ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2021 Справа № 904/1747/21

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Чус О.В., Орєшкіна Е.В.

секретар судового засідання Загреба В.С.

за участю представників:

від позивача: Семенов С.В., ордер серії АХ №1062208 від 22.09.2021, адвокат

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.06.2021 (суддя Колісник І.І.; рішення ухвалене о 12:30 год. у місті Дніпро, повне рішення складено 25.06.2021) та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2021 у справі №904/1747/21 (суддя Колісник І.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальність "Схід-Сервіс", м.Київ

до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м.Павлоград, Дніпропетровська область

про стягнення 1063374,99 грн.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року Товариство з обмеженою відповідальність "Схід-Сервіс" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", в якому просило стягнути з 1063 374,99 грн., з яких: 848644,40 грн. - основний борг, 42432,22 грн. - пеня; 50220,87 грн. - 3% річних; 122077,50 грн. - інфляційні втрати, а також покласти на відповідача судові витрати в сумі 16425,54 грн. судового збору за подання позову.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором поставки №3925-ПУ-УМТС від 09.02.2017 в частині повної та своєчасної оплати отриманого ним товару за видатковими накладними.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.06.2021 у справі №904/1747/21 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь Товариства з обмеженою відповідальність "Схід-Сервіс" основний борг у сумі 848644,40 грн., пеню у сумі 42432,22 грн., 3% річних у сумі 50220,87 грн., інфляційні втрати у сумі 117112,93 грн., судовий збір у сумі 15876,15 грн.

У решті позову - відмовлено.

ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" (відповідач), не погодившись з означеним судовим рішенням, звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на означене рішення місцевого господарського суду від 18.06.2021, а також на ухвалу місцевого господарського суду від 20.05.2021, якою клопотання Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про залишення позовної заяви без розгляду - залишено без задоволення (ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду).

Апелянт просить скасувати повністю рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.06.2021 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2021 у справі №904/1747/21 та залишити позовну заяву без розгляду.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги відповідач вказує, що під час розгляду справи, рішення в якій наразі оскаржується, відповідач заперечував проти розгляду спору в господарському суді, оскільки третейська угода, викладена в договорі, є дійсною не втратила чинність та може бути виконана. А тому, керуючись статтями 2, 5, 7, 8, 17 Закону України "Про третейські суди", статтями 22, 226 Господарського процесуального кодексу України, просив залишити без розгляду позовну заяву по справі №904/1747/21. Натомість ухвалою від 20.05.2021 суд першої інстанції залишив без задоволення клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, зазначивши, що вона не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Як вказує відповідач, у зазначеній ухвалі суд вказав про те, що з огляду на встановлені судом обставини, а також враховуючи нормативні приписи статті 17 Закону України "Про третейські суди", суд доходить висновку про те, що за відсутності домовленості двох третейських суддів про обрання ними компетентного органу для вирішення цієї проблеми, а також у зв`язку з відсутністю в третейському застережені погодженого сторонами такого компетентного органу, передбачена договором третейська угода (третейське застереження) не може бути реально виконана в частині формування повного складу третейського суду, що свідчить про можливість передання заінтересованою стороною господарського спору до компетентного суд.

Однак відповідач не погоджується з таким висновком суду, оскільки процедура формування третейського суду не була завершена, а відтак звернення позивача до господарського суду є передчасним.

Відповідач не погоджується з ухвалою суду від 20.05.2021 у цій справі, вважає її такою, що постановлена з порушенням застосування норм матеріального права, та її постановлення порушило норми процесуального законодавства при ухваленні рішення у цій справі.

ТОВ "Схід-Сервіс" (позивач) у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти задоволення апеляційної скарги відповідача повністю.

Позивач зазначає, що в результаті бездіяльності відповідача та обраного ним третейського судді Мележик О.О. процедура формування складу третейського суду для вирішення конкретного спору не була виконана, що передбачає розгляд спору між сторонами Господарським судом Дніпропетровської області.

