярославь-Авто" умов договорів про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва, укладених з відповідачем.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що здійснення контролю за виконанням умов договорів про організацію перевезень та контролю якості і відповідності вимогам законодавства і положенням договору про надання послуги з перевезення пасажирів, що надається автомобільним перевізником під час здійснення господарської діяльності, є заходом державного нагляду (контролю) в розумінні Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Єдиний орган, який має компетенцію здійснювати державний контроль (нагляд) на автомобільному транспорті, в тому числі і під час надання автомобільними перевізниками послуги з перевезення пасажирів, є Укртрансбезпека. За доводами позивача, відповідач не наділений правом проводити перевірки (чергові або позачергові) автомобільних перевізників. Позивач зазначив, що оспорювані ним умови договорів про організацію перевезень дають підстави відповідачу у будь-який момент здійснити заходи контролю, результати яких є підставою для позбавлення права позивача на здійснення перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування на підставі п. 55 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03.12.2008.

З огляду на наведене, позивач вказував на те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу на час розгляду справи вчиняти дії, направлені на проведення перевірки виконання позивачем умов договорів про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування на предмет дотримання законодавства про автомобільний транспорт, укладених з відповідачем, та достроково розривати такі договори в односторонньому порядку, може призвести до продовження проведення відповідачем перевірок, що призведе до необхідності позивачу в подальшому звертатись до суду за захистом свого порушеного права по кожній перевірці. Відтак, настануть правові наслідки у вигляді позбавлення права позивача на здійснення перевезень пасажирів, тобто на здійснення ним господарської діяльності, що вплине на майнові права останнього у вигляді матеріальних збитків.

Оскаржуваною ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/16170/20 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярославь-Авто" про забезпечення позову задоволено у повному обсязі.

Ухвала суду мотивована наявністю підстав для забезпечення позову, оскільки, за висновками місцевого господарського суду, заходи забезпечення позову, які просив застосувати позивач, жодним чином не порушують інтересів відповідача та інших осіб, ніяким чином не зумовлюють фактичного вирішення спору по суті та безпосередньо пов`язані з предметом розгляду у справі.

Окрім цього, суд першої інстанції також вказав на те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій відповідачем імовірно ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених прав позивача у разі задоволення позову.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального та матеріального права.

Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), зокрема, зазначає, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярославь-Авто" про визнання недійсними окремих положень договорів та зобов`язання вчинити дії не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №903/605/17 та від 12.06.2019 у справі №910/2175/18.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2021 апеляційну скаргу у справі №910/16170/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/16170/20, призначено її до розгляду на 23.11.2021, а також встановлено позивачу строк на подання відзиву на апеляційну скаргу п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали.

До суду 11.11.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярославь-Авто" надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить залишити без змін оскаржувану ухвалу суду.

Також у відзиві на апеляційну скаргу позивачем заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів, а саме копій попереджень про недопущення порушення умов договору та актів перевірки дотримання умов договорів, що, на переконання позивача, додатково підтверджує обставини стосовно наявності підстав для забезпечення позову.

У призначене засідання суду 23.11.2021 з`явився представник відповідача. Натомість, представник позивача у призначене засідання суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Судом ухвалено розпочати розгляд апеляційної скарги та заслухано пояснення представника відповідача по суті поданої апеляційної скарги. Також протокольною ухвалою судом задоволено клопотання позивача та долучено до матеріалів справи нові докази, подані останнім разом з відзивом на апеляційну скаргу. За результатами проведеного засідання суду оголошено перерву до 06.12.2021 для додаткового з`ясування обставин справи.

До суду 06.12.2021 представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярославь-Авто" подано клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 06.12.2021 з`явився представник відповідача. Натомість, представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Колегія суддів у призначеному засіданні суду поставила на обговорення подане представником позивача клопотання про відкладення розгляду справи. Присутній представник відповідача заперечив стосовно задоволення вказаного клопотання.

