СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року м. Харків Справа № 922/1512/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М. , суддя Лакіза В.В.,

за участю секретаря судового засідання Ісичко С.Е.,

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Янчук Марини Миколаївни, м.Харків,

на рішення Господарського суду Харківської області від 02.09.2021 (суддя Кухар Н.М.), ухвалене в приміщенні Господарського суду Харківської області в м. Харкові о 16год 31хв, повний текст якого складений 13.09.2021,

у справі №922/1512/21

за позовом: Фізичної особи - підприємця Янчук Марини Миколаївни, м.Харків,

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Денисович Софії Миколаївни, м. Харків,

про стягнення коштів, визнання укладеним договору, розірвання договору, зобов`язання повернути майно, зобов`язання вчинити певні дії, зобов`язання укласти договір,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 02.09.2021 у справі №922/1512/21 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ФОП Денисович С. М. на користь ФОП Янчук М. М. 1/2 частину заборгованості за договором найму (оренди) нерухомого майна, укладеним 04.07.2018, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хотенець Ю.А., зареєстрованим в реєстрі за № 365, за період з березня місяця 2020 року до квітня місяця 2021 року у розмірі 227444,60грн.

Стягнуто з ФОП Денисович С.М. на користь ФОП Янчук М.М. 1/2 частину пені, утвореної внаслідок невиконання грошового зобов`язання за договором найму (оренди) нерухомого майна, укладеним 04.07.2018, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хотенець Ю.А., зареєстрованим в реєстрі за № 365, за період з березня місяця 2020 року до квітня місяця 2021 року в розмірі 11379,42грн.

Встановлено органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нарахувати, починаючи з 01.04.2021 за кожний день прострочення виконання грошового зобов`язання по день фактичного виконання цього рішення 1/2 частину пені, утвореної внаслідок невиконання грошового зобов`язання за договором найму (оренди) нерухомого майна, укладеним 04.07.2018, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хотенець Ю.А., зареєстрованим в реєстрі за № 365, за наступною формулою:

454889,20грн (загальна сума заборгованості станом на момент подачі позову) х 2ОСД (подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення) х Д (кількість днів прострочення) / 100 і стягнути 1/2 частину отриманої суми пені з ФОП Денисович С. М. на користь ФОП Янчук М. М.

Стягнуто з ФОП Денисович С. М. на користь ФОП Янчук М. М. 1/2 частину від 3% річних від простроченої суми внаслідок невиконання грошового зобов`язання за договором найму (оренди) нерухомого майна, укладеним 04.07.2018, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хотенець Ю.А., зареєстрованим в реєстрі за № 365, за період з березня місяця 2020 року до квітня місяця 2021 року в розмірі 3833,79грн.

Встановлено органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нарахувати, починаючи з 01.04.2021 за кожний день прострочення виконання грошового зобов`язання по день фактичного виконання цього рішення 1/2 частину 3% річних, утвореної внаслідок невиконання грошового зобов`язання за Договором найму (оренди) нерухомого майна, укладеним 04.07.2018, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хотенець Ю.А., зареєстрованим в реєстрі за № 365, за наступною формулою:

454889,20 грн (загальна сума заборгованості станом на момент подачі позову) х 3% х кількість днів прострочення / 365 днів і стягнути 1/2 частину отриманої суми 3% річних з ФОП Денисович С.М. на користь ФОП Янчук М. М.

Розірвано договір найму (оренди) нерухомого майна від 04.07.2018, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хотенець Ю.А., зареєстрований в реєстрі за №365, укладений між ФОП Янчук М. М. та ФОП Денисович С. М.

Стягнуто з ФОП Денисович С. М. на користь ФОП Янчук М. М. 1/2 частину штрафу у розмірі 350000,00грн у зв`язку з істотним порушенням відповідачем договору найму (оренди) нерухомого майна від 04.07.2018, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хотенець Ю.А., зареєстрованого в реєстрі за № 365.

Зобов`язано ФОП Денисович С.М. повернути ФОП Янчук М. М. нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-1-:-1-6, 2-го поверху № 1-7-:-1-22 в літ. "3-2", які мають загальну площу: 202,8 кв.м, що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 59-Д, у стані, в якому нежитлові приміщення були одержані, ключі від зазначених нежитлових приміщень, укласти акт приймання-передавання нежитлового приміщення.

