УХВАЛА

15 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 916/302/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В.(головуючий), Львова Б. Ю. і Малашенкової Т. М,

розглянувши матеріали касаційної скарги публічного акціонерного товариства "Одесапродконтракт" (далі - Товариство)

на рішення господарського суду Одеської області від 29.07.2019 та

постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.10.2021

за позовом Національного банку України

до Товариства

про стягнення 3 162 606 403,14 грн,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: публічне акціонерне товариство "Імексбанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

ВСТАНОВИВ:

Товариство 02.12.2021 (згідно зі штампом Верховного Суду) подало до Касаційного господарського суду касаційну скаргу на рішення господарського суду Одеської області від 29.07.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 зі справи № 916/302/16. Водночас до касаційної скарги скаржником додані клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, а також зупинення виконання оскаржуваних судових рішень до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

Перевіривши матеріали поданої касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що остання підлягає залишенню без руху, виходячи з такого.

Відповідно до частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України, Кодекс) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках :

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Приписами пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено, підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Зміст касаційної скарги свідчить, що підставами касаційного оскарження судових рішень скаржник, серед іншого, зазначає пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України з посиланням на необхідність у відступленні від висновку Верховного Суду, застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові від 19.10.2021.

Однак зазначення скаржником цієї підстави касаційного оскарження судових рішень зводиться лише до посилання на приписи вказаної норми, проте не наведено ні самого висновку Верховного Суду, викладеного у якій саме постанові та в якій справі, ані норми права, щодо застосування якої такий висновок сформовано Верховним Судом та застосовано судом апеляційної інстанції, з яким не погоджується скаржник, а також не зазначено належного обґрунтування необхідності та мотивів відступлення.

З огляду на викладене Суд доходить висновку, що касаційна скарга оформлена з порушенням вимог статті 290 ГПК України, оскільки не містить належного обґрунтування підстави, передбаченої пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, на якій подається касаційна скарга .

Крім того, відповідно до частин першої та другої статті 288 ГПК України визначено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Оскаржувана постанова апеляційного господарського суду у даній справі ухвалена 19.10.2021 (повний текст підписаний 26.10.2021), а тому строк на її оскарження закінчився 15.11.2021.

Касаційну скаргу ж було подано скаржником до Верховного Суду 02.12.2021, підтвердженням чого є поштова відмітка на конверті, в якому касаційна скарга надсилалася на адресу Суду, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження зазначеної постанови апеляційного господарського суду від 19.10.2021.

Звертаючись з клопотанням про поновлення строку на звернення з касаційною скаргою, Товариство посилається на те, що копія оскаржуваної постанови від 19.10.2021 засобами поштового зв`язку на адресу скаржника не надсилалася, а представник скаржника отримав примірник згаданої постанови у суді першої інстанції на руки 30.11.2021 (про що залишив відповідну розписку, яка міститься в матеріалах справи) лише після звернення до суду із заявою від 29.11.2021 (копія якої додана до скарги) про ознайомлення з матеріалами справи, а тому вважає, що строк для подання касаційної скарги підлягає поновленню.

Однак суд зауважує, що звернення скаржника до суду із заявою від 29.11.2021 про ознайомлення з матеріалами справи не свідчить про отримання копії оскаржуваного судового рішення, а тому не може бути належним доказом для поновлення процесуального строку, оскільки додана до скарги копія вказаної заяви свідчить лише про ознайомлення скаржником з матеріалами справи, а інших належних доказів, зокрема, розписки про отримання копії оскаржуваної постанови, на яку посилається скаржник та яка міститься в матеріалах справи, на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження скаржником не надано.

При цьому суд касаційної інстанції враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні у справі Пономарьов проти України, no. 3236/03, від 03.04.2008, згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи, що Товариство було скаржником у суді апеляційної інстанції, а також те, що його представник, адвокат Щукін О. С., був присутній в судовому засіданні 19.10.2021, то скаржник не був позбавлений можливості відстежувати хід розгляду його ж апеляційної скарги та звернутися з касаційною скаргою в межах встановленого ГПК України процесуального строку.

З огляду на викладене суд касаційної інстанції вважає, що підстави, наведені Товариством у клопотанні, є неповажними, оскільки ним не надано належних доказів на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Статтею 129 Конституції України визначено як одну із засад судочинства рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Право на звернення до суду не є абсолютним, оскільки воно реалізується тільки в порядку і спосіб, встановлених законом, у цьому разі ГПК України.

Частиною третьою статті 292 ГПК України передбачено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними.

