АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м. ОдесаСправа № 923/984/21
Південно-західного апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Мишкіної М.А.

секретар судового засідання: Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:

від ОСОБА_1 - адвокат Фінкевич В.Г.

від АТ КБ "ПриватБанк" - адвокат Пучкова Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 24.09.2021

по справі №923/984/21

за заявою ОСОБА_1

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ

У липні 2021 ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Херсонської області із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність в порядку Книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 24.09.2021 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів боржника, затверджено план реструктуризації боргів боржника ОСОБА_1 наступного змісту: аборгованість перед АК КБ "Приватбанк" боржника ОСОБА_1 становить суму 26381,82 дол. США. По курсу НБУ станом на 24.09.2021 26,252 грн. за 1 долар США., що еквівалентно сумі 692 575,53 грн. З урахуванням можливостей боржника погашати борг перед кредитором на суму не більше 5771,46 грн. на місяць. Строк погашення заборгованості буде становить 120 місяців з моменту ухвалення судом ухвали про реструктуризацію боргу, тощо.

В мотивах оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції зазначив, що наявними матеріалами справи підтверджується, що у боржника існує борг перед одним кредитором АТ КБ "Приватбанк", який виник у зв`язку з частковим невиконанням зобов`язань за кредитним договором, що встановлено рішенням Білозерського районного суду від 23.10.2018 по справі №648/1495/15-ц, яким позов ПАТ КБ "Приватбанк" задоволено частково - стягнуто з боржника на користь банку 26381,82 долари США основного боргу та 2152,60 грн. пені.

За твердженням місцевого господарського суду, боржник володіє на праві власності одним об`єктом нерухомості (житловим будинком), що є єдиним місцем проживання сім`ї боржника і перебуває в іпотеці забезпеченого кредитора, в зазначеному будинку мешкає вона та її син - ОСОБА_2 . Боржник не має можливості здійснювати погашення заборгованості перед кредитором через скрутне фінансове становище. Єдиним засобом для існування Боржника є матеріальна допомога сина, який вахтовим методом працює моряком на іноземних суднах та річний дохід ОСОБА_2 становить близько 6000 дол. США, частину з яких він готовий віддавати на погашення заборгованості перед кредитором. Враховуючи майновий стан боржника та можливість сплачувати заборгованість за кредитом за рахунок доходів сина, боржник, виходячи з вищезазначених обставин, має можливість погасити заборгованість по кредиту щомісячно 5000 грн.

Також, як відзначено судом першої інстанції, існують інші обставини, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі (загроза неплатоспроможності). Так, вже більше року по території всієї планети шириться пандемія коронавірусу, що впливає на економіку будь-якої країни, в тому числі і України. Деякі сфери діяльності не працюють, виробництво скорочується, ведення малого бізнесу майже неможливе через постійні карантинні заходи, тощо. Крім того, курс долара США, в якому боржник має зобов`язання перед банком, весь час коливається, переважно зростаючи, що призводить до постійного збільшення фінансового навантаження на ОСОБА_1 . Все це не дає можливості йому знайти роботу з таким доходом, щоб погасити завжди зростаючий борг перед банком. А отже має місце загроза неплатоспроможності.

Місцевим господарським судом також зазначено, що за наслідками дослідження наданих суду документів, судом встановлено, що у боржника відсутнє нерухоме майно, що належить йому на праві власності, а також відсутнє нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці, а також відсутні доходи, які б могли надати боржнику можливість виконати грошові зобов`язання перед кредиторами. Згідно з відомостями, відображеними у декларації про майновий стан та довідках про доходи, дохід сина боржника за 2018 - 2020 роки складає 492000 грн, що значно менше наявних зобов`язань перед кредитором. Крім того, судом встановлено відсутність непогашеної судимості за економічні злочини, а також відсутність статусу фізичної особи-підприємця.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відкритті провадження у справі про неплатоспроможність боржника.

Щодо наданого боржником плану реструктуризації, суд першої інстанції дійшов висновку, що його подано у відповідності до вимог, визначених у п.5 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу України з процедур банкрутства, а заява боржника ОСОБА_1 відповідає умовам реструктуризації.