Зобов`язано ФОП Денисович С.М. здійснити з урахуванням акту огляду приміщень від 14.04.2020 (з визначеними у присутності наймача дефектами) поточний ремонт нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-1-: 1-6, 2-го поверху № 1-7-:-1-22 в літ. "З-2", які мають загальну площу: 202,8 кв.м, що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 59-Д, а також здійснити відновлення нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-1-:1-6, 2-го поверху № 1-7-:-1-22 в літ. "З-2", які мають загальну площу: 202,8 кв.м, що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 59-Д.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ФОП Денисович С. М. на користь ФОП Янчук М. М. витрати зі сплати судового збору в розмірі 15699,87 грн.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано доведеністю матеріалами справи факту наявності у відповідача заборгованості за договором найму (оренди) від 04.07.2018, укладеним між сторонами спору, за період з березня по квітень 2021 року у сумі 227444,60грн та обґрунтованістю нарахування пені за прострочення сплати заборгованості за користування майном в сумі 11379,42грн за період з березня по квітень 2021 року, 7667,58грн 3% річних та 14421,76грн інфляційних втрат.

В частині відмови у стягненні 35265,02грн пені рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що позивачем при здійсненні розрахунку не враховано приписи частини 6 статті 232 ГК України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення 14421,76грн інфляційних втрат, суд першої інстанції зазначив, що у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти власлідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

В частині відмови у визнанні додаткового договору до договору найму (оренди) нерухомого майна укладеним з 01.01.2019 рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що рахунки на оплату із зазначенням в них орендного платежу в сумі, еквівалентній 1308,45дол. США, а також підписані акти здачі-приймання робіт, не є доказом сплати відповідачем орендних платежів у встановленому додатковим договором розмірі; копія додаткового договору про внесення змін до договору найму (оренди) нерухомого майна, яка містить численні креслення, не може свідчити про схвалення її відповідачем, а отже відсутні правові підстави для визнання укладеним додаткового договору з 01.01.2019 та стягнення з відповідача Ѕ частини заборгованості за неукладеним між сторонами додатковим договором про внесення змін до договору найму (оренди) нерухомого майна від 04.07.2018 за період з березня 2020 року по квітень 2021 року в розмірі 6973,68грн.

Також місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про дострокове розірвання договору та стягнення Ѕ частини штрафу в розмірі 350000,00грн, оскільки розірвання договору відбулося з вини відповідача.

В частині задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити поточний ремонт майна та відновлення житлових приміщень рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що факт погіршення майнового стану переданого в оренду майна підтверджується наявними в матеріалах справи фотографіями нежитлових приміщень та не спростовано відповідачем.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача за власний рахунок укласти договір страхування нежитлових приміщень, місцевий господарський суд зазначив, що розірвання договору припиняє його дію на майбутнє. Таким чином, виконання орендарем умов договору щодо страхування нежитлових приміщень та повідомлення орендодавця про реквізити та інші дані орендаря після розірвання договору найму (оренди) є безпідставним, оскільки такі зобов`язання вважаються припиненими.

Також місцевий господарський суд відмовив у стягненні з відповідача судових витрат на технічне забезпечення у сумі 700грн, витрат на транспортування у сумі 126,00грн, поштових витрат у сумі 749,50грн за недоведеністю та 2888,00грн компенсації за відрив від звичайних занять з огляду на те, що ГПК України не передбачено відшкодування таких витрат, а також позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження розміру цих витрат.