Судом ухвалено відмовити у задоволенні поданого клопотання з огляду на наступне.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

При цьому, відповідно до ч. 11 вказаної статті суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Частиною 2 статті 202 ГПК України встановлено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

У клопотанні про відкладення зазначено, що представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярославь-Авто" Котова Ю.І. не може з`явитися у судове засідання у зв`язку з необхідністю здачі аналізу за ознаками наявності коронавірусної хвороби COVID-19.

Разом з цим, апеляційний суд зазначає, що у судовому засіданні 23.11.2021 оголошувалася перерва у розгляді справи. При цьому, представники позивача у попереднє судове засідання не з`явилися та не повідомили суд про причини їх неявки. Таким чином, подальше відкладення судового розгляду призведе до безпідставного затягування розгляду апеляційної скарги.

Також, слід зазначити, що юридична особа не обмежена у праві представництва в суді виключно однією особою та у разі неможливості взяти участь у судовому засіданні одним представником має право направити у судове засідання іншу уповноважену особу, зокрема, безпосереднього керівника товариства або іншу особу, повноваження якої визначені статутом.

З огляду на викладене, неявка представника позивача у призначене судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, що не суперечить ч. 12 ст. 270 ГПК України.

Після розгляду клопотання позивача судом продовжено розгляд апеляційної скарги та заслухано додаткові пояснення представника Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Предметом спору у даній справі, є визнання недійсними пунктів договорів про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва №54/15 від 19.08.2015, №37-19 від 04.07.2019, №№09, 10, 11, 12, 13 та 14 від 28.01.2020, №68 від 10.07.2020, а також зобов`язання відповідача внести зміни до п. 4.1 вказаних правочинів.

Як було зазначено вище, апеляційна скарга Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) стосується як вирішення заяви про забезпечення позову по суті, так і містить доводи з приводу допущених судом першої інстанції процесуальних порушень в частині дотримання позивачем правил юрисдикції стосовно звернення з позовом у даній справі.

У зв`язку з цим, першочерговими для перевірки апеляційним судом є доводи Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо порушення місцевим господарським судом приписів процесуального закону в частині дотримання позивачем правил юрисдикції.

У контексті спірних правовідносин суд звертається до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 04.06.2019 у справі №903/605/17 та від 12.06.2019 у справі №910/2175/18.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Термін "суд, встановлений законом", наведений у п. 1 ст. 6 Конвенції, передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. п. 2, 7 ч. 1 ст. 4 цього ж кодексу публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Таким чином до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.

Пункт 16 ч. 1 ст. 4 КАС України формулює поняття адміністративного договору як спільного правового акта суб`єктів владних повноважень або правового акта за участю суб`єкта владних повноважень та іншої особи, що ґрунтується на їх волеузгодженні, має певне розмаїття форм, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері і укладається на підставі закону.

Статтею 3 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що цей закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами-суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" органи місцевого самоврядування формують мережу міських автобусних маршрутів загального користування і здійснюють у межах своїх повноважень контроль за дотриманням законодавства у сфері автомобільного транспорту на відповідній території, запроваджують автоматизовану систему обліку оплати проїзду та встановлюють порядок її функціонування, а також види, форми носіїв, порядок обігу та реєстрації проїзних документів; визначають особу, уповноважену здійснювати справляння плати за транспортні послуги в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду.

Забезпечення організації пасажирських перевезень на міських, приміських і міжміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території однієї територіальної громади, покладається на виконавчий орган ради, що представляє інтереси відповідної територіальної громади. (ст. 7 Закону України "Про автомобільний транспорт").

