РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.12.2021Справа № 910/15711/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Анеда" (93400, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, пр-т. Радянський, буд. 54 "Б"; ідентифікаційний код 36221736)

до Публічного акціонерного товариства "Чернігівський молокозавод" (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд. 10; ідентифікаційний код 00447971)

про стягнення 93 000, 00 грн,

без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Анеда" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівський молокозавод", в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором поставки товару № 17/05/16 від 17.05.2016 в розмірі 93 000, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

У запропонований в ухвалі від 01.10.2021 п`ятнадцятиденний строк відзиву від відповідача до суду не надійшло.

Місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (стаття 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань").

Приписами ст. 10 зазначеного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням Публічного акціонерного товариства "Чернігівський молокозавод" є: 01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд. 10.

Суд зазначає, що ухвала суду від 01.10.2021 направлялася на адресу відповідача поштовим повідомленням № 411, однак, конверт з вказаною ухвалою повернувся на адресу суду із зазначенням причин "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Приписами ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідач повідомлявся про відкриття та розгляд справи № 910/15711/21 за правилами спрощеного позовного провадження належним чином та враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

17.05.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Анеда" (далі - постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Чернігівський молокозавод" (далі - покупець) був укладений договір поставки товару № 17/05/16 за умовами якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити продукцію в асортименті (далі по тексту - товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар відповідно до умов даного договору.

За умовами п. 1.3. та 1.4. договору поставка товару здійснюється партіями згідно письмової заявки покупця, в якій вказується найменування, асортимент, кількість товару, і відображаються постачальником в рахунку і товарній накладній, які є невід`ємною частиною договору поставки товару. Виставлений рахунок-фактура до оплати є підтвердженням зі сторони постачальника прийняття заявки покупця до виконання.

Відповідно до п. 4.1. та 4.2. договору ціна за одиницю товару вказана у специфікації, яка є невід`ємною частиною договору. Сума договору ґрунтується на загальній сумі всіх товарів, поставлених за весь період дії договору.

Додатковою угодою № 1 від 30.12.2016 строк дії договору поставки товару було продовжено - до 31 грудня 2020 року, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань за договором поставки товару № 17/05/16 від 17.05.2016.

Як зазначає позивач за період співпраці з відповідачем з травня 2016 по серпень 2019, на виконання умов договору № 17/05/16 від 17.05.2016 ТОВ "Анеда" було здійснено поставку продукції ПАТ "Чернігівський молокозавод" на загальну суму 1 735 254, 39 грн. У свою чергу, відповідачем було здійснено оплату поставленої продукцію не в повному обсязі.

Позивач відзначає, що на виконання умов договору, а саме, його п. 9.5. та згідно ч. 2 ст. 222 ГК України, 25.08.2020 ним було направлено на адресу відповідача претензію № 1 з пропозицією про сплату заборгованості у розмірі 104 000, 00 грн.

Після отримання першої претензії ПАТ "Чернігівський молокозавод" було здійснено часткову оплату боргу за договором поставки, згідно наступних платіжних доручень: № 4205 від 02.11.2020 на суму 2 000, 00 грн, № 4631 від 27.11.2020 на суму 1 000, 00 грн, № 542 від 15.02.2021 на суму 1 000, 00 грн, № 569 від 16.02.2021 на суму 1 000, 00 грн, № 588 від 17.02.2021 на суму 1 000, 00 грн, № 670 від 24.02.2021 на суму 1 000, 00 грн, № 720 від 01.03.2021 на суму 1 000, 00 грн, № 1030 від 24.03.2021 на суму 1 000, 00 грн, № 1524 від 27.04.2021 на суму 1 000, 00 грн, № 1940 від 31.05.2021 на суму 1 000, 00 грн.

25.07.2021 позивачем знову було направлено на адресу відповідача претензію № 2 про сплату заборгованості в розмірі 93 000, 00 грн.

Водночас, дану претензію відповідачем було проігноровано, та відповідно заборгованість в розмірі 93 000, 00 грн не погашено.

В обґрунтування необхідності звернення до суду з даним позовом, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем обумовлених договірних зобов`язань та не здійснення оплати поставленого товару в повному обсязі, у зв`язку з чим, в останнього й утворилася заборгованість в розмірі 93 000, 00 грн.