Позивач звертає увагу, що відповідачем (апелянтом) в апеляційній скарзі не наведено жодних доводів або заперечень проти рішення суду першої інстанції в частині перебігу трирічного строку позовної давності, який не закінчився та продовжується на увесь період карантину.

Зі своєї сторони позивач підтримує таку позицію суду першої інстанції та цілком погоджується з тим, що трирічний строк позовної давності за вимогами щодо основного боргу у сумі 848644,40 грн., а також за вимогами про стягнення 3% річних та інфляційних втрат не закінчився та продовжується на увесь період карантину, відповідно змісту пункту 12 "Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України" в редакції Закону України №540-ІХ від 30.03.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" чинного з 02.04.2020.

При цьому позивач звертає увагу, що відповідно до положень частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Разом із відзивом на апеляційну скаргу позивачем подано клопотання про поновлення строку на його подання, яке обґрунтовано тим, що відповідно до відомостей на веб-сайті Центрального апеляційного господарського суду ухвалою від 30.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ "ДТЕК "Павлоградвугілля" і цією ухвалою ТОВ "Схід-Сервіс" встановлений строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 25.08.2021, проте позивачем та його представником ухвала суду від 30.07.2021 про відкриття провадження в будь-якій формі, як електронній, так і у паперовому вигляді до 22.09.2021 не отримана, то цей строк слід обраховувати з часу отримання відомостей щодо ухвалення судом рішення про відкриття апеляційного провадження.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду справи №904/1747/21 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді (суддя - доповідач) - Подобєд І.М., судді - Кузнецова І.Л., Чус О.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2021.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.07.2021 у складі головуючого судді Подобєд І.М. апеляційну скаргу залишено без руху, надано апелянту строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків.

За розпорядженням керівника апарату суду від 30.07.2021, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Чус О.В. (для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження тощо), проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, за результатами якого для розгляду справи №904/1747/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Кузнецова І.Л., Орєшкіна Е.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.07.2021 означеним складом суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.06.2021 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2021 у справі №904/1747/21; розгляд справи призначено в судовому засіданні на 27.09.2021 о 16:00 год.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.09.2021 колегію суддів у складі: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Чус О.В., Орєшкіна Е.В. прийнято апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.06.2021 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2021 у справі №904/1747/21 до свого провадження.

27.09.2021 відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке було задоволено судом апеляційної інстанції, у зв`язку з чим розгляд справи був відкладений в судовому засіданні на 16.11.2021 о 15:30 год.

В судове засідання 16.11.2021 представник відповідача (апелянта) не з`явився, про причини неявки суд не повідомив (про дату час і місце розгляду був належним чином повідомлений, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним в матеріалах справи).

Врахувавши положення частини дванадцятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів визнала, що неявка представника відповідача (апелянта) не перешкоджає розгляду справи, а тому визнала можливим її розгляд за відсутності представника відповідача.

Колегія суддів визнала поважними причини пропуску позивачем строку для подання відзиву, а тому поновила цей строк та прийняла відзив до розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні надав суду апеляційної інстанції пояснення, в яких заперечував на задоволенні апеляційної скарги з підстав, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу.

За результатами перегляду справи в судовому засіданні 16.11.2021 судом апеляційної інстанції оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, між Товариством з обмеженою відповідальність "Схід-Сервіс" (далі - постачальник) та Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" (далі - покупець) укладено договір поставки №3925-ПУ-УМТС від 09.02.2017 (далі - договір).

Відповідно до пункту 1.1. договору в порядку і на умовах, передбачених цим договором, постачальник зобов`язується поставити у власність покупця продукцію і/або обладнання виробничо-технічного призначення, код УКТ ВЕД / ДКПП (далі - продукція), в асортименті, кількості, у строки, за ціною та за якісними характеристиками, узгодженими сторонами в цьому договорі та специфікаціях, які є невід`ємними частинами до цього договору.

За змістом пункту 4.1. договору поставка товару здійснюється партіями в асортименті, кількості, у строки, за цінами та за якісними характеристиками, у строки, узгодженими сторонами в специфікаціях до цього договору.

Датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником (пункт 4.7. договору).