Не погодившись із даною ухвалою до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся АТ КБ "ПриватБанк" з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Херсонської області від 24.09.2021 по справі №923/984/21 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 , винести ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність через невідповідність поданої заяви умовам реструктуризації, визначеним пунктом 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального і процесуального права, з огляду на таке.

За твердженням скаржника, в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції послався на те, що боржник володіє на праві власності одним об`єктом нерухомості (житловим будинком), який є єдиним місцем проживання сім`ї боржника і перебуває в іпотеці забезпеченого кредитора, однак, зазначені обставини не досліджені судом в повному обсязі і не доведені належним доказами.

Скаржник також зазначає, що судом першої інстанції невірно визначено суму заборгованості боржника перед банком, оскільки у зв`язку з тим, що боржник продовжує порушувати умови кредитного договору, станом на 27.08.2021 у ОСОБА_1 існує заборгованість перед АТ КБ "ПриватБанк" у розмірі більшому, ані ж визначено боржником та судом, що не було враховано при винесенні оскаржуваної ухвали.

Також апелянт наголошує на тому, що поданий ОСОБА_1 та затверджений судом план реструктуризації боргів боржника не відповідає вимогам, встановленим п. 5 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу України з процедур банкрутства". Так, як стверджує апелянт, заява боржника про відкриття провадження про неплатоспроможність не містить у тексті заяви або у додатках план реструктуризації боргів боржника. До того ж, заявником не було надано до суду доказів, що підтверджують ринкову вартість житлового будинку, що перебуває в іпотеці АТ КБ "ПриватБанк". Матеріали справи взагалі не містять інформації про ринкову вартість майна, що перебуває в іпотеці АТ КБ "ПриватБанк".

Окрім того, як стверджує апелянт, боржником не надано доказів, що підтверджують, що житловий будинок, що перебуває в іпотеці АТ КБ "ПриватБанк", є єдиним місцем проживання сім`ї боржника.

АТ КБ "ПриватБанк" також зазначає, що Господарським судом Херсонської області при винесенні оскаржуваної ухвали не досліджувалися та не зазначені в ухвалі докази, що є необхідним для затвердження умов плану реструктуризації боргів боржника згідно з вимогами абзаців 9-14 пункту 5 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу України з процедур банкрутства, а саме площі майна, що перебуває в іпотеці, що припадає на кожного члена сім`ї тощо.

Крім того, за твердженням апелянта, відносно боржника відкрито виконавче провадження, однак, інформація щодо здійснених погашень в межах цього виконавчого провадження та стану і перебігу виконавчого провадження не надавалася боржником та не досліджувалася судом, що суперечить вимогам пункту 5 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу України з процедур банкрутства та ч.2, ч. З ст. 115 Кодексу України з процедур банкрутства.

На думку апелянта, також, затверджений судом першої інстанції план реструктуризації боргів боржника не відповідає вимогам ч.2 ст. 124 Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №923/984/21 та призначено справу до розгляду на 16.12.2021.

Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу від боржника в якому остання просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Так, щодо посилання апелянта на невірне визначення суми заборгованості перед банком, ОСОБА_1 зазначає, що рішення Білозерського районного суду Херсонської області достроково проведено стягнення заборгованості боржника перед АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором.

Як вважає боржник, кредитний договір припинив свою дію з дати звернення кредитора з позовом до суду про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення інших сум (пені, відсотків) після ухвалення судового рішення. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

Тому, на переконання боржника, у АТ КБ «Приватбанк» відсутні підстави для пред`явлення вимоги кредитора на суму боргу в розмірі, що вказана в апеляційній скарзі.

Також, за твердженням боржника, АТ КБ «Приватбанк» мав можливість подати свої заперечення щодо суми заборгованості до суду першої інстанції у строки та спосіб, визначений Кодексом України з процедур банкрутства, однак, таких заперечень, не надав.