Вказані повноваження виконавчого органу сільської, селищної, міської ради кореспондуються з повноваженнями, зазначеними у підпунктах 10 та 12 пункту "а" ч. 1 ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", а повноваження адміністрації - з п. 2 ст. 20 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", який передбачає, що місцева державна адміністрація забезпечує організацію обслуговування населення підприємствами, установами та організаціями житлово-комунального господарства, зв`язку, телебачення, радіомовлення, торгівлі та громадського харчування, побутового і транспортного обслуговування незалежно від форм власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України "Про автомобільний транспорт" організація проведення конкурсу та визначення умов перевезень покладаються на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Таким чином, з огляду на вказані приписи норм матеріального та процесуального права на органи виконавчої влади та місцевого самоврядування покладені повноваження із забезпечення обслуговування населення засобами транспорту, в тому числі із залученням з цією метою на договірних засадах підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності.

Так, пунктом 1 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03.12.2008, передбачено, що цей Порядок визначає процедуру підготовки та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування і є обов`язковим для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами (організаціями), залученими на договірних умовах для організації забезпечення проведення конкурсів, конкурсними комітетами та автомобільними перевізниками.

Відповідно до змісту абз. 3 п. 2 Порядку конкурсний комітет - це постійний або тимчасовий орган, утворений організатором для розгляду конкурсних пропозицій та прийняття рішення про визначення переможця.

Отже, наведена норма дає підстави для висновку, що рішення конкурсного комітету, утвореного відповідним органом влади для виконання покладених на останнього повноважень, є управлінським у сфері транспортного обслуговування.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що орган виконавчої влади - це суб`єкт владних повноважень, що виступає у правовідносинах щодо організації та проведення конкурсу з перевезення пасажирів як організатор та контролюючий орган у цій сфері, відповідно й правовідносини, що складаються між організатором та учасниками конкурсу під час його організації та проведення містять ознаки публічно-правових відносин у розумінні КАС України, а договір про організацію перевезень, укладений за наслідками проведення такого конкурсу, відповідає ознакам адміністративного договору.

Як було зазначено вище, позивач просить визнати недійсними окремі положення договорів та внести зміни у договори про організацію перевезень, укладені за результатами проведених позивачем конкурсів з визначення автомобільних перевізників.

Тобто, предметом розгляду у справі є перевірка наявності правових підстав для зміни та визнання частково недійсними договорів, укладених між сторонами за результатами дій місцевої державної адміністрації, як суб`єкта владних повноважень, що вцілому свідчить про публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Як зазначено у вищезгаданих постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №903/605/17 та від 12.06.2019 у справі №910/2175/18, а також у постанові Верховного Суду від 26.08.2020 у справі №908/2155/18 договір на організацію перевезення пасажирів є публічно-правовим договором, який передбачає: обов`язки перевізника забезпечити певний парк автомобілів, їх технічний стан, умови щодо тарифів тощо. Таким чином договір визначає умови, за яких перевізнику дозволяється здійснювати господарську діяльність з перевезення пасажирів.

При цьому, відносини замовника перевезень та перевізника у різних випадках оформлюються різними документами: у певних випадках оформлюються договором, а в інших - дозволом. Водночас, значення як дозволу, так і договору одне й те саме - встановлення вимог до перевізника щодо здійснення ним господарської діяльності. Тому і правова природа як дозволу, так і договору щодо організації перевезень - однакова.

Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що якщо відповідно до законодавства оформлюється не дозвіл, а договір, то такий договір має природу адміністративного.

З урахуванням усього вищезазначеного, з огляду на предмет та зміст позовних вимог, характер правовідносин та суб`єктний склад сторін як учасників таких правовідносин, спір між сторонами щодо визнання недійсними окремих положень договорів про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва та внесення змін до таких договорів має розглядатися судом адміністративної юрисдикції.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №922/371/16, під судовим рішенням у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожими є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Щодо подібності правовідносин у справах, на які суд посилався вище, та у справі, яка переглядається, слід зазначити наступне.