За змістом пункту 5.1. договору загальна сума договору визначається загальною сумою всіх специфікацій, які є невід`ємною частиною цього договору.

Ціна на продукцію, що поставляється постачальником, встановлюється сторонами у відповідних специфікаціях до договору (пункт 5.2. договору).

За змістом пункту 5.4. договору розрахунок за продукцію, що поставляється постачальником, здійснюються покупцем у порядку і строки, погоджені сторонами у відповідних специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору.

У разі несвоєчасної оплати продукції покупець, за письмовою вимогою постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки оплати від вартості своєчасно не сплаченої продукції, однак не більше 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції (пункт 6.8. договору).

Відповідно до пункту 6.11. договору строк нарахування покупцем постачальнику штрафних санкцій за договором не обмежується 6 місяцями з моменту (дати), коли зобов`язання повинно було бути виконано за договором, у зв`язку з чим штрафні санкції підлягають нарахуванню за весь період порушення зобов`язання.

Згідно з пунктом 8.1. договору цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками. Сторони дійшли згоди, що у разі належного виконання обома сторонами своїх зобов`язань, строк дії договору встановлюються до 31.12.2017 включно.

У разі невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобов`язань за цим договором, строк дії договору продовжується до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Специфікаціями від 09.02.2017 до договору сторони погодили поставку продукції за найменуванням, ціною, строками поставки на загальну суму 1763760,00 грн. з ПДВ. Умови оплати - протягом 5 робочих днів з 60 календарного дня з дати поставки продукції на підставі отриманого покупцем рахунку (а.с.118-120 т.1).

На виконання умов договору та у межах специфікацій позивач поставив, а відповідач прийняв продукцію.

Відповідно до розрахунку позивача, пояснень представника позивача, заявлена до стягнення сума основного боргу - 848644,40 грн. утворилася внаслідок заборгованості відповідача за отриману продукцію за наступними видатковими накладними:

№РН-0000262 від 28.09.2017 на суму 75244,40 грн. (із загальної суми поставки за цією видатковою накладною - 93600,00 грн. та з урахуванням переплати за попередніми платежами);

№РН-0000268 від 09.10.2017 на суму 46800,00 грн.;

№РН-0000269 від 13.10.2017 на суму 96600,00 грн.;

№РН-0000273 від 18.10.2017 на суму 93600,00 грн.;

№РН-0000274 від 21.10.2017 на суму 54600,00 грн.;

№РН-0000277 від 28.10.2017 на суму 126000,00 грн.;

№РН-0000282 від 14.11.2017 на суму 93900,00 грн.;

№РН-0000288 від 23.11.2017 на суму 87900,00 грн.;

№РН-0000290 від 27.11.2017 на суму 84000,00 грн.;

№РН-0000291 від 28.11.2017 на суму 72000,00 грн.;

№РН-0000301 від 25.11.2017 на суму 18000,00 грн. (далі - спірні видаткові накладні) (а.с.121-131, 196-203 т.1).

Зазначена сума основного боргу відповідачем не оспорюється.

Несплата відповідачем зазначеної суми за продукцію, отриману за вказаними видатковими накладними, і стала причиною виникнення спору.

Предметом доказування є обставини, пов`язані з поставкою продукції й виконанням/невиконанням відповідачем обов`язку щодо повної її оплати.

Згідно з частиною першою статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини другої статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 Цивільного кодексу України).

За змістом частин першої та другої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина перша статті 193 Господарського кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

За частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пунктів 4.1., 4.7., 5.4. договору, пункту 5 специфікацій та з урахуванням вимог статей 253, 254 Цивільного кодексу України щодо початку перебігу й закінчення строку відповідач зобов`язаний оплатити отриману продукцію у такі строки:

- за видатковою накладною №РН-0000262 від 28.09.2017 - не пізніше 07.12.2017;

- за видатковою накладною №РН-0000268 від 09.10.2017 - не пізніше 15.12.2017;

- за видатковою накладною №РН-0000269 від 13.10.2017 - не пізніше 18.12.2017;

- за видатковою накладною №РН-0000273 від 18.10.2017 - не пізніше 22.12.2017;