На думку боржника, апелянт вводить суд в оману, стверджуючи, що заява боржника про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність не містить плану реструктуризації боргів боржника, оскільки план реструктуризації міститься у матеріалах справи та надсилався боржником на адресу АТ КБ «Приватбанк» разом із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

З приводу тверджень апелянта про відсутність доказів на підтвердження ринкової вартості належного боржнику житлового будинку, боржник зазначає, що визначення ринкової вартості житлового будинку необхідно у випадку, якщо ринкова вартість житла нижча розміру заборгованості боржника перед кредитором, і у зв`язку з цим підлягає прощенню (списанню) залишок заборгованості боржника перед кредитором, який перевищує ринкову вартість майна боржника. Такої необхідності у списанні надмірної заборгованості, як стверджує боржник, немає, оскільки сума боргу ОСОБА_1 перед АТ КБ «Приватбанк» є зафіксованою у рішенні суду і більшою бути не може, та саме цю суму просить реструктуризувати боржник.

Під час судового засідання від 16.12.2021 представник апелянта підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні.

Представник боржника надав пояснення у відповідності до яких не погоджується із доводами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Херсонської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду першої інстанції з заявою про відкриття про провадження у справі про неплатоспроможність, ОСОБА_1 зазначила, що відповідно до укладеного з АТ КБ «Приватбанк» кредитного договору отримала кредит на суму 24000 доларів США з терміном погашення до 28.08.2037. Однак, у зв`язку з частковим невиконанням зобов`язань за кредитним договором, АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Білозерського районного суду Херсонської області з позовом про стягнення з ОСОБА_1 27 803,17 доларів США основного боргу, відсотків за користування кредитом, комісії та пені.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 23.10.2018 по справі №648/1495/15-ц позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку 26 381,82 долари США та 2152,60 грн пені.

Пославшись на приписи п.5 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства ОСОБА_1 зазначила, що єдиним кредитором боржника є АТ КБ «Приватбанк». Боржник на праві власності володіє одним об`єктом нерухомості (житловим будинком), що є єдиним місцем проживання сім`ї боржника і перебуває в іпотеці забезпеченого кредитора. Єдиним способом існування боржника є матеріальна допомога сина ОСОБА_2 , який вартого працює моряком на іноземних суднах. Оскільки ОСОБА_2 також має місцем постійного проживання житловий будинок в АДРЕСА_1 , який знаходиться в іпотеці у кредитора, в ОСОБА_2 є особистий інтерес допомагати матері у погашенні заборгованості за кредитором. Враховуючи нестабільний вахтовий графік роботи на суднах, річний дохід ОСОБА_2 становить близько 6000 доларів США, частину з яких він готовий віддавати на погашення заборгованості за кредитом перед кредитором.

За твердженням боржника, враховуючи майновий стан та можливість сплачувати заборгованість за кредитором за рахунок доходів сина, боржник виходячи з вищезазначених обставин, має можливість погасити заборгованість по кредиту щомісячно не більше 5000 грн протягом не менше 10-ти років.

До заяви боржником додано договір купівлі-продажу домобудівлі, кредитний договір HEQ0G100000122 від 28.08.2007, договір іпотеки від 28.08.2007, рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 23.10.2018 по справі №648/1495/15-ц, декларації про майновий стан боржника за 2020, 2019, 2018 роки, довідку про місце проживання, довідку АТ «УкрСиббанк» від 19.07.2021 про відкритті рахунки боржника.

Також, до уточненої заяви про відкриття провадження про неплатоспроможність боржником надано список кредиторів та боржників ОСОБА_1 , опис майна боржника, перелік майна боржника.

У відповідності до наданого боржником проекту плану реструктуризації боргу ОСОБА_1 перед АТ КБ «Приватбанк» у відповідності до якого заборгованість складає 26 381,82 доларів США, що станом на 03.08.2021 по курсу НБУ складає 708 204,12 грн. З урахуванням можливості боржника погашати борг перед кредитором на суму не більше 5000 грн на місяць, строк погашення заборгованості буде складати 141 місяць з моменту ухвалення судом ухвали про реструктуризацію боргу.

