ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2021 Справа № 914/2214/21

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М. розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатське»

про стягнення 82566,28 грн.

за участю представників:

від позивача Карвака О.Р.

від відповідача Чернявська В.М.

Суть спору: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях звернулось із позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатське» про стягнення 82566,28 грн. амортизаційних відрахувань.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та відображено у протоколах судового засідання.

Представник позивача в судовому засіданні 09.12.2021р. позовні вимоги підтримав повністю, позов просив задовольнити з підстав, що наведені у позовній заяві та у відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні 09.12.2021р. проти позову заперечив, у задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав, що наведені у відзиві на позовну заяву та у поясненнях щодо відповіді на відзив.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи та заперечення представників сторін, суд встановив таке.

22.11.2017р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Прикарпатське» (орендар) укладено договір оренди нерухомого державного майна №152.

Слід зазначити, що 06.03.2019р. Фонд державного майна України наказом №232 «Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України» утворив Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях.

Згідно із пунктом 2 даного наказу, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях є правонаступником майна, прав та обов`язків Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області.

Відповідно до наказу Фонду державного майна України №459 від 15.05.2019р., днем початку роботи Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях визначено 15.05.2019р.

Згідно відомостей, що містяться в Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, 15.05.2019р. зареєстровано юридичну особу орган державної влади: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (Україна, 79007, Львівська область, місто Львів, вулиця Січових Стрільців , будинок 3, ідентифікаційний код 42899921).

Відповідно до пункту 1.1. укладеного між сторонами договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно нежитлову будівлю "А1-1" приміщення №1, №2 загальною площею 874,5 кв.м (№1 - пл.450,8 кв.м та №2 - пл.423,7 кв.м), які знаходяться за адресою: м.Львів, вул.Збоїща, 15, (далі майно) (реєстровий номер 02403452.1.АААДДЛ545), що перебуває на балансі Державного підприємства "Проектно-конструкторське технологічне бюро" (далі балансоутримувач).

Згідно з пунктом 1.2. договору, майно передається в оренду з метою провадження виробничої діяльності юридичною особою, що є суб`єктом малого підприємництва безпосередньо на орендованих площах (виробництво паперової продукції) (інше використання).

Пунктом 1.3. договору передбачено, що стан майна на момент укладення договору визначається в акті приймання-передавання за узгодженим висновком балансоутримувача і орендаря.

Відповідно до пунктів 4.1., 4.2. та 4.3. договору, передбачені законодавством амортизаційні відрахування на орендоване майно нараховуються його орендарем і використовуються на повне відновлення орендованих основних фондів. Поліпшення орендованого майна, здійснені за рахунок амортизаційних відрахувань є власністю держави. Відновлення орендованого майна здійснюється орендарем відповідно до пунктів 5.4., 5.7., 6.2. нього договору.

Згідно із пунктом 5.4. договору, орендар зобов`язується забезпечувати збереження орендованого майна, запобігати його пошкодженню і псуванню, тримати майно в порядку, передбаченому санітарними нормами та правилами пожежної безпеки, підтримувати орендоване манно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, здійснювати заходи протипожежної безпеки.

Пунктом 5.5. договору передбачено, що орендар зобов`язується забезпечити орендодавцю і балансоутримувачу доступ на об`єкт оренди з метою контролю за його використанням та виконанням умов договору. При проведенні представниками регіонального відділення перевірки виконання орендарем істотних умов договору оренди не пізніше ніж у п`ятиденний термін надавати відповідні підтверджуючі документ, письмові пояснення щодо виконання умов договору оренди.

Відповідно до пункту 5.7. договору, орендар зобов`язується своєчасно здійснювати за власний рахунок капітальний, поточний та інші види ремонтів орендованого майна. Ця умова договору не розглядається як дозвіл на здійснення поліпшень орендованого майна і не тягне за собою зобов`язання орендодавця щодо компенсації вартості поліпшень.

Згідно із пунктом 5.9. договору, орендар зобов`язується у разі припинення або розірвання договору повернути балансоутримувачу орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати балансоутримувачу збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.

Відповідно до пункту 6.2. договору, орендар має право за згодою орендодавця проводити зміну, реконструкцію, розширення, технічне переозброєння орендованого майна, що зумовлює підвищення його якості.