Так, у справі №903/605/17 з позовними вимогами звернувся перевізник до Департаменту інфраструктури та туризму Волинської обласної державної адміністрації та фізичної особи-підприємця про визнання недійсними рішення конкурсного комітету та договору про організацію перевезень пасажирів. Позовні вимоги у вказаній справі мотивовані тим, що спірне рішення конкурсного комітету з визначення переможця конкурсу на перевезення пасажирів автомобільним транспортом на міжміських та приміських автобусних маршрутах загального користування є протиправним. Отже, за доводами позивача, недійсним є і договір про організацію перевезень пасажирів, укладений на підставі вказаного вище рішення.

У справі №910/2175/18 з позовом звернувся перевізник до іншого перевізника, Київської обласної державної адміністрації та Управління інфраструктури Київської ОДА про визнання незаконним та скасування рішення конкурсного комітету з проведення обласних конкурсів на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування та визнання недійсним договору про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що оспорюване рішення вчинялося на підставі постанови Київського окружного адміністративного суду та додаткової постанови цього ж суду, які на день розгляду справи скасовані судом вищої інстанції. Отже, оспорюване рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, а оскільки оспорюваний договір є похідним від такого рішення і термін його дії почався до закінчення терміну дії іншого договору, укладеного між позивачем та Київською ОДА на той самий маршрут, він порушує права позивача та суперечить чинному законодавству.

Насамкінець, у справі №908/2155/18 Запорізька обласна державна адміністрація звернулася з позовом до перевізника про розірвання договору про організацію перевезень пасажирів на міських та приміських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі Запорізької області. Позовні вимоги мотивовані тим, що оспорюваний договір укладено відповідно до Закону України "Про автомобільний транспорт" на підставі рішення конкурсного комітету позивача з визначення автомобільних перевізників, яке після укладення спірного договору скасовано постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в частині визначення відповідача переможцем конкурсу.

Отже, як убачається зі змісту спірних правовідносин сторін у справі №910/16170/20, вони є подібними до правовідносин, що склалися між сторонами у справах №№903/605/17, 910/2175/18 та 908/2155/18, з огляду на схожість предмета спору, підстав позову, змісту позовних вимог та однаковість матеріально-правового регулювання.

Таким чином, апеляційний суд звертає увагу на необхідність застосування до спірних правовідносин сторін висновків щодо застосування норм права, викладених у вищезазначених постановах Верховного Суду, з приводу того, що дана справа не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства та має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 138 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим кодексом.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд неправильно застосував правила про предметну юрисдикцію (підсудність), оскільки заява про забезпечення позову підлягала розгляду судом адміністративної юрисдикції, а не Господарським судом міста Києва.

За таких обставин, з огляду на характер правовідносин та суб`єктний склад сторін як учасників таких правовідносин, розгляд судом першої інстанції заяви про забезпечення позову за правилами Господарського процесуального кодексу України є неправильним і таким, що не відповідає наведеним приписам норм матеріального та процесуального права, оскільки спір між сторонами має розглядатися судом адміністративної юрисдикції.

Отже, доводи апеляційної скарги Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо порушення судом першої інстанції вищенаведених норм процесуального права є обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу.

З огляду на встановлення зазначеного порушення норм процесуального права судом першої інстанції, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали, в апеляційного суду відсутня необхідність розглядати інші доводи апеляційної скарги, що стосуються суті поданої заяви про забезпечення позову.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Як передбачено ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/16170/20 - скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярославь-Авто" про забезпечення позову.

Відповідно до статті 129 ГПК України та, беручи до уваги фактичні обставини виникнення судового спору, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Ярославь-Авто".

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/16170/20 скасувати.

3. Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярославь-Авто" про забезпечення позову.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярославь-Авто" (02121, місто Київ, вулиця Колекторна, будинок 38/40, ідентифікаційний код 32159460) на користь Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01030, місто Київ, вулиця Леонтовича, будинок 6, ідентифікаційний код 37405284) 2270 (дві тисячі двісті сімдесят),00 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 22.12.2021.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В.Андрієнко

С.І. Буравльов