ФОП Янчук М. М. з рішенням місцевого господарського суду не погодилась та 09.10.2021 звернулась до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 02.09.2021 у справі №922/1512/21 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 14421,76грн інфляційних втрат за період з березня 2020 року по квітень 2021 року та відмови у задоволенні клопотання ФОП Янчук М.М. щодо стягнення з відповідача судових витрат, які складаються з: комісії з банківського обслуговування; компенсації за відрив від звичайних занять у розмірі 2888,80грн; технічного забезпечення у розмірі 700,00грн; поштових витрат у розмірі 749,50грн; транспортування у розмірі 126,00грн, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат, задовольнити клопотання ФОП Янчук М. М. щодо стягнення з відповідача судових витрат та стягнути вказані судові витрати. Надати ФОП Янчук М. М. можливість подати у встановлені ГПК України строки до суду апеляційної інстанції докази щодо понесення витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення за апеляційною скаргою.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що визначаючи розмір заборгованості за договором найму (оренди) нерухомого майна від 04.07.2018, позивач виходив з моменту виконання грошового зобов`язання за договором, яким був календарний місяць користування об`єктом нерухомого майна. При цьому, позивач не визначав розмір зобов`язання (заборгованості за договором) в іноземній валюті в гривневому еквіваленті станом на момент звернення з позовом до суду, що і зумовило інфляційні втрати від знецінення грошових коштів за період з моменту виникнення обов`язку у відповідача щодо їх сплати до моменту звернення позивача з позовом до суду. Крім того, вказує на те, що часові втрати, понесені ФОП Янчук М.М. на підготовку та оформлення позовної заяви, відносяться до інших, пов`язаних з розглядом справи, у зв`язку з чим недослідження судом першої інстанції цих витрат, на думку скаржника, є безпідставним. Також скаржник зазначає, що їй незрозуміло в якій спосіб вона мала доводити факт ксерокопіювання та друку документів, а також вказала на те, що з метою направлення процесуальних документів до суду та відповідачеві позивачем придбавались поштові марки, які клеїлись на поштові конверти.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити апеляційну скаргу ФОП Янчук М. М. без задоволення, рішення Господарського суду Харківської області від 02.09.2021 у справі №922/1512/21 в оскаржуваній частині залишити без змін. Зокрема, відповідач зазначає, що за умовами п.5.1 договору грошовий еквівалент зобов`язань встановлений в іноземній валюті доларах США. Відповідач з посиланням на висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 01.03.2017 у справі №6-284цс17, та висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 07.07.2020 у справі 296/10217/15-ц, зазначає, що у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Крім того, вказує на те, що приписами статті 123 ГПК України не передбачено відшкодування комісії з банківського обслуговування, компенсації за відрив від звичайних занять, технічного забезпечення, поштових витрат. На думку відповідача, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем судових витрат на технічне обслуговування, зокрема, на копіювання та роздрукування тексту позовної заяви, заяв по суті та інших документів з процесуальних питань; поштових витрат; транспортування.

09.12.2021 представником позивача Гріньовим Р.О. подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із тим, що 08.12.2021 він перебував на прийомі у лікаря-терапевта, згідно консультативного висновку якого у період з 08.12.2021 по 17.12.2021 Гріньов Р.О. є непрацездатним, що унеможливлює його прибуття в судове засідання.

Суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на таке: по-перше, 23.11.2021 розгляд цієї справи був відкладений саме за клопотанням представника позивача Гріньова Р.О., яке обґрунтовано перебуванням за кордоном Янчук М.М. та хворобою представника, яким 23.11.2021 складений ордер на представництво інтересів позивача; по-друге, за приписами статті 266 ГПК України доповнення апеляційної скарги можливо протягом строку на апеляційне оскарження; по-третє, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.11.2021 явка представників сторін не визнавалась обов`язковою. При цьому доведено до відома учасників справи, що нез`явлення у судове засідання представників сторін не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на основні засади господарського судочинства, зокрема, розумність строків розгляду апеляційної скарги, підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Позивач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (т.3, а.с.27) та його клопотання про відкладення розгляду справи, проте не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні.

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, а також те, що явка сторін не була визнана судом обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутністю представника позивача за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

04.07.2018 між ФОП Янчук М.М. (наймодавцем) та ФОП Денисович С.М. (наймачем) укладений договір найму (оренди) нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хотенець Ю.А., зареєстрований в реєстрі за № 365, п. 1.1 якого встановлено, що наймодавець передає, а наймач приймає у тимчасове платне користування наступне нерухоме майно: нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-1-: 1-6, 2-го поверху № 1-7-:-1-22 в літ. "З-2", які мають загальну площу: 202,8 кв.м, що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 59-Д (т.1, а.с.97-102).

