УХВАЛА

21 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 908/161/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бенедисюка І.М. (головуючий), Колос І.Б., Малашенкової Т.М.

розглянувши матеріали касаційної скарги фізичної особи-підприємця Райського Ігоря Васильовича

на рішення господарського суду Запорізької області від 19.05.2021 та

постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20.10.2021,

за позовом громадської спілки "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав"

до фізичної особи-підприємця Райського Ігоря Васильовича

про укладення договору,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Райський Ігор Васильович (далі - ФОП Райський І.В. відповідач, скаржник) звернувся 13.12.2021 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить: скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 19.05.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20.10.2021 (повний текст постанови виготовлено 26.10.2021) у справі № 908/161/21; ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю. Крім того, скаржник просить поновити пропущений строк на касаційне оскарження та визнати причину його пропуску поважною.

Касаційна скарга ФОП Райського І.В. не відповідає вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Предметом касаційного оскарження є рішення місцевого суду від 19.05.2021 та постанова апеляційного господарського суду від 20.10.2021. Отже, скаржником оскаржується рішення суду, передбачені пунктом 1 частини першої статті 287 ГПК України.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Так, поряд із обґрунтуванням норм права, застосованих судом апеляційної інстанції неправильно або з порушенням, на його думку, скаржник має одночасно викласти підстави для такого оскарження (разом чи окремо), визначених частиною другою статті 287 ГПК України: 1) послатися на висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (із зазначенням в чому саме полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах) (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України); 2) описавши спірні правовідносини, належно обґрунтувати мотиви (з чітким посиланням на норму права: абзац, пункт, частину статті) необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України); 3) пославшись на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах та конкретизувавши зміст правовідносин, скаржник має послатися на відповідну норму права, яка не містить такого висновку та обґрунтувати необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України); 4) посилаючись, як на підставу для оскарження судового рішення, на частини першу, третю статті 310 ГПК України, на скаржника покладається обов`язок обґрунтувати мотиви взаємозв`язку між ухваленням незаконного судового рішення та підставою для його касаційного оскарження, передбаченою статтею 287 цього Кодексу з урахуванням частини першої, третьої статті 310 ГПК України. При цьому на підтвердження зазначених у касаційній скарзі підстав для скасування судових рішень і направленням справи на новий розгляд за пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України позивач має довести обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 (за сукупністю) частини другої статті 287 ГПК України (пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України).

Перевіркою щодо форми та змісту касаційної скарги на відповідність вимогам пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України встановлено, що доводи касаційної скарги зводяться до цитування: окремих положень Законів України: "Про авторське право і суміжні права", "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав", рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення "Про затвердження Положення про порядок видачі ліцензії провайдера програмної послуги" від 28.12.2011 № 2979, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та ГПК України. Фактично відповідач веде до власного викладення обставин справи та до переоцінки доказів, що вже здійснено судом апеляційної інстанції та з огляду на статус Верховного Суду й повноваження не є підставою для відкриття касаційного провадження. Скаржником не наводиться детального опису правовідносин у контексті обґрунтування мотивів та підстав звернення з касаційною скаргою з чітким посиланням на норму права - відповідний пункт частини другої статті 287 ГПК України.

Крім того, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. За приписами частини п`ятої цієї статті, якщо касаційна скарга подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення від сплати судового збору.

За приписами підпункту 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) ставку судового збору за подання касаційної скарги на рішення господарського суду встановлено в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, що діяла на час подання (2021 рік) даної позовної заяви) ставку судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру встановлено у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" у 2021 році з 1 січня встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб 2 270 грн.

З матеріалів касаційної скарги вбачається, що 2021 році у справі № 908/161/21 подано позов про визнання укладеним з 10.04.2020 договору № 18-27/10/20 "Про надання дозволу на кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і суміжних прав, крім прав організацій мовлення на програми організацій мовлення" (далі - договір № 18-27/10/20), в редакції запропонованій позивачем.