Пунктами 8.1., 8.2. та 8.3. договору передбачено, що орендодавець та балансоутримувач мають право:

- контролювати з можливим залученням балансоутримувача виконання умов договору та використання майна, переданого в оренду за договором, і у разі необхідності спільно з балансоутримувачем вживати відповідних заходів реагування;

- виступати з ініціативою щодо внесення змін до цього договору або його розірвання у разі погіршення стану орендованого майна внаслідок невиконання або неналежного невиконання умов цього договору;

- здійснювати плановий та позаплановий контроль за виконанням орендарем умов договору оренди у формі перевірок зі складанням відповідних довідок або актів. При здійсненні контролю та проведенні перевірок виконанням орендарем умов договору оренди у разі потреби вимагати письмові пояснення відповідальних осіб та надання необхідних копій документів.

Відповідно до пункту 10.8. договору, у разі припинення або розірвання договору, поліпшення орендованого майна здійснені орендарем за рахунок власних коштів, які можна відокремити від орендованою майна не задаючи йому шкоди, є власністю орендаря, а невід`ємне поліпшення власністю держави і компенсації не підлягає.

Згідно із пунктом 10.10. договору, майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання орендарем та балансоутримувачем акту приймання-передавання, один примірник якого протягом трьох днів орендарем скеровується орендодавцю. Обов`язок щодо складання акту приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря.

На виконання умов договору, 20.11.2020р. між ТзОВ «Прикарпатське» (орендар) та Державним підприємством «Проектно-конструкторське технологічне бюро» (балансоутримувач) підписано акт прийому-передачі згідно договору №152 від 22.11.2017р. про те, що орендар повернув, а балансоутримувач прийняв нерухоме майно нежитлову будівлю "А1-1" приміщення №1, №2 загальною площею 874,5 кв.м (№1 - пл.450,8 кв.м та №2 - пл.423,7 кв.м), які знаходяться за адресою: м.Львів, вул.Збоїща, 15, (далі майно) (реєстровий номер 02403452.1.АААДДЛ545).

Відповідно до листа ТзОВ «Прикарпатське» від 19.07.2018р. №18 сума амортизаційних відрахувань становить: грудень 2017р. 2428,42 грн., січень 2428,42 грн., лютий 2428,42 грн., березень 2428,42 грн., квітень 2428,42 грн., травень 2428,42 грн., червень 2428,42 грн. Загальна сума 16998,94 грн.

Відповідно до листа ТзОВ «Прикарпатське» від 22.10.2018р. №119 сума амортизаційних відрахувань становить: липень 2428,42 грн., серпень 2428,42 грн., вересень 2428,42 грн. Загальна сума 7285,26 грн.

Відповідно до листа ТзОВ «Прикарпатське» від 23.01.2019р. №137 сума амортизаційних відрахувань за IV квартал 2018р. становить: жовтень 2428,42 грн., листопад 2428,42 грн., грудень 2428,42 грн. Загальна сума 7285,26 грн.

Відповідно до листа ТзОВ «Прикарпатське» від 24.04.2019р. №153 сума амортизаційних відрахувань за I квартал 2019р. становить: січень 2428,42 грн., лютий 2428,42 грн., березень 2428,42 грн. Загальна сума 7285,26 грн.

Відповідно до листа ТзОВ «Прикарпатське» від 11.07.2019р. №155 сума амортизаційних відрахувань за II квартал 2019р. становить: квітень 2428,42 грн., травень 2428,42 грн., червень 2428,42 грн. Загальна сума 7285,26 грн.

Відповідно до листа ТзОВ «Прикарпатське» від 18.10.2019р. №159 сума амортизаційних відрахувань за III квартал 2019р. становить: липень 2428,42 грн., серпень 2428,42 грн., вересень 2428,42 грн. Загальна сума 7285,26 грн.

Відповідно до листа ТзОВ «Прикарпатське» від 11.01.2020р. №3 сума амортизаційних відрахувань за IV квартал 2019р. становить: жовтень 2428,42 грн., листопад 2428,42 грн., грудень 2428,42 грн. Загальна сума 7285,26 грн.

Відповідно до листа ТзОВ «Прикарпатське» від 07.04.2020р. №10 сума амортизаційних відрахувань за I квартал 2020р. становить: січень 2428,42 грн., лютий 2428,42 грн., березень 2428,42 грн. Загальна сума 7285,26 грн.