В подальшому, боржником надано до суду першої інстанції проект плану реструктуризації боргу ОСОБА_1 перед АТ КБ «Приватбанк» у відповідності до якого заборгованість складає 26 381,82 доларів США, що станом на 24.09.2021 по курсу НБУ складає 692 575,54 грн. З урахуванням можливості боржника погашати борг перед кредитором на суму не більше 5771,46 грн на місяць, строк погашення заборгованості буде складати 141 місяць з моменту ухвалення судом ухвали про реструктуризацію боргу.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції, пославшись на надані боржником до матеріалів справи документи, зазначив про відсутність підстав для відмови у відкритті провадження про неплатоспроможність та дійшов висновку про відкриття такого провадження.

З приводу наданого боржником плану реструктуризації суд першої інстанції зазначив, що його подано у відповідності до вимог п.5 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, а заява боржника відповідає умовам реструктуризації.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає наступне.

Статтею 113 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) визначено, що провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

У відповідності до ст. 116 КУзПБ заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність подається боржником за наявності підстав, передбачених цим Кодексом.

До заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються, зокрема, конкретизований список кредиторів і боржників із зазначенням загальної суми грошових вимог кредиторів (боржників), а також щодо кожного кредитора (боржника) - його імені або найменування, його місцезнаходження або місця проживання, ідентифікаційного коду юридичної особи або реєстраційного номера облікової картки платника податків та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), суми грошових вимог (загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором; опис майна боржника, що належить йому на праві власності, із зазначенням місцезнаходження або місця зберігання майна; 5) копії документів, що підтверджують право власності боржника на майно; перелік майна, що перебуває у заставі (іпотеці) або є обтяженим в інший спосіб, його місцезнаходження, вартість, а також інформація про кожного кредитора, на користь якого вчинено обтяження майна боржника, - ім`я або найменування, місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи або реєстраційний номер облікової картки платника податків та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), сума грошових вимог, підстава виникнення зобов`язань, а також строк їх виконання згідно із законом або договором; відомості про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках; інші документи, що підтверджують наявність підстав, визначених статтею 115 цього Кодексу.

Разом із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржник зобов`язаний подати пропозиції щодо реструктуризації боргів (проект плану реструктуризації боргів).

Під час здійснення провадження у справі про неплатоспроможність фізичних осіб за правилами Книги четвертої КУзПБ судам необхідно враховувати положення пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ.

Так, п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень КУзПБ установлено, що протягом п`яти років з дня введення в дію цього Кодексу заборгованість фізичної особи, що виникла до дня введення в дію цього Кодексу, за кредитом в іноземній валюті, який забезпечений іпотекою квартири або житлового будинку, що є єдиним місцем проживання сім`ї боржника, реструктуризується за процедурою неплатоспроможності фізичної особи згідно з планом реструктуризації або з мировою угодою з урахуванням особливостей, встановлених цим пунктом.

У разі якщо єдиним кредитором у процедурі неплатоспроможності фізичної особи є забезпечений кредитор, а боржник володіє на праві власності одним об`єктом нерухомості (квартирою, житловим будинком), що є єдиним місцем проживання сім`ї боржника і перебуває в іпотеці забезпеченого кредитора, такий боржник має право подати заяву про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність відповідно до статті 116 цього Кодексу, але без визначення особи арбітражного керуючого та без надання доказів авансування винагороди керуючому реструктуризацією, передбачених пунктом 12 частини третьої статті 116 цього Кодексу, до якої додається проект плану реструктуризації, що відповідає умовам реструктуризації, визначеним цим пунктом.

Господарський суд на підготовчому засіданні розглядає план реструктуризації, доданий до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, без застосування статті 126 цього Кодексу та заперечення кредитора. За результатами розгляду на підготовчому засіданні господарський суд постановляє ухвалу про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність з одночасним затвердженням плану реструктуризації, передбаченого цим пунктом, або про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність через невідповідність поданої заяви умовам реструктуризації, визначеним цим пунктом.

Склад і розмір грошових вимог забезпеченого кредитора за зобов`язаннями, які виникли з кредиту в іноземній валюті, який забезпечений іпотекою квартири або житлового будинку, що є єдиним місцем проживання сім`ї боржника, визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи. До розміру вимог такого забезпеченого кредитора не включаються штрафні санкції та пеня.