- за видатковою накладною №РН-0000274 від 21.10.2017 - не пізніше 29.12.2017;

- за видатковою накладною №РН-0000277 від 28.10.2017 - не пізніше 03.01.2018;

- за видатковою накладною №РН-0000282 від 14.11.2017 - не пізніше 19.01.2018;

- за видатковою накладною №РН-0000288 від 23.11.2017 - не пізніше 26.01.2018;

- за видатковою накладною №РН-0000290 від 27.11.2017 - не пізніше 01.02.2018;

- за видатковою накладною №РН-0000291 від 28.11.2017 - не пізніше 02.02.2018;

- за видатковою накладною №РН-0000301 від 25.11.2017 - не пізніше 02.02.2018.

Доказів повної оплати продукції відповідач суду не надав. Строк оплати є таким, що настав.

Тому, за висновком суду першої інстанції позовні вимоги про стягнення основного боргу у сумі 848644,40 грн. є законними й обґрунтованими.

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

За частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлена позивачем до стягнення пеня у сумі 42432,22 грн. розрахована за загальний період з 01.03.2018 по 16.12.2020 із заборгованості за спірними видатковими накладними у сумі 848644,40 грн. (з урахуванням часткових оплат) та з урахуванням пунктів 6.8. та 6.11. договору.

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку пені встановлено, що згідно з умовами договору він здійснений за можливий для нарахування період - з 01.03.2018 по 16.12.2020, за який пеня із заборгованості у сумі 848644,40 грн. фактично буде становити 666910,37 грн.

Визначений позивачем відповідно до пункту 6.8 договору до стягнення розмір пені у сумі 42432,22 грн. є правильним (848644,40х5% = 42432,22).

З урахуванням усних пояснень представника позивача у судовому засіданні 10.06.2021 заявлені позивачем до стягнення 3% у сумі 50220,87 грн. розраховані за загальний період з 01.03.2018 по 16.12.2020 із заборгованості за спірними видатковими накладними у сумі 848644,40 грн. (з урахуванням часткових оплат) та суми заявленої до стягнення пені - 42432,22 грн. (848644,40+42432,22 = 891076,62). Зазначений у розрахунку початковий період нарахування - з 01.03.2019 є опискою.

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку 3% річних встановлено, що він здійснений за можливий для нарахування період - з 01.03.2018 по 16.12.2020, однак із завищеної суми заборгованості. Так, сума пені до складу заборгованості для нарахування 3% річних віднесена позивачем безпідставно, оскільки з аналізу статті 625 Цивільного кодексу України вбачається, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат та 3% річних, як компенсацію знецінення грошових коштів у період прострочення їх оплати за основним зобов`язанням.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

Також аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19.

За таких обставин за наслідком перерахунку 3% річних із заборгованості у сумі 848644,40 грн. за період з 01.03.2018 по 16.12.2020 фактично будуть становити 71219,24 грн., але з урахуванням меж позовних вимог 3% річних не можуть перевищувати суму, заявлену до стягнення позивачем - 50220,87 грн.

Щодо інфляційних втрат суд першої інстанції зазначив про таке.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн. - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі №904/3546/19.

Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі №910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Заявлені до стягнення інфляційні втрати у сумі 122077,50 грн. розраховані позивачем за період з березня 2018 року по червень 2020 року із заборгованості за спірними видатковими накладними у сумі 848644,40 грн. (з урахуванням часткових оплат) та суми заявленої до стягнення пені - 42432,22 грн. (848644,40+42432,22 = 891076,62).

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат суд першої інстанції встановив, що він здійснений за можливий для нарахування період, однак із завищеної суми заборгованості. Так, сума пені до складу заборгованості для нарахування інфляційних втрат віднесена позивачем безпідставно з причин, зазначених судом в обґрунтуванні порядку визначення суми заборгованості для нарахування 3% річних.

За результатом здійсненого судом першої інстанції перерахунку та з урахуванням меж позовних вимог інфляційні втрати із заборгованості у сумі 848644,40 грн. за період з березня 2018 року по червень 2020 року, з урахуванням сукупного індексу інфляції 113,8%, будуть становити 117112,93 грн.

