ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

про відмову в забезпечення позову

20 грудня 2021 року Справа № 915/1790/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Адаховської В.С.,

розглянувши матеріали заяви Фізичної особи-підприємця Малигіної Людмили Миколаївни про забезпечення позову у справі

за позовом: Фізичної особи-підприємця Малигіної Людмили Миколаївни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до відповідача: Миколаївської міської ради (54027, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20; ідентифікаційний код 26565573; )

про: про визнання додаткової угоди укладеною

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець Малигіна Людмила Миколаївна (далі ФОП Малигіна Л.М.) звернулася до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Миколаївської міської ради про визнання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 22.02.2010, який зареєстровано у Миколаївській міській раді 04.03.2010 № 7399 та у Миколаївській регіональній філії ДП Центр ДЗК 04.03.2010 за № 35, укладеною в редакції позивача.

Позов мотивовано тим, що відповідачем не розглянуто заяву позивача про поновлення договору оренди; позивач продовжує користуватися орендованою земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди та сплачувати орендну плату за відсутності заперечень Миколаївської міської ради.

Ухвалою суду від 10.12.2021 вказану позовну заяву залишено без руху. Встановлено заявнику строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

17.12.2021 позивачем подано заяву б/н від 17.12.2021 (вх. № 19064/21) про забезпечення позову, якою позивач просить суд вжити заходів до забезпечення позову, заборонивши Миколаївській міській раді, її виконавчим органам та посадовим особам, вчиняти дії спрямовані на демонтаж торговельного павільйону, який належить позивачу, розташованого на земельній ділянці площею 67 кв.м поблизу житлового будинку № 15 по просп. Корабелів в м. Миколаєві (кадастровий номер :07:020:0021).

Заяву мотивовано тим, що на підставі п. 1 p. 2 рішення Миколаївської міської ради (далі відповідач) від 28.04.2009 № 34/40 ФОП Малигіній Л.М. (далі позивач) було передано на 5 років в оренду земельну ділянку загальною площею 67 кв.м, для обслуговування торговельного павільйону поблизу житлового будинку № 15 по пр. Корабелів. На підставі цього рішення укладено договір оренди землі від 22.02.2010, який зареєстровано у Миколаївській міській раді 04.03.2010 за № 7399 та у Миколаївській регіональній філії ДП Центр ДЗК 04.03.2010 за №35 (далі Договір оренди). Відповідно до п. 3.1 Договору оренди Договір діє протягом 5 років з дати його державної реєстрації, тобто до 04.03.2015. Позивач 19.07.2017 подав до Миколаївської міської ради через Центр надання адміністративних послуг міської ради заяву про поновлення договору оренди землі від 04.03.2010 №7399. Однак, до цього часу відповіді щодо результатів розгляду звернення позивача від 19.07.2017 про поновлення договору оренди землі від 04.03.2010 №7399, не отримано, рішення відповідача про поновлення або відмову у поновлені договору оренди не прийнято, додаткова угода уповноваженою особою не підписана. Орендар продовжує користуватися орендованою земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди землі від 04.03.2010№ 7399, та виконувати умови цього договору, у тому числі щодо орендної плати. Оскільки Миколаївська міська рада протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди від 04.03.2010 №7399 не направила позивачу лист-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, а позивач продовжує користуватися орендованою земельною ділянкою та виконувати інші умови договору, цей договір оренди землі вважається поновленим.

Крім того, позивач зазначає, що відповідно до акту № 17 обстеження зайнятих земельних ділянок комісією з питань упорядкування розміщення об`єктів торгівлі та сфери послуг на території м. Миколаєва від 20.09.2021 комісія вирішила, зокрема, адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради та департаменту внутрішнього фінансового контролю, нагляду та протидії корупції Миколаївської міської ради вжити відповідних заходи щодо демонтажу зазначеної споруди та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, а також в подальшому здійснювати контроль з метою недопущення безпідставного зайняття звільненої земельної ділянки.

За таких обставин, позивач вважає, що акт № 17 від 20.09.2021 є розпорядчим документом, який зобов`язує виконавчі органи міської ради здійснити дії щодо демонтажу споруди, яка належить позивачу та розташована на спірній земельній ділянці.

Позивач вважає, що оскільки виконавчі органи Миколаївської міської ради можуть доручити звільнити спірну земельну ділянку не тільки адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради та департаменту, але і будь-якому виконавчому органу міської ради, комунальному підприємству або суб`єкту господарювання, з яким укладено договір про надання такого роду послуг, доцільним є вжиття заходів забезпечення позову про заборону Миколаївській міській раді, її виконавчім органам та будь-яким іншим особам вчиняти дії спрямовані на демонтаж або вчиняти дії, які створюють перепони у використанні торговельного павільйону, який належить ФОП Малигіній Л.М., розташованого на земельній ділянці площею 67 кв.м поблизу житлового будинку №15 по просп. Корабелів в м. Миколаєві (кадастровий номер :07:020:0021).

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд приходить до наступного.

За правилами ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до приписів ч. 1, 4 ст. 139 ГПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 2, 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується:

- забороною відповідачу вчиняти певні дії;

- забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

За правилами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, виходячи з вимог п. 3 ч. 1 ст. 139 ГПК України, повинна обґрунтувати причини звернення із відповідною заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є доведення підстав та подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів сторонніх осіб.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення особою дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення особи від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При цьому, адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Суд наголошує, що заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 20.08.2018 у справі № 917/1390/17.

Предметом позову в даній справі є визнання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 22.02.2010, який зареєстровано у Миколаївській міській раді 04.03.2010 №7399 та у Миколаївській регіональній філії ДП Центр ДЗК 04.03.2010 за №35, укладеною в редакції позивача.

Заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Миколаївській міській раді, її виконавчим органам та посадовим особам, вчиняти дії спрямовані на демонтаж торговельного павільйону, який належить позивачу, розташованого на земельній ділянці площею 67 кв.м поблизу житлового будинку № 15 по просп. Корабелів в м. Миколаєві (кадастровий номер :07:020:0021).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що обраний заявником спосіб забезпечення не відповідає меті поданого позову, оскільки демонтаж тимчасової споруди не може вплинути на можливість виконання судового рішення за результатами вирішення спору у спірних правовідносинах, які стосуються визнання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі укладеною в редакції позивача.

Отже, підстави для задоволення заяви позивача про забезпечення позову відсутні.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 86, 140, 233-235, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Малигіної Людмили Миколаївни б/н від 17.12.2021 (вх. № 19064/21) про забезпечення позову у справі № 915/1790/21 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку та у строки, визначені статтями 255, 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.С. Адаховська