Відповідно до листа ТзОВ «Прикарпатське» від 14.07.2020р. №14 сума амортизаційних відрахувань за II квартал 2020р. становить: квітень 2428,42 грн., травень 2428,42 грн., червень 2428,42 грн. Загальна сума 7285,26 грн.

Відповідно до листа ТзОВ «Прикарпатське» від 19.10.2020р. №20 сума амортизаційних відрахувань за III квартал 2020р. становить: липень 2428,42 грн., серпень 2428,42 грн., вересень 2428,42 грн. Загальна сума 7285,26 грн.

Як зазначає позивач у позовній заяві, нараховані амортизаційні відрахування на загальну суму 82566,28 грн. згідно із вищезазначеними листами ТзОВ «Прикарпатське» залишились невикористаними.

Враховуючи наведене, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача 82566,28 грн. амортизаційних відрахувань.

Відповідач проти позову заперечив, подавши відзив на позовну заяву, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Прикарпатське» не погоджуються з позовними вимогами, вважає їх необгрунтованими та безпідставними.

Посилаючись на Закон України №2269-ХIІ від 10.04.1992р. «Про оренду державного та комунального майна» (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), амортизаційні відрахування на орендовані цілісні майнові комплекси підприємств, їх структурні підрозділи, будівлі та споруди нараховує та залишає у своєму розпорядженні орендар, а амортизаційні відрахування на орендовані приміщення, частини будівель і споруд та інше окреме індивідуально визначене майно нараховує та залишає у своєму розпорядженні підприємство, на балансі якого знаходиться це майно.

При цьому, як вказано у відзиві на позовну заяву, позивачем було надано в оренду нерухоме майно, яке не належить до цілісного майнового комплексу, а є нежитловою будівлею, у зв`язку з чим, на думку відповідача, амортизаційні відрахування нараховуються балансоутримувачем та власником приміщення.

Разом з тим, як зазначає відповідач, зміст правочину не може суперечити цьому Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а надання орендарем листів про амортизаційні відрахування не свідчить про підтвердження ним наявності заборгованості за договором оренди, оскільки доводить лише наявність сум нарахування амортизаційних відрахувань за певний період.

Також, як вказано у відзиві на позовну заяву, амортизаційні відрахування на орендоване майно не передбачають будь-яких грошових сплат, а відображають в бухгалтерському обліку розподіл вартості необоротного активу та спрямовуються на відновлення орендованих основних фондів, і при цьому ні законодавством, ні договором не встановлено жодних зобов`язань щодо повернення чи сплати відповідачем амортизаційних відрахувань, що на його думку свідчить про відсутність грошового зобов`язання перед позивачем на суму 82566,28 грн., у зв`язку з чим за твердженням ТзОВ «Прикарпатське» у задоволенні позову слід відмовити.

Крім того, як вказано у заяві про застосування строків позовної давності, вимоги про стягнення амортизаційних відрахувань за період з 01.12.2017р. по 01.08.2018р. заявлені позивачем поза межами строку позовної давності, встановленого статтею 257 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим відповідач просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи та заперечення представників сторін, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно з статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно із частиною 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що об?єктами оренди є нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення, а також їх окремі частини), інше окреме індивідуально визначене майно.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» оренда речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов?язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності із статтею 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом, 22.11.2017р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Прикарпатське» (орендар) укладено договір оренди нерухомого державного майна №152.

Факт повернення державного майна від орендаря до балансоутримувача підтверджується актом прийому-передачі від 20.11.2020р., що підписаний між ТзОВ «Прикарпатське» (орендар) та ТзОВ «Проектно-конструкторське технологічне бюро» (балансоутримувач).

Як також встановлено судом, загальна сума амортизаційних відрахувань відповідно до листів ТзОВ «Прикарпатське» становить 82566,28 грн.

Пунктом 3 статті 23 Закону України №2269-ХIІ від 10.04.1992р. "Про оренду державного та комунального майна" визначені умови щодо порядку використання амортизаційних відрахувань та відновлення орендованого майна, зокрема, зазначено, що амортизаційні відрахування використовуються на відновлення орендованих основних фондів; орендар має право за погодженням з орендодавцем, якщо інше не передбачено договором оренди, за рахунок власних коштів здійснювати реконструкцію, технічне переоснащення, поліпшення орендованого майна.

