ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2021 р. Справа № 921/199/21

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

суддів: Бойко С.М., Матущака О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Сервіс-Агрозахід, б/н від 12 серпня 2021 року

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 15 липня 2021 року (підписане 19.07.2021), суддя Стадник М.С.

у справі № 921/199/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Сервіс-Агрозахід, с. Великі Гаї Тернопільської області

до відповідача Фермерського господарства Оберіг Богдана, м. Збараж Тернопільської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю Оберіг добра, м. Київ

про стягнення 87209,17 грн.

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю Сервіс-Агрозахід звернулось до Господарського суду Тернопільської області із позовною заявою до Фермерського господарства Оберіг Богдана про стягнення 87209,17 грн, з яких: 16568,67 грн 3% річних, 45335,90 грн пеня, 25304,60 грн інфляційні втрати та стягнення судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідача внаслідок невиконання взятих на себе зобов`язань по договору переведення боргу та поруки за виконання зобов`язання від 15.03.2019, виникла заборгованість на яку позивачем було нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати (за період з 26.12.2016р. по 27.02.2020р.) які слугували підставою для звернення до Господарського суду Тернопільської області з позовом у справі № 921/162/20.

За результатами розгляду справи № 921/162/20 ухвалою суду від 03.09.2020 провадження у даній справі закрито у зв`язку з затвердженням мирової угоди від 31.08.2020, згідно якої сторони погодили графік погашення суми боргу, пені, 3% річних та інфляційних нарахувань та відшкодування сплаченого судового збору частинами на таких умовах: - 280000,00 грн до 27 жовтня 2020 року, 280000 грн до 15 листопада 2020 року та 282601,15 грн до 25 листопада 2020 року.

Позивач звертає увагу суду на те, що оскільки пеню, відсотки річних та інфляційні збитки (втрати) було нараховано та стягнуто лише станом на 27.02.2020 (включно), а тому позивач має право вимагати стягнення з відповідача пеню в сумі 45335,90 грн за період з 28.02.2020 до 25.06.2020 (період відповідно до ст. 232 ГК України), 3% річних в сумі 16568,68 грн та інфляційних нарахувань в сумі 25304,60 грн за період з 28.02.2020 до 23.11.2020, у зв`язку із порушенням відповідачем, як новим боржником грошових зобов`язань за договором переведення боргу, що в загальній сумі становить 87209,17 грн.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що мирова угода жодним чином не врегульовувала питання стягнення пені, відсотків річних та інфляційних збитків з 28.02.2020, а також не припиняла зобов`язань за договором переведення боргу та не змінювала його умов. У мировій угоді не зазначено, що нарахування пені, відсотків річних та інфляційних втрат з моменту її укладення припиняється. Укладаючи мирову угоду відповідач знав та розумів, що пеня, відсотки річних та інфляційні збитки нараховуватимуться до моменту повного погашення суми основного боргу з урахуванням обмежень, передбачених чинним законодавством, а договір переведення боргу та мирова угода є різними правочинами.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 15.07.2021 у справі № 921/199/21 у позові відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що сторони уклавши мирову угоду, яка затверджена судом, досягли згоди щодо фактичного розстрочення сплати відповідачем суми основного боргу за договором, а тому відсутні правові підстави для нарахування відповідачу пені, інфляційних втрат та 3% річних за умов належного виконання основного зобов`язання на змінених мировою угодою умовах. Також суд покликався на аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 04.12.2019р. у справі № 904/3974/18, від 25.10.2019 у справі № 920/115/18, від 11.06.2019 у справі № 904/8731/17.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, апелянт Товариство з обмеженою відповідальністю Сервіс-Агрозахід звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 15.07.2021 по справі № 921/199/21 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що протягом розгляду спору в суді по справі № 921/162/20 і після його завершення позивач не здійснював жодних донарахувань. Разом з тим, апелянт вважає, що договір переведення боргу та мирова угода є різними правочинами, а тому укладення мирової угоди не тотожне внесенню змін до договору переведення боргу. Належне виконання відповідачем умов мирової угоди не тотожне належному виконанню відповідачем умов договору переведення боргу.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав (не надіслав), з огляду на наведене останній не скористався своїм правом для подачі відзиву на апеляційну скаргу в порядку ч. 1, ст. 263 ГПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 921/199/21 розподілено до розгляду судді доповідачу Якімець Г.Г. Введено до складу судової колегії суддів Бойко С.М. та Матущака О.І., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.08.2021.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 року апеляційну скаргу залишено без руху, як таку що не відповідає вимогам ст. 258 ГПК України.