Відповідно до п.2.1 цього договору майно передається наймодавцем наймачу з метою використання цього майна для здійснення підприємницької діяльності для розміщення ресторанного бізнесу, сполученого, по необхідності, з наданням послуг мобільного харчування, роздрібною торгівлею відповідними виробами (товарами).

Передання майна у найм та повернення майна від однієї сторони цього договору до іншої сторони здійснюється шляхом складення (оформлення) відповідного акту, підписаного обома сторонами цього договору, у зазначеному у цьому акті стані майна та з урахуванням опису відповідних проведених наймодавцем ремонтних, сантехнічних, електротехнічних та інших робіт і улаштувань, а також з невід`ємним обладнанням, описаними в такому акті (п.3.1 цього договору).

Згідно з п.3.2 цього договору вступ наймача у користування майном наступає одночасно з підписанням сторонами відповідного акту приймання-передавання. Сторони домовились, що наймодавець передає, а наймач приймає майно в день підписання цього договору за вказаним у п.3.1 договору актом.

У пункті 4.1 цього договору встановлено, що він вступає в силу та є укладеним після підписання його сторонами, з дня нотаріального посвідчення договору і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. В частині невиконання зобов`язань і штрафних санкцій договір діє до повного їхнього виконання і сплати.

Пунктом 5.1 цього договору встановлено, що починаючи з вересня 2019 року, про що зазначено у п.15 розрахунку, плата встановлюється сторонами у розмірі 33462,00грн за один повний місяць. Сторони відповідно до статті 533 ЦК України домовились у розрахунку встановити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, а саме в доларах США, зокрема, з вересня 2019 року - 1272,32дол. США. У будь-якому випадку виплата плати за користування майном за цим договором повинна здійснюватися у національній грошовій одиниці (гривнях), відповідно до правил статті 533 ЦК України. При цьому курс гривні до долару США буде визначатись за офіційним курсом НБУ, встановленим до цих валют на день проведення кожної виплати за розрахунком.

Відповідно до п.5.3 цього договору плата за користування майном проводиться передплатою не пізніше п`ятого числа розрахункового поточного місяця, будь-яким способом за згодою сторін, що не суперечить діючому законодавству України та підтверджується розпискою чи іншим розрахунковим документом (у випадку передачі наймачу плати в готівковій формі) або банківським платіжним документом.

На підставі акта приймання-передавання від 04.07.2018 позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування за договором найму (оренди) нерухомого майна, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Хотенець Ю.А. 04.07.2018 за реєстровим №365, на умовах вказаного договору, в користування нежитлові приміщення 1-го поверху №1-1-:1-6, 2-го поверху № 1-7-:-1-22 в літ. "З-2", які мають загальну площу 202,8кв.м, що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 59-Д (т.1,а.с. 103,104).

Листом від 03.04.2020 відповідач повідомила позивача про те, що вона відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» та Цивільного кодексу України звільнена від плати за користування майном, а тому з 02.04.2020 вона припиняє сплачувати плату за користування орендованим майном, встановлену договором найму (оренди) нерухомого майна від 04.07.2018, до завершення карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 №211 (т.1,а.с.128-130).

10.04.2020 позивач звернулася до відповідача з листом, в якому просила узгодити день та час зовнішнього та внутрішнього стану приміщення з метою встановлення стану орендованого майна та необхідності здійснення ремонту або відновлення його кількісного та якісного стану (т.1,а.с.131).

У листі від 27.04.2020, адресованому відповідачеві позивач зазначила, що вона не бачить обставин, які б не давали можливості відповідачеві використовувати приміщення за призначенням та наполягала на виконанні зобов`язань за договором найму (оренди) від 04.07.2018, а саме сплати орендної плати (т.1,а.с.133-140).

18.05.2020 позивач повторно звернулася до відповідача з вимогою узгодити день та час зовнішнього та внутрішнього огляду орендованого приміщення за договором найму (оренди) нерухомого майна від 04.07.2018 (т.1,а.с.142-144).

