РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.12.2021Справа № 910/13138/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Югфуд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФСС Україна»

про стягнення 464 657,02 грн.

Суддя Борисенко І.І.

за участю представників сторін:без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Югфуд» про стягнення з відповідача коштів у розмірі 464 657,02 грн., з яких: 406 636,23 грн. сума боргу за поставлені товари, 6 368,65 грн. - 3 % , 22 126,92 грн. - інфляційні втрати, 29 969,22 грн. - пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови договору поставки від 04.05.2020 № 0405-20/1, в частині оплати поставленого позивачем товару згідно видаткових накладних від 02.12.2020 № 45016, від 09.12.2020 № 45256, від 16.12.2020 № 45522, від 23.12.2020 № 45731, від 23.12.2020 № 45739, від 14.01.2021 № 50340, від 08.02.2020 № 51246.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.08.2021 р. вказану позовну заяву суддею Даниловою М.В. було прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників спору.

Разом з тим, з огляду на звільнення судді Данилової М.В., згідно розпорядження керівника апарату Господарського суду міста Києва від 08.09.2021 № 05-23/1589/21 справу № 910/13138/21 передано на повторний автоматизований розподіл справ між суддями.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями, справу № 910/13138/21 передано на розгляд судді Борисенко І.І.

Ухвалою Господарського судді міста Києва від 10.09.2021 справу № 910/13138/21 прийнято до провадження судді Борисенко І.І. та вирішено продовжувати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у судове засідання.

Судом встановлено, що відповідач належним чином повідомлявся про розгляду справи.

Ухвала суду була відправлена за адресою місцезнаходження відповідача, що визначені в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 01014, м. Київ, вул. Звіринецька, 63.

Згідно наявного у справі рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копія ухвали від 10.09.2021 вручена відповідачу 20.10.2021.

13.09.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог. Зокрема у відзиві на позов звернуто увагу суду, що позивачем не надано видаткові накладні на заявлену, як суму за поставлений товар. Також, вказав, що за умовами договору, поставка товару здійснюється по здійснених заявках, проте позивачем не надано жодної заявки. Частина наданих видаткових накладних не відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення відповідно до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, відзив на позовну заяву та додані до них докази.

Розглянувши документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.05.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Югфуд» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФСС Україна» (Покупець) укладено Договір поставки № 0405-20/1.

Відповідно до п.п. 1 Договору, постачальник зобов`язується систематично доставляти і передавати у власність покупцю продукти харчування, надалі товар, а покупець зобов`язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати оплату за неї на умовах даного Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору, товар поставляється партіями згідно Замовлень, надалі - Замовлень Покупця, в яких зазначаються асортимент, кількість, ціна, строк та умови поставки.

Відповідно до п. 2.2. Договору, умовами даного Договору передбачається можливість передачі Замовлення Покупцем Постачальнику особисто (через працівника) та/або факсом та/або телефоном та/або поштою.

Відповідно до п. 2.5. Договору, Замовленням узгоджується предмет поставки, кількість Товару, ціна Товару, умови поставки Товару, дата поставки Товару, умови оплати Товару.

Відповідно до п. 4.1. Договору, розрахунки за поставлений товар, здійснюються Покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з моменту отримання товару.

Згідно п. 4.2. Договору, загальна сума договору визначається як сума проданого товару по видатковим накладним протягом дії даного договору.

В п. 5.3.1. Договору, сторони погодили, що за відсутності обґрунтованих претензій до Постачальника прийнято Товар протягом години з моменту його повідомлення про надходження в місце доставки за кількістю, якістю й асортиментом, скласти і підписати відповідні документи (акти прийому - передачі, накладну і т.д.).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач всупереч умовам Договору поставки № 0405-20/1 від 04.05.2020 не здійснив оплату за отриманий товар за видатковими накладними від 02.12.2020 № 45016, від 09.12.2020 № 45256, від 16.12.2020 № 45522, від 23.12.2020 № 45731, від 23.12.2020 № 45739, від 14.01.2021 № 50340, від 08.02.2021 № 51246 на загальну суму 406 636,23 грн.

Проте, суд критично ставиться до таких тверджень позивача та наданих на підтвердження вказаних обставин видаткових накладних від 02.12.2020 № 45016, від 09.12.2020 № 45256, від 16.12.2020 № 45522, від 23.12.2020 № 45731, від 23.12.2020 № 45739, від 14.01.2021 № 50340, від 08.02.2021 № 51246, з огляду на те, що згідно їх змісту не можливо ідентифікувати, що товар отриманий відповідачем на підставі вказаних видаткових накладних на виконання умов спірного Договору поставки від 04.05.2020 № 0405-20/1.

Згідно змісту вказаних видаткових накладних, графа Договір №____ від _____ учасниками господарських відносин, зокрема позивачем, як поставщиком не заповнена. Обґрунтувань щодо неналежного виконання відповідачем іншого договору позивачем не наведено. Також, матеріали справи не містять іншого договору відповідно до якого виписані надані, вище вказані видаткові накладні.

Більше того, відповідно до п.2.1 та 2.5 Договору поставки, на неналежність виконання відповідачем якого посилається позивач, товар постачається відповідачу відповідно до поданих Замовлень, у яких визначається асортимент якість, ціна, строк та умови поставки, дата поставки товару, умови оплати Товару.

Проте жодного Замовлення Позивачем не надано, та відповідно матеріали справи не містять.

За встановлених обставин справи, господарський суд дійшов до висновку, що надані видаткові накладні від 02.12.2020 № 45016, від 09.12.2020 № 45256, від 16.12.2020 № 45522, від 23.12.2020 № 45731, від 23.12.2020 № 45739, від 14.01.2021 № 50340, від 08.02.2021 № 51246 є неналежним доказом поставки товару за Договором поставки № 0405-20/1від 04.05.2020 на суму 406 636,23 грн.

Отже, позов в частині стягнення суми боргу за Договором поставки № 0405-20/1 від 04.05.2020 в сумі 406 636,23 грн. не підлягає задоволенню судом, з огляду не необґрунтованість.

Щодо вимог про стягнення 6 368,65 грн. 3 % річних та 22 126,92 грн. інфляційних втрат, суд відзначає наступне.

З огляду на те, що судом у справі №910/13138/21 не встановлено наявності будь-якої заборгованості з боку Відповідача за Договором поставки № 0405-20/1 від 14.12.2020 на користь Позивача, при цьому суд приймає до уваги надані відповідачем копії платіжних доручень в яких наявне посилання на спірний договір ( від 14.12.2020 № 1689, від 15.12.2020 № 1699, від 18.12.2020 № 1721, від 22.12.2020 № 1731, від 22.12.2020 № 1732, від 28.12.2020 № 1763, від 13.01.2021 № 26, від 05.02.2021 № 134, від 16.03.2021 № 267, від 18.05.2021 № 492), загальна сума яких перевищує заявлені у даному спорі вимоги, вимоги Позивача щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних також не підлягають задоволенню.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно відсутності підстав для задоволення позову не спростовує.

Судовий збір, відповідно до вимог ст. 129 ГПК України покладається на позивача повністю.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 231, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Югфуд» відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.І. Борисенко