Визнані господарським судом вимоги забезпеченого кредитора погашаються боржником у розмірі ринкової вартості квартири або житлового будинку, що забезпечує вимоги такого кредитора, яка визначається оцінювачем, визначеним кредитором. Залишок заборгованості такого кредитора підлягає прощенню (списанню) в порядку, визначеному цим пунктом.

У разі якщо загальна площа квартири, обтяженої іпотекою, перевищує 60 квадратних метрів або житлова площа такої квартири перевищує 13,65 квадратного метра на кожного члена сім`ї боржника, або якщо загальна площа будинку, обтяженого іпотекою, перевищує 120 квадратних метрів: на реструктуризоване відповідно до цього пункту зобов`язання боржника встановлюється відсоткова ставка у розмірі українського індексу ставок за дванадцятимісячними депозитами фізичних осіб у гривні, збільшеного на 3 процентні пункти; строк погашення вимог забезпеченого кредитора становить 10 років.

План реструктуризації, що відповідає вимогам цього пункту, вважається підтриманим забезпеченим кредитором у частині вимог такого забезпеченого кредитора за зобов`язаннями, що виникли з кредиту в іноземній валюті, який забезпечений іпотекою квартири або житлового будинку, що є єдиним місцем проживання сім`ї боржника.

Для цілей цього пункту членами сім`ї боржника вважаються батьки, чоловік або дружина, діти боржника, у тому числі усиновлені, які проживають спільно з боржником на дату відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

У п.6.4. постанови Верховного Суду від 10.08.2021 у справі №918/127/20 зазначено, що наведені в пункті 5 Прикінцевих та Перехідних положень КУзПБ особливості застосовуються судом протягом п`яти років з дня введення в дію цього Кодексу, а провадження у справі про відновлення платоспроможності фізичних осіб за цими особливостями здійснюється (з розглядом та визнанням вимог кредиторів, розробленням, затвердженням та виконанням плану реструктуризації боргів боржника - фізичної особи тощо) за таких передумов: - заборгованість фізичної особи виникла до дня введення в дію цього Кодексу; - ця заборгованість фізичної особи виникла за кредитом в іноземній валюті; - такий кредит забезпечений іпотекою квартири або житлового будинку; - предмет іпотеки (квартира або житловий будинок) є єдиним місцем проживання сім`ї боржника.

А тому при розгляді заяв фізичних осіб про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, а також і на будь якій іншій стадії провадження у такій справі, тобто і при здійсненні провадження у цих справах (розгляді та затвердженні плану реструктуризації боргів боржника тощо) суду, що розглядає цю справу, у разі, коли боржник - фізична особа обґрунтовує свої вимоги неможливістю погашення заборгованості за кредитом в іноземній валюті, належить дослідити та оцінити, зокрема ті обставини, чи мають місце (підтверджені належним чином) імперативно визначені законом підстави для застосування до відповідних правовідносин та процедур у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи особливостей, передбачених положеннями пункту 5 Прикінцевих та Перехідних положень КУзПБ.

Так, за твердження ОСОБА_1 вона на праві власності володіє одним об`єктом нерухомості (житловим будинком), що є єдиним місцем проживання сім`ї боржника і перебуває в іпотеці забезпеченого кредитора.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України).

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України).

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом (ч. 2 ст. 182 Цивільного кодексу України).

Відносини у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав (ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження (п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Державній реєстрації прав підлягають: право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про зареєстровані права власності на об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, а також про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна і ціну (вартість) нерухомого майна та речових прав на нього чи розмір плати за користування нерухомим майном за відповідними правочинами, відомості та електронні копії документів, подані у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, та відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав (ч. 1 ст. 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться у цьому реєстрі (частина п`ята статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»).

Враховуючи наведені законодавчі приписи, колегія суддів зазначає, що звертаючись з заявою про неплатоспроможність та надаючи план реструктуризації боргів, ОСОБА_1 повинна була надати докази на підтвердження того, що житловий будинок, який передано в іпотеку АТ КБ «Приватбанк», є єдиним місцем проживання сім`ї боржника.