Також суд першої інстанції встановив, що під час судового провадження відповідач не оспорював прострочки в оплаті продукції за спірними видатковими накладними.

За частиною четвертою статті 165 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Відтак, за висновком суду першої інстанції, законними й обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у загальній сумі 1058410,42 грн., з яких: 848644,40 грн. - основний борг, 42432,22 грн. - пеня, 50220,87 грн. - 3% річних, 117112,93 грн. - інфляційні втрати.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, то судом першої інстанції зазначено, що така заява приймається частково.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (стаття 266 Цивільного кодексу України).

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом пункту 12 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (в редакції Закону України №540-IX від 30.03.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі - Закон України №540-IX), чинного з 02.04.2020) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністерства України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" на всій території України з 12.03.2020 установлено карантин.

Враховуючи граничний строк оплати заборгованості за спірними видатковими накладними та приймаючи до уваги нормативні приписи статті 261 Цивільного кодексу України щодо початку перебігу строку позовної давності, строк позовної давності щодо основного боргу за спірними видатковими накладними розраховується наступним чином:

- з 09.12.2017 по 09.12.2020 із заборгованості за видатковою накладною №РН-0000262 від 28.09.2017;

- з 17.12.2017 по 17.12.2020 із заборгованості за видатковою накладною №РН-0000268 від 09.10.2017;

- з 20.12.2017 по 20.12.2020 із заборгованості за видатковою накладною №РН-0000269 від 13.10.2017;

- з 24.12.2017 по 24.12.2020 із заборгованості за видатковою накладною №РН-0000273 від 18.10.2017;

- з 31.12.2017 по 31.12.2020 із заборгованості за видатковою накладною №РН-0000274 від 21.10.2017;

- з 05.01.2018 по 05.01.2021 із заборгованості за видатковою накладною №РН-0000277 від 28.10.2017;

- з 21.01.2018 по 21.01.2021 із заборгованості за видатковою накладною №РН-0000282 від 14.11.2017;

- з 28.01.2018 по 28.01.2021 із заборгованості за видатковою накладною №РН-0000288 від 23.11.2017;

- з 03.02.2018 по 03.02.2021 із заборгованості за видатковою накладною №РН-0000290 від 27.11.2017;

- з 04.02.2018 по 04.02.2021 із заборгованості за видатковою накладною №РН-0000291 від 28.11.2017;

- з 04.02.2018 по 04.02.2021 із заборгованості за видатковою накладною №РН-0000301 від 25.11.2017.

Суд першої інстанції доречно зазначив, що за висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у його постанові від 13.05.2021 у справі №910/4391/19 з посиланням на відповідні правові позиції у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі №3-1522гс16, у постановах Верховного Суду від 26.10.2018 у справі №922/4099/17, від 03.07.2019 у справі №541/3253/15-ц, вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України не є додатковими вимогами у розумінні статті 266 ЦК України. Закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних втрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову.

З огляду на Закон України №540-IX й дату звернення позивача з позовом до суду (24.02.2021), станом на набрання цим Законом чинності - 02.04.2020 трирічний строк позовної давності за вимогами щодо основного боргу у сумі 848644,40 грн., а відтак і щодо вимог про стягнення 3% річних й інфляційних втрат не закінчився та продовжується на увесь період карантину.

Щодо пені, то зважаючи на необмежений шестимісячним строком період її нарахування, що свідчить про можливий триваючий характер її нарахування за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, та Закон України №540-IX, станом на 02.04.2020 передбачений статтею 258 Цивільного кодексу України річний строк позовної давності слід застосувати до нарахувань позивача із заборгованості у сумі 848644,40 грн. за період з 01.03.2018 по 01.04.2019. Пеня за цей період становить 25529,08 грн., на яку має бути зменшена розрахована судом пеня у сумі 666910,37 грн.

