ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2021 р. м. Київ Справа № 911/2994/21

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю РОСТ-АВТОТРАНС (52001, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, м. Підгородне, вул. Поштова, 243А)

до Товариства з обмеженою відповідальністю ІНТЕРБЕТОНМАШ (08131, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка, пров. Шкільний, 2-А)

про стягнення 253359,76 грн. заборгованості за договором поставки № 9 від 30.04.2021 р., у тому числі 249720,00 грн. попередньої оплати, 574,70 грн. 3% річних та 3065,06 грн. пені,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю РОСТ-АВТОТРАНС (далі - ТОВ РОСТ-АВТОТРАНС, позивач) звернулося до господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю ІНТЕРБЕТОНМАШ (далі ТОВ ІНТЕРБЕТОНМАШ, відповідач) про стягнення 253359,76 грн. заборгованості за договором поставки № 9 від 30.04.2021 р., у тому числі 249720,00 грн. попередньої оплати, 574,70 грн. 3% річних та 3065,06 грн. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань в частині поставки товару за договором поставки № 9 від 30.04.2021 р., у зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача 249720,00 грн. попередньої оплати, 574,70 грн. 3% річних та 3065,06 грн. пені, а також судовий збір.

Беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет, підстави позову і обраний позивачем спосіб захисту, а також категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, зважаючи на заявлену у даному спорі ціну позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку, що справа за поданою Товариством з обмеженою відповідальністю РОСТ-АВТОТРАНС позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю ІНТЕРБЕТОНМАШ про стягнення 253359,76 грн. заборгованості за договором поставки № 9 від 30.04.2021 р., підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.10.2021 р. було відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику сторін).

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 161 ГПК України до заяв по суті справи належать відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив.

Відзиву на позов або будь-яких інших заперечень чи пояснень по суті спору від відповідача, а також інших заяв або клопотань від учасників процесу до матеріалів справи не надійшло. Водночас, учасники процесу про судовий розгляд справи були повідомлені належно в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

У відповідності з приписами ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає дану справу за наявними в ній на час ухвалення рішення матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

30.04.2021 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю РОСТ-АВТОТРАНС (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю ІНТЕРБЕТОНМАШ (постачальник) було укладено договір поставки № 9, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити товар згідно договору, у кількості, асортименті, за цінами і в терміни, визначені специфікацією, яка є невід`ємною частиною даного договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити за товар визначену специфікацією ціну.

Предметом даного договору є товар згідно специфікацій (у подальшому товар) (п. 1.2 договору).

У відповідності з п. 2.1 договору ціна товару зазначена у специфікації, яка являється невід`ємною частиною даного договору.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що замовник проводить оплату продукції згідно умов, визначених в специфікації.

Умовами п. 3.2 договору встановлено, що право власності на товар переходить до замовника з моменту повної оплати.

Згідно з п. 5.3 договору за порушення строків, передбачених договором, постачальник зобов`язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, від суми договору.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2021 р.

Між ТОВ РОСТ-АВТОТРАНС та ТОВ ІНТЕРБЕТОНМАШ було підписано специфікацію № 1 від 30.04.2021 р. до договору № 9 від 30.04.2021 р. на суму 399720,00 грн., за умовами п. 1.1 якої термін поставки товару 60 робочих днів після 25% (оплата допускається частинами) оплати вартості товару. Після поставки основної партії товару оплата 25% вартості товару - протягом 3-х банківських днів. Після прибуття працівників постачальника для проведення монтажних та пусконалагоджувальних робіт оплата 20% протягом 2-х банківських днів. Після підписання акту виконаних робіт оплата 30% вартості протягом 3-х банківських днів.

ТОВ РОСТ-АВТОТРАНС було перераховано ТОВ ІНТЕРБЕТОНМАШ 249720,00 грн. попередньої оплати, що підтверджується платіжними дорученнями, у тому числі - № 1570 від 30.04.2021 р. на суму 99930,00 грн. з призначенням платежу «передплата 25% за договором № 9 від 30.04.2021 р. згідно рахунку № 65 від 30.04.2021 р.», № 1652 від 16.06.2021 р. на суму 50000,00 грн. з призначенням платежу «передоплата за договором поставки № 9 від 30.04.2021 р. згідно рахунку № 70 від 16.05.2021 р.», № 1666 від 25.06.2021 р. на суму 50000,00 грн. з призначенням платежу «передоплата за договором поставки № 9 від 30.04.2021 р. згідно рахунку № 70 від 16.05.2021 р.», № 1693 від 02.07.2021 р. на суму 49790,00 грн. з призначенням платежу «передоплата за договором поставки № 9 від 30.04.2021 р. згідно рахунку № 70 від 16.05.2021 р.».

ТОВ РОСТ-АВТОТРАНС було направлено на адресу ТОВ ІНТЕРБЕТОНМАШ лист № 1/ІВМ від 02.08.2021 р., згідно з яким позивач зазначав, що станом на 02.08.2021 р. ним як замовником перераховано на користь постачальника передоплату на загальну суму 247720,00 грн., однак з боку останнього порушено строки поставки товару. З огляду на зазначене, позивач просив відповідача в найкоротші терміни, але не пізніше 15.08.2021 р., здійснити поставку товару, визначеного специфікацією № 1 до договору поставки № 9 від 30.04.2021 р., та провести монтажні і пусконалагоджувальні роботи, передбачені договором поставки.

