РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.12.2021Справа № 910/16494/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хоумнет»

про стягнення 241.759,26 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

08.10.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хоумнет» про стягнення 241.759,26 грн.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що на підставі укладеного між сторонами договору № 11-С/321 від 01.11.2012, який відповідно до додаткової угоди № 3 від 31.12.2014 викладений в новій редакції, як договір про встановлення сервітуту № ТМ-11-С/321 від 01.11.2012, відповідачу надано право обмеженого користування будівлями комунальної власності для розміщення телекомунікаційних мереж, комплексу технічних засобів телекомунікації. Умовами договору встановлено, що загальний розмір плати становить 16.021,20 грн, які відповідач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати. За період з листопада 2019 року по січень 2021 року позивачем було направлено відповідачу акти надання послуг та рахунки, які відповідачем сплачено не було, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість у розмірі 241.759,26 грн. Позивачем були направлені на адресу відповідача вимоги та претензія про сплату заборгованості, які відповідачем виконано не було та грошові кошти не сплачено. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 241.759,26 грн боргу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 відкрито провадження у справі № 910/16494/21; прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Даною ухвалою суду було зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 18.10.2021 було 20.10.2021 направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 980 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 03680, м. Київ, бул. Академіка Вернадського, 34/1, офіс 12, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідач ухвалу суду від 18.10.2021, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 29.10.2021, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 980, а отже відповідач мав подати відзив у строк до 12.11.2021 включно.

01.11.2021 позивачем подано до суду докази часткової сплати 18.10.2021 відповідачем суми боргу в розмірі 32.042,40 грн.

16.11.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позов (поданий до відправлення до поштового відділення зв`язку 11.11.2021), відповідно до якого відповідач борг визнав повністю.

У відзиві міститься клопотання про розгляд справи № 910/16494/21 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у зв`язку з тим, що відповідач пропонує укласти у суді мирову угоду і погодити графік погашення фактичної заборгованості.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/16494/21 від 22.11.2021 в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи № 910/16494/21 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

23.11.2021 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що відповідачем 08.11.2021 частково сплачено борг в сумі 32.042,40 грн, у зв`язку з чим просив залучити відповідні докази до матеріалів справи та зазначив, що заборгованість відповідача за період з 01.10.20219 по 31.01.2021 становить 177.674,46 грн.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2012 між Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» (підприємство, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хоумнет» (сервітуарій, відповідач) був укладений договір про встановлення сервітуту № 11-С/321.

31.12.2014 між сторонами укладено додаткову угоду № 3 до договору № 11-С/321 від 01.11.2012, відповідно до якої сторони дійшли згоди викласти зазначений договір в новій редакції за номером ТМ-11-С/321 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору предметом цього договору є обмежене право користування сервітуарієм будівлями комунальної власності, що знаходяться за адресами, зазначеними в додатку № 1 до даного договору (далі - об`єкти розміщення).

Спір виник в зв`язку з тим, що відповідач в порушення умов договору своєчасно оплату встановленого сервітуту за період з листопада 2019 року по січень 2021 року не здійснив, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 241.759,26 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (ч. 1 ст. 402 Цивільного кодексу України).

Встановлення сервітуту на підставі договору означає, що сторони висловлюють свою згоду на встановлення права користування чужим майном шляхом погодження умов договору.

Сервітутний договір - це договір про встановлення речового права на чуже майно, тобто таким договором передається у користування не річ, а встановлюється право - речове право користування такою річчю.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Пунктом 1.2 договору сторони погодили, що об`єкти розміщення надаються для розміщення сервітуарієм телекомунікаційних мереж, комплексу технічних засобів тепло комунікацій, призначених для маршрутизації, комутації, передавання та/або приймання знаків, сигналів, письмового тексту, зображень та звуків або повідомлень будь-якого роду по проводах, оптичних чи інших електромагнітних системах між кінцевим обладнанням, крім радіотехнічних (далі - обладнання).

Згідно з п. 2.1 договору встановлення сервітуту підприємством сервітуарію для розміщення обладнання, в місцях вказаних у додатку № 1 до даного договору, розпочинається з моменту укладення даного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до п. 9.1 договору даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2015.

У разі, якщо одна із сторін не повідомить іншу за один календарний місяць до закінчення терміну дії договору, договір вважається пролонгованим на 1 (один) календарний рік на тих же умовах (п. 9.2 договору).