Тому, за висновком суду першої інстанції з урахуванням строку позовної давності пеня за період з 02.04.2019 по 16.12.2020 із заборгованості у сумі 848644,40 грн. буде становити 641381,29 грн. (666 910,37 - 25529,08 = 641381,29). Разом з тим зазначене не впливає на розмір заявленої позивачем до стягнення пені у сумі 42432,22 грн.

Оскаржуючи в апеляційному порядку ухвалене у цій справі рішення суду першої інстанції, відповідач вказує, що не згодний не з встановленими судом обставинами та висновками суду по суті спору, а не погоджується з висновками суду про те, що ця справа може бути розглянута господарським судом та відмовою суду першої інстанції в задоволенні заявленого відповідачем клопотання про залишення позову без розгляду (ухвалою від 20.05.2021) з огляду на існування в укладеному між сторонами договорі умов (арбітражному застереженні) про те, що такий спір підлягає розгляду третейському суді для розгляду конкретного спору (третейському суді "ad hoc").

Відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши доводи відповідача (апелянта) стосовно наявності підстав для залишення позовної заяви без розгляду, колегія суддів виходить з наступних мотивів.

Судом апеляційної інстанції встановлено з матеріалів справи, що 07.04.2021 до суду першої інстанції надійшов відзив на позов з документальним обґрунтуванням, в якому представник відповідача просить залишити позовну заяву без розгляду з підстав наявності в укладеному договорі поставки третейського застереження та у зв`язку з невчиненням позивачем усіх необхідних дій з формування третейського суду для вирішення окремого спору.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, таким чином, відповідач заперечував проти розгляду справи господарським судом, оскільки третейська угода є дійсною та може бути виконана.

06.05.2021 позивач подав відповідь на відзив на позов, в якій просив відмовити у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду та наполягає на задоволенні позовних вимог. При цьому позивач заявляє, що відповідач тривалий час демонструє своє небажання сплачувати заборгованість або вирішувати спір як у третейському суді, так і в господарському суді. Спроби сторін сформувати склад третейського суду за передбаченою договором процедурою не привели до бажаного результату, а тому розгляд спору в третейському суді припинився, що дає право позивачу звернутися з позовом до господарського суду.

Зі своєї сторони позивач зауважував, що він уже звертався з аналогічним позовом до суду, однак ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 у справі №904/3483/19, залишеною без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 03.03.2020, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Схід-Сервіс" до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення 1028809,12 грн. був залишений без розгляду з підстав пункту 7 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю доказів щодо неможливості виконання третейської угоди.

19.05.2021 до суду електронним засобом зв`язку надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач просить залишити позов без розгляду з підстав статті 226 Господарського процесуального кодексу України та обґрунтовує свої доводи обставинами, викладеними ним у відзиві на позов.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд вирішує заяви та клопотання учасників справи.

За змістом пункту 7 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, спір між сторонами виник за договором поставки №3925-ПУ-УМТС від 09.02.2017 (далі - договір).

Відповідно до пункту 7.5. договору всі суперечки, що виникають між сторонами у зв`язку з виконанням цього договору або стосуються його зміни, припинення, недійсності, підлягають розгляду і вирішуються в третейському суді для розгляду конкретного спору (третейський суд ad hoc).

За змістом пункту 7.6. договору третейський суд для розгляду конкретного спору формується і діє у складі трьох третейських суддів. Персональний склад третейського суду для розгляду конкретного спору визначається сторонами в порядку, передбаченому пунктом 7.9. договору.

Третейське провадження порушується шляхом вручення позивачем відповідачу вимоги про третейський розгляд конкретного спору за цим договором (пункт 7.8 договору).

За змістом пункту 7.9. договору склад третейського суду для розгляду конкретного спору формується в наступному порядку.

Одного з третейських суддів обирає позивач, вказавши інформацію про нього у своїй вимозі, згідно з пунктом 7.10. договору та Закону України "Про третейські суди".

Другий третейський суддя обирається відповідачем протягом 30 (тридцяти) календарний днів з моменту отримання від позивача вимоги про третейський розгляд. У своєму повідомленні позивачеві про призначення третейського судді відповідач указує інформацію про нього згідно з пунктом 7.10. цього договору та Закону України "Про третейські суди".