ОСОБА_1 обмежилась лише посиланням на сам факт того, що житловий будинок в АДРЕСА_1 є єдиним місцем проживання сім`ї боржника, однак, жодних доказів, зокрема Відомостей з Державного реєстру прав, які б достеменно свідчили про відсутність іншого майна у боржника та про те, що житловий будинок, який передано в іпотеку АТ КБ «Приватбанк», є єдиним місцем проживання сім`ї боржника, ОСОБА_1 надано не було та наявні матеріли справи не містять.

Також, за приписами ст. 120 Земельного Кодексу України у разі набуття на підставі вчиненого правочину або у порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці приватної власності, право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від попереднього власника таких об`єктів до набувача таких об`єктів, без зміни її цільового призначення.

Статтею 125 Земельного Кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст. 127 Земельного Кодексу України).

Втім, наявні матеріали справи не містять, а ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження наявності/відсутності права власності на земельну ділянку, на якій розташований належній їй на праві власності житловий будинок.

Згідно з положеннями частини 5 статті 116 КУзПБ декларація про майновий стан подається боржником за три роки (за кожен рік окремо), що передували поданню до суду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Декларація повинна містити інформацію щодо майна, доходів та витрат боржника і членів його сім`ї, що перевищують 30 розмірів мінімальної заробітної плати.

До членів сім`ї боржника належать особи, які перебувають у шлюбі з боржником (у тому числі якщо шлюб розірвано протягом трьох років до дня подання декларації), а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою чи піклуванням боржника, інші особи, які спільно з ним проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких з боржником не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Інститут надання фізичною особою декларації про майновий стан боржника за останні три роки разом із заявою про визнання її неплатоспроможною обумовлений, передусім, необхідністю визначення обсягів майнових активів боржника з метою ефективного здійснення процедури погашення боргів такої особи, зокрема шляхом їх реструктуризації та подальшого задоволення грошових вимог кредиторів.

Саме тому реалізація обов`язку фізичної особи, яка звернулася до компетентного суду за визнанням факту її неплатоспроможності, у тому числі, надавати достовірну інформацію про все наявне майно, зумовлена не тільки формальними вимогами законодавця, а й сутнісним змістом процедур у справах про неплатоспроможність фізичної особи.

Отже, надання декларації про майновий стан є процесуальним обов`язком боржника у провадженнях про неплатоспроможність фізичної особи.

У справах про неплатоспроможність боржників - фізичних осіб поняття "член сім`ї боржника" закріплено в частині п`ятій статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства.

Означені норми самостійно і вичерпно врегульовують зміст поняття "член сім`ї боржника", яке є спеціальним, встановленим саме для цілей визначення змісту правовідносин щодо відновлення платоспроможності фізичної особи. У цьому контексті положення статті 3 Сімейного кодексу України для регулювання відносин у процедурі розгляду справ про неплатоспроможність фізичних осіб не застосовуються.

Тлумачення частини п`ятої статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства, з огляду на мету правового регулювання відносин неплатоспроможності боржників - фізичних осіб, дає підстави для висновку, що до членів сім`ї такого боржника в обов`язковому порядку необхідно віднести його дітей (у тому числі повнолітніх), батьків та осіб, які перебувають під опікою чи піклуванням боржника, незалежно від того, що вони не проживають з ним спільно, не пов`язані спільним побутом і не мають взаємних прав та обов`язків.

Палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 22.09.2021 по справі №910/6639/20 зауважила на необхідності врахування, в порядку частини четвертої статті 236 ГПК України, господарськими судами наведеної правової позиції у вирішенні питання включення відповідної інформації про майно, доходи й витрати членів сім`ї до декларації про майновий стан боржника, яка є невід`ємною складовою при його зверненні до суду зі заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

Так, звертаючись із заявою про неплатоспроможність, ОСОБА_1 у деклараціях про майновий стан зазначила, що до членів її сім`ї належить лише син.

Однак, з наданих боржником документів не вважається за можливе встановлення обставин перебування у шлюбі, наявність спільного майна подружжя, наявність інших осіб, які спільно проживають з боржником, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, осіб, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі з боржником.