Окрім того, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Порядок і розмір сплати судового збору встановлений Законом України "Про судовий збір" (далі - Закон).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону (у редакції, чинній на момент подання позовної заяви) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За приписами підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Приписами статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016" мінімальна заробітна плата станом на 1 січня 2016 року визначена у розмірі 1 378,00 грн.

Відповідно до підпункту 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону (у редакції, чинній на момент звернення з касаційною скаргою) за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду судовий збір складає 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Предметом позову у цій справі є стягнення 3 162 606 403,14 грн в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Так, рішенням господарського суду Одеської області від 29.07.2019, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 у цій справі, позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості публічного акціонерного товариства "Імексбанк" перед Національним банком України за кредитним договором від 26.11.2009 №29 про рефінансування у розмірі 3 162 606 403, 14 грн, звернуто стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором від 26.11.2009 №4127, яке належить Товариству.

Як свідчать матеріали касаційної скарги, Товариство не погоджується з вказаними рішенням і постановою, просить їх скасувати повністю, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Отже, з огляду на викладене за подання цієї касаційної скарги судовий збір мав обчислюватись та сплачуватись до спеціального фонду Державного бюджету України з урахуванням вимог вказаних норм Закону у розмірі 413 400,00 грн.

Проте скаржником до касаційної скарги додано квитанцію від 01.12.2021 №32826, що підтверджує сплату судового збору у сумі 2270, 00 грн, тобто у меншому розмірі, ніж встановлено Законом.

Водночас Товариство у касаційній скарзі просить зменшити розмір судового збору до 2 270, 00 грн або відстрочити сплату судового збору за подання касаційної скарги у цій справі, посилаючись на скрутне фінансове становище.

За приписами статті 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Відповідно до частини першої та другої статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Даний перелік умов відстрочення, розстрочення сплати судового збору або звільнення від його сплати є вичерпним.

Із системного аналізу змісту зазначеної норми убачається, що положення підпунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення підпункту 3 частини першої статті 8 Закону "Про судовий збір" можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі №0940/2276/18).

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

З огляду на викладене, сама лише обставина скрутного фінансового становища не є підставою для відстрочення та/або звільнення від сплати судового збору в силу статті 8 Закону, крім того предметом спору у цій справі не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, а тому згадане клопотання скаржника про відстрочення сплати або зменшення розміру судового збору відхиляється.

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Отже, суд касаційної інстанції зазначає, що Товариству необхідно усунути недоліки касаційної скарги, а саме: обґрунтувати належним чином наведену скаржником підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 2 частини другої статті 287 цього Кодексу та зазначити постанову Верховного Суду із формулюванням застосованого судом апеляційної інстанції самого висновку щодо застосування якої саме норми права, з яким не погоджується скаржник, а також належним чином обґрунтувати мотиви відступлення від такого висновку;

надати Суду інші докази на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, або навести інші підстави, за їх наявності, та надати докази на їх підтвердження;

а також надати суду оригінал документа, що підтверджує доплату судового збору у розмірі 411 130,00 грн на реквізити, які зазначені на вебсайті Верховного Суду у розділі "Платiжнi реквiзити для перерахування судового збору в гривнях" із зазначенням обов`язкових реквізитів у призначенні платежу (зокрема, щодо інформації про номер справи, у межах якої подається відповідна скарга).

Суд також вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що неусунення названого недоліку протягом установленого строку матиме наслідком повернення касаційної скарги відповідно до частини четвертої статті 174 ГПК України або відмову у відкритті касаційного провадження.

З урахуванням наведеного касаційна скарга подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, а тому підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України.

З огляду на залишення касаційної скарги без руху, клопотання про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень до закінчення їх перегляду в касаційному порядку залишається без розгляду до усунення недоліків.

На підставі викладеного та керуючись статтями 174, 234, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Клопотання публічного акціонерного товариства "Одесапродконтракт" про відстрочення сплати судового збору або зменшення розміру судового збору за подання касаційної скарги на рішення господарського суду Одеської області від 29.07.2019 та постанову Південно -західного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 зі справи № 916/302/16 відхилити.

2. Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Одесапродконтракт" на рішення господарського суду Одеської області від 29.07.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 зі справи № 916/302/16 залишити без руху.

3. Надати публічному акціонерному товариству "Одесапродконтракт" строк для усунення недоліків касаційної скарги до 10 січня 2022 року. Повідомити скаржника про можливість подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду документи про усунення недоліків через систему "Електронний суд" або поштою за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6.

4. Роз`яснити публічному акціонерному товариству "Одесапродконтракт", що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто або відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов

Суддя Т. Малашенкова