Рішенням місцевого суду від 19.05.2021 позов задоволено повністю.

За результатом апеляційного розгляду, постановою апеляційного господарського суду від 20.10.2021, рішення місцевого суду змінено, шляхом викладення пунктів 3.1.2, 5.1, 5.2 договору №18-27/10/20 та додатку №3 до нього, запропонованого позивачем в іншій редакції.

Скаржник оскаржує судові акти повністю. Отже, предметом касаційного розгляду є одна немайнова вимога.

З урахуванням викладеного та беручи до уваги немайновий характер спору, при поданні касаційної скарги, має бути сплачений судовий збір у розмірі 4 540 грн (2 270 грн (за 1 немайнову вимогу) х 200 % ).

Всупереч зазначеним вимогам до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

При цьому Касаційний господарський суд звертає увагу скаржника, що додана до касаційної скарги копія посвідчення учасника бойових дій від 23.03.1998 АБ № 595205 не є документом, який підтверджує підставу звільнення від сплати судового збору, передбачену пунктом 13 частини другої статті 3 Закону України "Про судовий збір", оскільки спір у справі №908/161/21 не пов`язаний з порушенням прав Райського І.В. як учасника бойових дій, а вимоги, що становлять предмет позову стосуються діяльності останнього як фізичної особи підприємця.

Вказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 09.10.2019 у справі № 9901/311/19.

Враховуючи викладене, ФОП Райському І. В. необхідно усунути недоліки касаційної скарги та надати суду документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі, а саме: у сумі 4 540 грн, за реквізитами рахунку для зарахування до державного бюджету судового збору за розгляд справ Верховним Судом:

- Отримувач коштів: ГУК у Печер. р-ні/Печерск. р-н/22030102;

- Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783;

- Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

- Номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA0026007;

- Код класифікації доходів бюджету: 22030102;

- Найменування податку, збору, платежу: "Судовий збір (Верховний Суд, 055)".

Крім того, у своїй касаційній скарзі відповідач просить поновити пропущений строк на касаційне оскарження та визнати причину його пропуску поважною, обґрунтовуючи своє клопотання отриманням повного тексту спірної постанови лише 24.11.2021.

Відповідно до частин першої та другої статті 288 ГПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення; учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Суд касаційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість зазначеного клопотання, оскільки скаржником не надано належних доказів отримання повного тексту спірної постанови саме 24.11.2021 (в тому числі, але не виключно, Print Scrin електронного листа про направлення повного тексту оскаржуваної постанови), як і доказів звернення з відповідною заявою до суду апеляційної інстанції про видачу копії постанови й, відповідно, належних доказів поважності пропуску строку на касаційне звернення.

Враховуючи, що касаційна скарга ФОП Райським І.В. подана після закінчення строків, установлених статтею 288 ГПК України, а підстави, щодо поновлення строку на касаційне оскарження визнані неповажними, суд касаційної інстанції в порядку частини третьої статті 292 ГПК України залишає вказану касаційну скаргу на оскаржувані судові акти зі справи № 908/161/21 без руху.

При цьому колегія суддів зазначає, що відповідач протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку та надати докази на підтвердження своїх доводів щодо поновлення строку на оскарження або навести інші підстави для поновлення строку.

Верховний Суд також вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що неусунення названих недоліків протягом установленого строку матиме наслідком відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 293 ГПК України.

Керуючись статтями 174, 234, 290, 292 ГПК України, Касаційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Райського Ігоря Васильовича на рішення господарського суду Запорізької області від 19.05.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20.10.2021 зі справи № 908/161/21 залишити без руху.

2. Надати фізичній особі-підприємцю Райському Ігорю Васильовичу строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення цієї ухвали. Документи про усунення недоліків направляти до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка,6.

3. Роз`яснити фізичній особі-підприємцю Райському Ігорю Васильовичу, що в разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали, Судом буде відмовлено у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Колос

Суддя Т. Малашенкова