Також, у порушення пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ боржником не надано доказів на підтвердження розміру ринкової вартості житлового будинку в селищі Дніпровське, вул. Золотухіна, 53, який забезпечує вимоги АТ КБ «Приватбанк», який встановлений оцінювачем, визначеним кредитором.

Так, за приписами пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ склад і розмір грошових вимог забезпеченого кредитора за зобов`язаннями, які виникли з кредиту в іноземній валюті, який забезпечений іпотекою квартири або житлового будинку, що є єдиним місцем проживання сім`ї боржника, визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи. До розміру вимог такого забезпеченого кредитора не включаються штрафні санкції та пеня. Визнані господарським судом вимоги забезпеченого кредитора погашаються боржником у розмірі ринкової вартості квартири або житлового будинку, що забезпечує вимоги такого кредитора, яка визначається оцінювачем, визначеним кредитором. Залишок заборгованості такого кредитора підлягає прощенню (списанню) в порядку, визначеному цим пунктом.

Отже, боржник у справі про неплатоспроможність погашає борг в національній валюті за курсом Нацбанку на дату відкриття справи і лише в розмірі ринкової вартості житлового будинку, що забезпечує вимоги кредитора, яка пропорційно зменшується на розмір виплаченого боргу до відкриття справи про неплатоспроможність.

Оцінка майна, майнових прав та професійна оціночна діяльність регулюються, зокрема Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Майном, яке може оцінюватися, вважаються об`єкти в матеріальній формі, будівлі та споруди (включаючи їх невід`ємні частини), машини, обладнання, транспортні засоби тощо; паї, цінні папери; нематеріальні активи, в тому числі об`єкти права інтелектуальної власності; цілісні майнові комплекси всіх форм власності.

Незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання.

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» суб`єктами оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі.

Оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін (ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

За приписами ст. 10 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна проводиться на підставі договору між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна.

Договір на проведення оцінки майна укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім. Під час укладання багатостороннього договору крім замовника оцінки стороною договору може виступати особа-платник, якщо оплату послуг суб`єкта оціночної діяльності здійснює інша особа, а не замовник. У цьому випадку на платника як сторону договору поширюються обмеження, зазначені в статті 8 цього Закону (ст. 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Згідно з ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

З огляду на наведені законодавчі приписи, колегія суддів зазначає, що наявні матеріли справи взагалі не містять відомостей, які б свідчили про визначення кредитором оцінювача, укладення з ним договору на проведення оцінки майна боржника, яке перебуває в іпотеці АТ КБ «Приватбанк» та відповідного звіту про оцінку майна боржника, який би містив висновок про вартість такого майна.

Окрім того колегія суддів зазначає, що звертаючись до суду першої інстанції з заявою про неплатоспроможність, ОСОБА_1 зазначила, що єдиним кредитором боржника є АТ КБ «Приватбанк», надавши при цьому укладеним між сторонами кредитний договір, договір іпотеки та рішення суду про стягнення заборгованості за названих кре6дитним договором.

Однак, боржником не надано жодних доказів на підтвердження відсутності заборгованості перед іншими (за наявності) кредиторами, зокрема відомостей з Єдиного реєстру боржників, відомостей з Державної виконавчої служби, тощо, які б достеменно свідчили про відсутність заборгованості перед іншими особами (кредиторами).

Так, за приписами ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Статтею 9 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна. Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відтак, у даному випадку, ініціюючи процедуру реструктуризації боргів на підставі пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ, яка є відмінною від тієї, що передбачена Розділом ІІІ КУзПБ, на переконання колегії суддів, боржник повинен був надати належні та допустимі докази на підставі яких можливо було б достеменно встановити наявність (відсутність) усіх існуючих у боржника зобов`язань перед кредиторами. При цьому, відсутність таких відомостей позбавляє суд можливості встановлення інших кредиторів по справі, які з урахуванням особливостей процедури банкрутства передбаченого пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ можуть бути позбавлені можливості на звернення із кредиторськими вимогами до боржника.

Також, колегія суддів зазначає, що за приписами ст. 116 КУзПБ, боржник звертаючись до суду із заявою про відкриття провадження про неплатоспроможність повинен надати, зокрема відомості про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках.