Сторонами доказів в підтвердження виявлення небажання продовжувати договірні відносини шляхом визначеним у п. 9.2 договору не подано, а отже договір є дійсним та обов`язковим для виконання.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 договору сервітуарій зобов`язується вносити підприємству щомісячну плату за користування об`єктом розміщення відповідно до умов договору (далі - плата). Розрахунок щомісячної плати за кожен об`єкт розміщення та в цілому за договором наводиться в додатку № 1 до даного договору.

Згідно з п. 3.3 договору, в редакції додаткової угоди № 4 від 31.12.2015, щомісячний розмір плати за даним договором сплачується у якості передоплати та визначається на підставі рахунку, який виставляється підприємством сервітуарію не пізніше 28 числа кожного місяця.

Рахунок надається підприємством сервітуарію шляхом надсилання поштою та електронними засобами зв`язку відповідно до реквізитів сервітуарія вказаних в даному договорі.

На момент підписання договору щомісячна плата становить 16.021,20 грн в тому числі ПДВ 2.670,20 грн.

Додатковою угодою № 4 від 31.12.2015 викладено додаток № 1 до договору в редакції додатку № 1 цієї додаткової угоди.

Відповідно до п. 2.2. договору розміщення обладнання за умовами сервітуту в місцях, вказаних в додатку № 1 до даного договору, здійснюється на підставі підписаного сторонами акту розміщення обладнання на умовах сервітуту (далі - акт розміщення), зразок якого наведено в додатку № 2 до даного договору.

31.12.2015 між сторонами складено акт розміщення обладнання на умовах сервітуту № 1, згідно якого позивач надав відповідачу обмежене право користування будівлями комунальної власності, що знаходяться за адресами, зазначеними в додатку № 1 до договору.

Відповідно до п. 3.4 договору плата сплачується сервітуарієм протягом 7 банківських днів з моменту отримання рахунку від підприємства.

Матеріали справи свідчать, що на виконання п. 3.3 договору позивач виставляв відповідачу рахунки за договором за період з листопада 2019 року по січень 2021 року, загалом на суму 241.759,26 грн, а також складав акти надання послуг за вказаний період, які направлялися на адресу відповідача. Відповідач не заперечує факт отримання вказаних рахунків та актів надання послуг.

Відповідно до ч. 3 ст. 403 Цивільного кодексу України особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Пунктом 3.5 договору визначено, що нарахування плати починається з дати укладення договору та припиняється з дня підписання сторонами акту закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту, зразок якого наведено в додатку № 3 до даного договору.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до п. 4.1.1 договору сервітуарій зобов`язався своєчасно та в повному обсязі вносити плату за цим договором, у тому числі у разі внесення змін в складові розрахунків плати.

Проте, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором щодо сплати наданого права користування у визначений договором строк не виконав, в зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка на момент звернення позивача з позовом до суду становила 241.759,26 грн.

Відповідачем подано платіжні доручення № 2009 від 13.10.2021 та № 2027 від 04.11.2021, які свідчать, що відповідач перерахував позивачу кошти в загальному розмірі 64.084,80 грн. В призначені платежу даних платіжних доручень вказано: «оплата по договору № ТМ-11-С/321 від 01.11.2012».

Таким чином, подані платіжні доручення свідчать, що відповідач частково перерахував борг після звернення позивача з позовом до суду.

Стаття 231 Господарського процесуального кодексу України містить вичерпний перелік підстав з яких господарський суд закриває провадження у справі.

Закриття провадження у справі - це форма завершення справи, яке зумовлене передбаченими законом обставинами, які повністю відкидають можливість судочинства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, в тому випадку коли спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

Надані докази свідчать про відсутність предмету спору, що у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, тягне за собою закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача 64.084,80 грн основного боргу.

Відповідно до ч. 3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів того, що відповідачем виконано зобов`язання по сплаті плати за користування об`єктом розміщання не подано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача 177.674,46 грн боргу.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. При розподілі судового збору судом прийнято до уваги ту обставину, що відповідачем здійснено часткову оплату боргу після звернення позивача з даним позовом.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 231, 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Провадження у справі в частині стягнення 64.084,80 грн основного боргу закрити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хоумнет» (03680, м. Київ, бул. Академіка Вернадського, 34/1, офіс 12, ) на користь Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 51-А, ) 177.674 (сто сімдесят сім тисяч шістсот сімдесят чотири) грн 46 коп. боргу, 3.626 (три тисячі шістсот двадцять шість) грн 39 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя В.В.Сівакова