ТОВ ІНТЕРБЕТОНМАШ було надіслано ТОВ РОСТ-АВТОТРАНС лист № 05/234/21 від 05.08.2021 р., яким відповідач повідомляв, що згідно договору № 9 від 30.04.2021 р. комплектацію для продовження монтажних робіт ТОВ ІНТЕРБЕТОНМАШ відвантажить замовнику до 11.08.2021 р. Далі будуть проведені монтажні роботи.

ТОВ РОСТ-АВТОТРАНС було направлено на адресу ТОВ ІНТЕРБЕТОНМАШ лист б/н від 08.09.2021 р., згідно з яким позивач зазначав, що станом на вказану відповідачем дату (11.08.2021 р.) товар постачальником так і не було поставлено замовнику, більш того, товар відповідно до специфікації постачальником не поставлено і на даний час. У зв`язку з викладеним, посилаючись на приписи ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, покупець, зважаючи на той факт, що постачальником прострочена передача товару більш, ніж на місяць, вимагав невідкладно повернути замовнику суму попередньої оплати у розмірі 249720,00 грн. шляхом перерахування на поточний рахунок замовника, вказаний у договорі.

Доказами направлення вказаного вище листа є опис вкладення до цінного листа від 08.09.2021 р., а також накладна № 359 від 08.09.2021 р., копії яких долучено до матеріалів справи.

Відповідь на лист отримано не було, кошти не перераховано, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правило, визначене відповідною нормою, також викладене у ст. 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 2 вказаної норми, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Поряд з цим, згідно з приписами ч.ч. 1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частини першої статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умові (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог у даній справі, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач своїх зобов`язань щодо поставки товару у визначені специфікацією терміни не виконав, грошові кошти (попередню оплату) на вимогу позивача не повернув, доказів зворотнього суду не надав.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу є обґрунтованими, заявленими у відповідності до вимог чинного законодавства, підтвердженими належними доказами, наявними в матеріалах справи, і, відповідно, такими, що підлягають задоволенню.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача пеню в сумі 3065,06 грн. та 574,70 грн. 3% річних.

Як зазначалося вище, відповідно до пункту 5.3 договору за порушення строків, передбачених договором, постачальник зобов`язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення від суми договору.

Порушенням зобов`язання згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як зазначалось вище, за умовами п. 1.1 специфікації № 1 від 30.04.2021 р. до договору № 9 від 30.04.2021 р. на суму 399720,00 грн., термін поставки товару 60 робочих днів після 25% (оплата допускається частинами) оплати вартості товару.

Отже, як встановлено судом, прострочення поставки товару виникає за спливом 60 робочих днів після сплати 25% авансу, яка була здійснена платіжним дорученням від 30.04.2021 р., а саме з 02.08.2021 р.

З долученого до матеріалів справи розрахунку пені вбачається, що заявлений до стягнення розмір пені було визначено позивачем за загальний період з 12.08.2021 р. до 08.09.2021 р. в сумі 3065,06 грн., нарахованій на загальну заборгованість відповідача в сумі 249720,00 грн., який є обґрунтованим та арифметично вірним, у зв`язку з чим пеня підлягає стягненню з відповідача у заявленому позивачем розмірі.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 574,70 грн. 3% річних, нарахованих за період з 12.08.2021 р. до 08.09.2021 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки внаслідок пред`явлення позивачем вимоги про повернення авансу в порядку ч. 2 ст. 693 ЦК України у відповідача виникло перед позивачем грошове зобов`язання з повернення грошових коштів у розмірі 249720,00 грн., то відповідно, на нього можуть нараховуватися, зокрема, 3% річних на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 р. у справі № 918/631/19.

Судом перевірено розрахунок 3% річних, здійснений позивачем, та встановлено, що в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки, як встановлено судом, у відповідача виник обов`язок повернути кошти лише після надіслання ТОВ РОСТ-АВТОТРАНС на адресу ТОВ ІНТЕРБЕТОНМАШ листа б/н від 08.09.2021 р. з відповідною вимогою про повернення сплачених коштів.

З огляду на зазначене, в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за період до 08.09.2021 р. суд відмовляє.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю РОСТ-АВТОТРАНС.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1, п. 3 ч. 4, ч. 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ІНТЕРБЕТОНМАШ (08131, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка, пров. Шкільний, 2-А, код 40079317) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю РОСТ-АВТОТРАНС (52001, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, м. Підгородне, вул. Поштова, 243А, код 41745611) 249720 (двісті сорок дев`ять тисяч сімсот двадцять) грн. 00 коп. попередньої оплати, 3065 (три тисячі шістдесят п`ять) грн. 06 коп. пені, 3791 (три тисячі сімсот дев`яносто одну) грн. 78 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення складене 23.12.2021 р.

Суддя В.М. Бабкіна