З підстав зазначених в ухвалі суду від 20.09.2021 у даній справі, апелянту поновлено строк на апеляційне оскарження, зупинено дію рішення Господарського суду Тернопільської області від 15.07.2021 у справі № 921/199/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Сервіс-Агрозахід

Ухвалою суду від 05.10.2021 дану справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження з повідомленням учасників справи без їх виклику на підставі ч.10 ст.270 ГПК України.

Заяв про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи з обґрунтуванням від сторін до суду не надходило.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 11.04.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС-АГРОЗАХІД" (Постачальник) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Оберіг добра" (Покупець) було укладено договір поставки на умовах розстрочення платежу № 166/2018 (далі - договір поставки).

Відповідно до п. п. 1.1-1.3,4.1 договору поставки, Постачальник зобов`язується поставити Покупцю продукцію для сільгоспвиробництва, загальна кількість, найменування, ціна, строк поставки та оплати визначається в додаткових угодах (специфікаціях) до договору.

Покупець несе відповідальність за прострочення оплати вартості продукції, зокрема, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діятиме на відповідний момент, від суми простроченого платежу; суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення; 39 % річних від простроченої суми (п. 8.2 договору поставки).

Відповідно до специфікацій строк оплати продукції встановлений до 01.09.2018р.

15.03.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю «ОБЕРІГ ДОБРА» (Первісний боржник), Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕРВІС-АГРОЗАХІД» (Кредитор) та Фермерським господарством «ОБЕРІГ БОГДАНА» (Новий боржник) було укладено договір переведення боргу та поруки за виконання зобов`язання (надалі - договір переведення боргу).

Відповідно до умов договору переведення боргу, Первісний боржник переводить свій борг, а Новий боржник приймає на себе виконання зобов`язань перед Кредитором, що залишаються не виконаними на день підписання договору в сумі 790140,01 грн та зобов`язується їх сплатити до 25 грудня 2019 року. Сторона, яка прострочила виконання свого зобов`язання, сплачує на користь управленої Сторони неустойку за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від простроченої суми (п.п.1.1, 1.2, 2.1, 4.1 договору переведення боргу).

Станом на 26 грудня 2019 року ФГ «Оберіг Богдана» не виконало зобов`язань перед ТОВ «СЕРВІС-АГРОЗАХІД» за Договором переведення боргу, що стало підставою для звернення останнього 28.02.2020 з позовом до Господарського суду Тернопільської області з позовом у справі № 921/162/20 про стягнення 830 148,92 грн, з яких 790140,01 грн основний борг, 34282,58 грн пені, 4146,06 грн 3% річних та 1580,27 грн інфляційних нарахувань, нарахованих за період з 26.12.2019 по 27.02.2020 (включно).

В процесі розгляду справи № 921/162/20 ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 03.09.2020 затверджено мирову угоду, яку укладену між ТОВ «СЕРВІС-АГРОЗАХІД» та ФГ «Оберіг Богдана», відповідно до якої останній сплачує 842601,15 грн (790140,01 грн основний борг, пеня - 34282,58 грн, 3% річних - 4146,06 грн, інфляційні збитки - 1580,27 грн, судовий збір 12452,23 грн), шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок товариства згідно встановленого сторонами графіку: - 280000,00 грн у строк до 27 жовтня 2020 року; - 280000,00 грн у строк до 15 листопада 2020 року; - 282601,15 грн у строк до 25 листопада 2020 року.

На виконання мирової угоди відповідачем було здійснило платежі у відповідності до графіку згідно платіжних доручень: № 518 від 26.10.2020 на суму 280000,00 грн, № 612 від 13.11.2020 на суму 280000,00 грн. та № 621 від 24.11.2020 на суму 282601,15 грн, всього на суму 842601,15 грн.