Як свідчать наявні матеріали справи, ОСОБА_1 звертаючись із відповідною заявою до суду першої інстанції надала лише довідку АТ «УкрСиббанк» від 19.07.2021 в якій повідомлено про те, що ОСОБА_1 30.11.2020 відкрито поточний рахунок в українській гривні. Однак, відомостей щодо наявності (відсутності) грошових коштів на такому рахунку дана довідка не містить.

Не надано боржником й відомостей, з яких можливо було б встановити, що рахунок відкритий у АТ «УкрСиббанк» є єдиним рахунком боржника та інших рахунків в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном боржник не має та на таких рахунках відсутні грошові кошти.

Слід також відзначити, що надаючи до суду першої інстанції план реструктуризації, ОСОБА_1 зазначила, що єдиним засобом для існування боржника є матеріальна допомога сина, річний дохід якого становить близько 6000 дол. США, частину з яких він готовий віддавати на погашення заборгованості перед кредитором.

Дана обставина була враховано й судом першої інстанції під час затвердження плату реструктуризації та визначення щомісячного платежу, який боржник повинен сплачувати на користь кредитора.

Втім, за приписами статті 19-3 Податкового кодексу України державні податкові інспекції, зокрема, формують та ведуть Державний реєстр фізичних осіб - платників податків, Єдиний банк даних про платників податків - юридичних осіб, реєстри, ведення яких покладено законодавством на контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу.

Всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом (п. 63.5. Податкового кодексу України).

Статтею 70.1 Податкового кодексу України визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр).

До Державного реєстру вноситься інформація про осіб, які є: громадянами України; іноземцями та особами без громадянства, які постійно проживають в Україні; іноземцями та особами без громадянства, які не мають постійного місця проживання в Україні, але відповідно до законодавства зобов`язані сплачувати податки в Україні або є засновниками юридичних осіб, створених на території України.

До інформаційної бази Державного реєстру включаються такі дані про фізичних осіб: джерела отримання доходів; об`єкти оподаткування; сума нарахованих та/або отриманих доходів; сума нарахованих та/або сплачених податків; інформація про податкову знижку та податкові пільги платника податків (п.70.3. Податкового кодексу України).

Фізична особа - платник податків незалежно від віку (як резидент, так і нерезидент), для якої раніше не формувалася облікова картка платника податків та яка не включена до Державного реєстру, зобов`язана особисто або через законного представника чи уповноважену особу подати відповідному контролюючому органу облікову картку фізичної особи - платника податків, яка є водночас заявою для реєстрації в Державному реєстрі, та пред`явити документ, що посвідчує особу.

У відповідності до п. 70.9. Податкового кодексу України за зверненням платника податків, його законного представника або уповноваженої особи контролюючий орган видає документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі, крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що Державна фіскальна служба України формує й веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків. До інформаційної бази Державного реєстру включаються такі дані про фізичних осіб: джерела отримання доходів, об`єкти оподаткування, сума нарахованих та/або отриманих доходів, сума нарахованих та/або сплачених податків, інформація про податкову знижку й податкові пільги платника податків.

Для отримання відомостей про себе з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, фізична особа звертається особисто або через уповноважену особу до територіального органу ДФС за місцем свого проживання або за місцем отримання доходів, або за місцезнаходженням іншого об`єкта оподаткування. Для цього необхідно подати документ, що посвідчує особу та заяву встановленого зразка.

Однак, ОСОБА_1 не надано відповідної довідки про доходи від контролюючого органу, яка б підтверджувала відсутність у боржника доходів за рахунок яких можливо було б здійснювати погашення наявної заборгованості перед кредитором.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції вищенаведеного не врахував та, на переконання колегії суддів, дійшов невірного висновку щодо наявності підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що поданий боржником та затверджений судом першої інстанції план реструктуризації не відповідає наведеним пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ, що в свою чергу, зумовлює прийняття рішення про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність через невідповідність поданої заяви умовам реструктуризації, визначеним цим пунктом.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

По справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Херсонської області від 24.09.2021 по справі №923/984/21 скасувати.

Відмовити у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 21.12.2021.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Лавриненко Л.В.

Суддя Мишкіна М.А.