Після тривалого листування між сторонами спору, 22.04.2021 у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором найму (оренди) від 04.07.2018 ФОП Янчук М.М. звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом до ФОП Денисович С.М. про стягнення Ѕ частин: заборгованості за договором, пені, 3% річних, інфляційних втрат, штрафу, а також визнання укладеним додаткового договору до договору найму (оренди) нерухомого майна від 04.07.2018, яким розмір плати встановлено у грошовому еквіваленті в іноземній валюті, а саме в доларах США в сумі 1308,45 дол. США; розірвання договору найму (оренди) нерухомого майна від 04.07.2018 з дати ухвалення судового рішення; зобов`язання відповідача повернути позивачу орендовані приміщення у стані, в якому нежитлові приміщення бути одержані, ключі від зазначених приміщень, складання акту приймання-передачі нежитлових приміщень; зобов`язання відповідача здійснити з урахуванням акта огляду приміщення від 14.04.2020 поточний ремонт нежитлових приміщень, орендованих за договором найму (оренди) нерухомого майна від 04.07.2018; зобов`язання відповідача за власний рахунок укласти договір страхування нежитлових приміщень; зобов`язання відповідача повідомити позивача про дані відповідача (т.1,а.с.1-203).

Відповідач не заперечує факту нездійснення ним з лютого 2020 року плати за користування орендованим нею майном на підставі договору найму (оренди) нерухомого майна від 07.04.2021.

12.08.2021 позивачем подано до місцевого господарського суду клопотання про долучення доказів на підтвердження понесення судових витрат позивача (т.2,а.с.56-63).

02.09.2021 місцевим господарським судом ухвалено оскаржуване рішення з підстав, зазначених вище (т.2,а.с.109-129).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вимоги процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд рішення Господарського суду Харківської області від 02.09.2021 у справі №922/1512/21 виключно у межах доводів та вимог апеляційної скарги ФОП Янчук М.М., а саме: в частині відмови у стягненні інфляційних втрат та судових витрат, які складаються з: комісії з банківського обслуговування, витрат технічного забезпечення у сумі 700грн, витрат на транспортування у сумі 126,00грн, поштових витрат у сумі 749,50грн та 2888,00грн компенсації за відрив від звичайних занять.

Підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір (пункт 1 частини 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з статтею 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 629, ч. 1 ст. 530 ЦК України і ст. 193 ГК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, у встановлений договором строк. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Спірні правовідносини сторін виникли з виконання договору найму (оренди) нерухомого майна від 04.07.2018, який за своєю правовою природою є договором оренди, та регулюються умовами цього договору, нормами ЦК України з урахуванням особливостей, встановлених ГК України.

Враховуючи межі перегляду рішення місцевого господарського суду від 02.09.2021, зважаючи на вимоги апеляційної скарги та приписи статті 269 ГПК України, і відсутність заперечень відповідача щодо розміру заборгованості, суд апеляційної інстанції не встановлює розмір заборгованості за спірним договором найму (оренди) нерухомого майна.

При цьому, з розрахунку розміру заборгованості за договором найму (оренди) нерухомого майна від 04.07.2018 вбачається, що оренда плата розрахована за кожен місяць користування майном у гривневому еквіваленті по відношенню до долару США станом на момент виникнення грошового зобов`язання у відповідача по кожному з платежів (за кожен місяць користування майном (оренди).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово та послідовно, зокрема, у постанові від 01.10.2020 №904/5610/19 звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, у постанові від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц, у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, у постанові від 04.02.2020 у справі №912/1120/16.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини 1 статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина 2 статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