Так, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України вказано, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 17/05/16 від 17.05.2016, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Відповідно до п. 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Судом встановлено, що на виконання обумовлених сторонами договірних зобов`язань позивачем було здійснено поставку товару на загальну суму 1 735 254, 39 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи специфікаціями, рахунками-фактури та видатковими накладними. Вказані документи підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені відтисками печаток товариств.

Претензії щодо комплектності, якості чи кількості товару, дефектні акти (акти про приховані недоліки) в матеріалах справи не міститься, відтак, товар є прийнятим покупцем та підлягає оплаті.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 4.3. договору покупець оплачує поставлений товар на підставі рахунку шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

У свою чергу, в наявних в матеріалах справи специфікаціях сторонами обумовлено та погоджено такі умови оплати товару - 100% передоплати згідно рахунків.

Як зазначає позивач, на початку співпраці так і було, поставка продукції здійснювалась за 100% попередньою оплатою, втім, згодом сторони перейшли до співпраці на усній домовленості та працювали на довірі, оскільки, співпрацювали разом не один рік. Документально нічого вирішили не міняти.

29.08.2019 позивачем було здійснено останню поставку продукції відповідачу на суму 16 716,00 грн.

31.05.2021 відповідачем було здійснено часткову оплату в розмірі 1 000, 00 грн.

Відтак, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що відповідачем в порушення умов договору поставки товару № 17/05/16 від 17.05.2016 не в повному обсязі виконано обумовлені договірні зобов`язання з оплати поставленого позивачем товару, внаслідок чого, за відповідачем утворилася заборгованість в розмірі 93 000, 00 грн.

При цьому, суд звертає увагу на тому, що доказів щоб слідували про виконання відповідачем зобов`язань щодо здійснення оплати товару на момент вирішення спору в матеріалах справи не міститься. Доводів позивача щодо наявної заборгованості за поставлену згідно специфікацій та видаткових накладних продукцію, відповідачем спростовано не було, доказів протилежного суду не представлено.

За змістом положень ст. 626, 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 1 та 3 ст. 180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Так, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки, відповідач не спростував доводів позивача та відповідно не надав суду доказів здійснення оплати поставленої продукції, то за таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору поставки товару № 17/05/16 від 17.05.2016 та положення ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому, вимоги позивача про стягнення заборгованості в розмірі 93 000, 00 грн є обґрунтованими, документально підтвердженими, а відтак, такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000, 00 грн.

Так, згідно ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відтак, виходячи з аналізу ст. 126 Господарського процесуального кодексу України можливе покладення на сторони у справі судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні п. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених 129 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вказує, що позивачем на підтвердження факту понесення ним витрат на професійну правничу допомогу до позовної заяви було додано: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП № 3094, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 15.09.2021, договір про надання правової допомоги № 19-08-20/1ЮО від 19.08.2020 укладений між адвокатом Приходьком Є.В. та ТОВ "Анеда", акт виконаних робіт (надання послуг) № СФ-15-09-21/1-АН від 15.09.2012 відповідно до якого адвокатом були надані послуги на суму 15 000, 00 грн, а замовником такі послуги прийняти без будь яких зауважень щодо ціни та якості, а також надано квитанцію 1-АН № 15-09/21 про сплату грошових коштів в сумі 15 000, 00 грн.

Отже, матеріалами справи підтверджується понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 15 000,00 грн.

Також, суд зазначає, що матеріали справи не місять заперечень відповідача щодо заявленої позивачем суми судових витрат.

Оскільки відповідачем не було подано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі, а також, відповідного клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, з метою дотримання співмірності між заявленими позовними вимогами і витратами, здійсненими позивачем на оплату адвокатських послуг, витрати понесені позивачем за надання правової допомоги в розмірі 15 000, 00 грн. є реальними та такими, що фактично понесені стороною, а відтак, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Анеда" - задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Чернігівський молокозавод" (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд. 10; ідентифікаційний код 00447971) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Анеда" (93400, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, пр-т. Радянський, буд. 54 "Б"; ідентифікаційний код 36221736) заборгованість в розмірі 93 000 (дев`яносто три тисячі) грн 00 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 15.12.2021

Суддя Д.О. Баранов