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону №2269-ХIІ від 10.04.1992р., орендоване майно (крім таких видів нерухомого майна, як приміщення, частини будівель, споруд, а також іншого окремого індивідуально визначеного майна) включається до балансу орендаря із зазначенням, що це майно є орендованим. Орендовані приміщення, частини будівель, споруд та інше окреме індивідуально визначене майно залишаються на балансі підприємства чи господарського товариства, створеного у процесі приватизації (корпоратизації), із зазначенням, що це майно передано в оренду, та зараховується на позабалансовий рахунок орендаря із зазначенням, що це майно є орендованим.

Згідно із статтею 10 Закону №2269-ХIІ від 10.04.1992р. та статті 284 Господарського кодексу України, істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов`язань; відповідальність сторін; страхування взятого в оренду майна.

Частиною 2 статті 26 та частиною 1 статті 27 Закону №2269-ХIІ від 10.04.1992р. передбачено, що договір оренди припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. У разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Якщо орендар допустив погіршення стану орендованого майна або його загибель, він повинен відшкодувати орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або загибель майна сталися не з його вини.

Відповідно до статті 29 Закону №2269-ХIІ від 10.04.1992р., за невиконання зобов`язань за договором оренди, в тому числі за зміну або розірвання договору в односторонньому порядку, сторони несуть відповідальність, встановлену законодавчими актами України та договором.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції чинній на дату повернення майна з оренди), договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його укладено.

Частиною 1 статті 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції чинній на дату повернення майна з оренди) визначено, що у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Як встановлено судом, відповідно до пунктів 4.1., 4.2. та 4.3. договору, передбачені законодавством амортизаційні відрахування на орендоване майно нараховуються його орендарем і використовуються на повне відновлення орендованих основних фондів. Поліпшення орендованого майна, здійснені за рахунок амортизаційних відрахувань є власністю держави. Відновлення орендованого майна здійснюється орендарем відповідно до пунктів 5.4., 5.7., 6.2. цього договору.

Отже, враховуючи наведене, ні законодавством, ні укладеним між сторонами договором не встановлено жодних зобов`язань щодо сплати орендарем залишку амортизаційного фонду у вигляді грошових коштів.

Відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року за №92, "амортизація" це систематичний розподіл вартості, яка амортизується, необоротних активів протягом строку їх корисного використання (експлуатації).

Статтею 14.1.3. Податкового кодексу України визначено, що амортизація це систематичний розподіл вартості основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів, що амортизується, протягом строку їх корисного використання (експлуатації).

Таким чином, амортизаційні відрахування не передбачають будь-яких грошових сплат, а відображають в бухгалтерському обліку розподіл вартості необоротного активу, зокрема, нерухомого майна з врахуванням встановлених законодавством норм зносу в процесі експлуатації та залишкової вартості (постанови Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.11.2018р. у справі №921/2/18, від 23.11.2018р. у справі № 908/3510/16).

Разом з тим слід зазначити, що відповідно до підписаного між орендарем та балансоутримувачем акту приймання-передачі від 20.11.2020р., яким державне майно було повернуто від орендаря до балансоутримувача, претензій щодо стану поверненого майна зі сторони балансоутримувача немає.

Таким чином, позовна вимога Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатське» 82566,28 грн. амортизаційних відрахувань є безпідставною.

Слід також зазначити, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Право на справедливий суд) хоч і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року)» (Постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі № 465/3586/17, від 08.10.2020 у справі № 712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18).

Отже, враховуючи наведені норми законодавства та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку безпідставністю позовних вимог.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку витрати по сплаті судового збору покласти на позивача, оскільки у задоволенні позову слід відмовити.

Крім того, слід зазначити, що представник відповідача до закінчення судових дебатів зробив заяву про вирішення питання щодо судових витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення.

Так, відповідно до статті 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно із пунктом 5 частини 6 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат.

Керуючись статтями 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 126, 129, 221, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу на 21.12.2021р. на 14:15 год.

3. Встановити відповідачу строк до 15.12.2021р. для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку у відповідності до Глави 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 20.12.2021р.

Суддя Петрашко М.М.