З огляду на викладене, норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

У разі порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені у гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другої статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Такий правовий висновок Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 625 ЦК України викладений у постанові Верховного Суду від 11.102018 у справі № 905/192/18 та у постанові від 29.04.2021 у справі №910/11077/20, правовідносини в яких є подібними правовідносинам у цій справі, оскільки також виникли з договірних зобов`язань, стосуються стягнення інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Також, у постанові від 01.03.2017 у справі № 6-284цс17 Верховний Суд України дійшов висновку, що у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. При цьому Велика Палата Верховного Суду не вважає, підстав для відступу від цього висновку, про що зазначено у постанові від 07.07.2020 у справі №296/10217/15-ц.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, у п.5.1 договору найму (оренди) нерухомого майна від 04.07.2018 визначений розмір орендної плати в гривневому еквіваленті до долара США, та встановлено, що плата за користування майном за цим договором повинна здійснюватися у національній грошовій одиниці (гривнях), відповідно до правил статті 533 ЦК України, при цьому курс гривні до долара США буде визначатись за офіційним курсом НБУ, встановленим до цих валют на день проведення кожної виплати за розрахунком.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що розрахунок розміру заборгованості здійснений у гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті на момент виникнення у відповідача обов`язку зі сплати орендної плати за кожен місяць користування майна з урахуванням положень договору найму (оренди) нерухомого майна від 04.07.2018.

Враховуючи викладене, встановивши, що ціна договору визначена сторонами у гривні з визначенням еквіваленту в іноземній валюті (визначення орендної плати за кожен місяць користування майном зважаючи на курс гривні до долару США), місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 14421,76грн, зважаючи на те, що втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у стягненні з відповідача компенсації за відрив від звичайних занять у розмірі 2888,88грн з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною 3 статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Зважаючи на приписи ГПК України, витрати позивача для компенсації за відрив від звичайних занять не є судовими витратами в розумінні частини 3 статті 123 ГПК України, їх компенсація не передбачена процесуальним законом, відтак відсутні правові підстави для їх стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у п.п. 32.1-32.3 постанови Верховного Суду від 23.02.2021 справі №904/11028/15.

Посилання позивача на те, що їй незрозуміло у якій спосіб вона мала доводити факт ксерокопіювання та друку документів, а тому вказані витрати у сумі 700грн підлягають стягненню на її користь, не приймається судом апеляційної інстанції, оскільки основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема: диспозитивність; змагальність сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини 2, 3 статті 13 ГПК України ). Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 14 ГПК України). А отже, саме позивач мав довести понесення ним відповідних витрат. При цьому, позивач не був позбавлений можливості отримати професійну правничу допомогу задля визначення, у тому числі кола доказів, які він має надати до суду задля встановлення всіх обставин справи, у тому числі щодо понесення витрат на технічне забезпечення.

Крім того, слід зазначити, що місцевий господарський суд чітко зазначив, що вказані витрати не підтверджені, зокрема такими доказами, як оплата наданих послуг, платіжними квитанціями тощо, а отже доводи позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яку суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд, при визначенні суми відшкодування, має виходити з критерію реальності витрат та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

Водночас, згідно з частиною 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно зі статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.

Дослідивши надані позивачем докази на підтвердження понесення ним витрат на транспортування у розмірі 126,00грн та поштових витрат, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що надані позивачем докази не є достатніми, оскільки з фіскальних чеків вбачається, що послуги поштового відправлення надані до порушення провадження у справі №922/1512/21, а з копій разових квитків на проїзд в метрополітені не вбачається, ким вони придбані та використані, а також з них неможливо встановити, що проїзд в метрополітені був здійснений саме з метою вчинення будь-яких процесуальних дій з розгляду справи №922/1512/21.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

За таких обставин, враховуючи межі перегляду рішення місцевого господарського, визначені частиною 1 статті 269 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення Господарський суд Харківської області забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного рішення в апеляційному порядку та відхиляються судовою колегією апеляційної інстанції за необґрунтованістю, у зв`язку з чим апеляційна скарга ФОП Янчук Марини Миколаївни не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Харківської області від 02.09.2021 у справі №922/1512/21 в оскаржуваній частині, з урахуванням меж його перегляду, визначених частиною 1 статті 269 ГПК України, слід залишити без змін.

Відповідно статті 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст.129, 269, 270, п.1 ч.1 ст.275, ст.ст. 276, 281- 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Янчук Марини Миколаївни, м.Харків, на рішення Господарського суду Харківської області від 02.09.2021 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Харківської області від 02.09.2021 у справі №922/1512/21 в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки окарження в касаційному порядку встановлені ст.ст.286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 20.12.2021.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя В.В. Лакіза