Дані обставини сторонами не заперечуються.

Однак, позивач вважає, що відповідачем прострочено борг перед позивачем, оскільки, пеню, відсотки річних та інфляційні збитки (втрати) було нараховано та стягнуто лише станом на 27.02.2020 (включно), а тому позивач має право вимагати стягнення з відповідача пеню в сумі 45335,90 грн за період з 28.02.2020 до 25.06.2020 (період відповідно до ст. 232 ГК України), 3% річних в сумі 16568,68 грн та інфляційних нарахувань в сумі 25304,60 грн за період з 28.02.2020 до 23.11.2020, у зв`язку із порушенням відповідачем, як новим боржником грошових зобов`язань за договором переведення боргу, що в загальній сумі становить 87209,17 грн, що слугувало підставою для звернення до місцевого господарського суду із позовними про стягнення 87209,17 грн, з яких: 16568,67 грн 3% річних, 45335,90 грн пеня, 25304,60 грн інфляційні втрати.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В даному випадку, правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного 11.04.2021 договору поставки.

За своєю правовою природою є договором поставки, до якого застосовуються загальні положення про купівлю-продаж (ст. 712 ЦК України), порядок виконання якого регулюється нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 520 Цивільного кодексу України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ст. 521 ЦК України, форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень ст. 513 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 522 ЦК України визначено, що новий боржник у зобов`язанні має право висунути проти вимоги кредитора всі заперечення, що ґрунтуються на відносинах між кредитором і первісним боржником.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1, 3 ст. 202 ГК України передбачено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов`язання передбачені ст.ст. 202 - 205 ГК України, ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема, за ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

У відповідності до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, передбачені ст. 625 ЦК України, втрати пов`язані з інфляційними процесами в державі, за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три проценти річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником.

Аналогічний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України, 230 ГК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею), іншими видами забезпечення встановленими договором або законом. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 258 ЦК України та ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано та стягуються такі санкції протягом строку позовної давності в один рік, при цьому, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України.

Як уже було зазначено вище, сторони у договорі переведення боргу визначили строк виконання зобов`язання Новим боржником у сумі 790140,01 грн. до 25 грудня 2019 року.

Даний строк, сторони договору переведення боргу, змінили шляхом укладення мирової угоди затвердженої ухвалою господарського суду від 03.09.2020 у справі № 921/162/20, а саме: 280000,00 грн сплачуються у строк до 27 жовтня 2020 року - 280000,00 грн 15 листопада 2020 року; - 282601,15 грн до 25 листопада 2020 року.

На виконання мирової угоди відповідачем здійснено платежі у відповідності до встановленого сторонами графіку, що не заперечується позивачем.

Слід зазначити, мирова угода не є договором у цивільному/господарському правовому розумінні, оскільки порядок її укладення та затвердження регламентовано відповідними положеннями ГПК, проте вона має на меті припинення спору на умовах погоджених сторонами та затверджених судом. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24.04.2018 у справі № 904/8731/17.

А тому, місцевий суд дійшов вірного висновку, що після затвердження господарським судом мирової угоди, в якій сторони досягли згоди щодо фактичного розстрочення сплати відповідачем суми основного боргу за договором, відсутні правові підстави для нарахування відповідачу пені, інфляційних втрат та 3% річних за умов належного виконання основного зобов`язання на змінених мировою угодою умовах (аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 04.12.2019р. у справі №904/3974/18, від 25.10.2019р. у справі №920/115/18, від 11.06.2019 у справі №904/8731/17).

Слід також зазначити правову позицію викладену в рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013р., що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Інші твердження апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами даної справи.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи заявника апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів апеляційного господарського суду не вбачає.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржником не доведено наявності підстав, визначених ст. 277 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 76, 86, 129, 236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 15.07.2021 року у справі № 921/199/21 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Матеріали справи № 921/199/21 повернути до Господарського суду ,Тернопільської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Матущак О.І.