Третій третейський суддя, який виступає в якості голови, обирається двома обраними третейськими суддями протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту вибору другого третейського судді, з урахуванням вимог пункту 7.10. цього договору та Закону України "Про третейські суди".

У разі недосягнення згоди у виборі третього третейського судді протягом зазначеного терміну такого третейського суддю призначає компетентний орган на письмовий запит однієї із сторін.

Відповідно до пункту 7.10. договору сторони дійшли згоди про такі вимоги до третейських суддів:

- вища юридична освіта;

- стаж роботи за фахом "правознавство" не менше 5 (п`яти) років;

- не можуть бути призначені третейськими суддями особи, які не досягли повноліття, або особи, які перебувають під опікою чи піклуванням;

- третейськими суддями не можуть бути призначені особи, які перебувають на посадах суддів в загальних; господарських і спеціалізованих судах України, в Конституційному Суді України;

- третейськими суддями не можуть бути призначені особи, які мають судимість;

- інші вимоги, передбачені Законом України "Про третейські суди".

Умови договору, що містять відомості про найменування сторін, їх місцезнаходження, місце і дату укладення договору, являються складовими частинами третейської угоди, викладеної в розділі 7 цього договору (пункт 7.15. договору).

Згідно з частиною шостою статті 8 Закону України "Про третейські суди" порядок утворення третейського суду для вирішення конкретного спору визначається третейською угодою, умови якої не можуть суперечити положенням цього Закону.

Відповідно до абзацу першого статті 15 Закону України "Про третейські суди" обмін документами та письмовими матеріалами між сторонами, а також між сторонами і третейським судом чи третейськими суддями здійснюється у порядку, погодженому сторонами, і за вказаними ними адресами.

Якщо сторони не дійшли згоди з цих питань або у разі невизначеності цих питань у регламенті третейського суду, документи та інші письмові матеріали направляються за останнім відомим місцем проживання фізичної особи чи за юридичною адресою або місцезнаходженням юридичної особи рекомендованим листом з повідомленням про вручення чи в інший спосіб, що передбачає отримання доказів доставки документів та інших письмових матеріалів адресатові, та вважаються такими, що отримані в день такої доставки, навіть якщо на цей час одержувач за цією адресою не знаходиться чи не проживає, а про зміну своєї адреси ним не було повідомлено іншу сторону.

Відповідно до умов договору та з метою формування третейського суду позивач надіслав відповідачу вимогу від 25.03.2021 про третейський розгляд спору щодо стягнення заборгованості за договором поставки №3925-ПУ-УМТС від 09.02.2017. При цьому позивач повідомив про обраного ним третейського суддю Наумова С.М., адресу його місця реєстрації: АДРЕСА_1 та запропонував відповідачу обрати другого третейського суддю й повідомити про нього позивача (а.с.132-134 т.1).

Відповідач надав відповідь від 22.04.2020 на зазначену вимогу, якою повідомив про обраного ним другого третейського суддю - Мележик О.О. та відповідні контакти для спілкування з нею, а саме номер мобільного телефону та електронну адресу (а.с.136 т.1).

У подальшому безпосередньо позивач в особі виконуючого обов`язки директора Рогового О.С. звернувся до відповідача листами від 04.06.2020, від 15.06.2020, в яких зазначив про відсутність інформації про поштову адресу обраного відповідачем третейського судді Мележик О.О., що унеможливлює листування з нею іншого третейського судді й перешкоджає формуванню складу третейського суду для вирішення конкретного спору. Надані відповідачем контакти третейського судді Мележик О.О. позивач не визнає належними й такими, що дозволяють достовірно ідентифікувати її особу (а.с.137-140 т.1).

Також позивач в особі виконуючого обов`язки директора Рогового О.С. звертався до відповідача листом від 30.10.2020 з повідомленням про обрання для третейського розгляду спору третього третейського суддю Семенова С.В. (а.с.141 т.1).

Листом від 28.12.2020 третейський суддя Наумов С.М. звернувся за адресою місцезнаходження відповідача безпосередньо до третейського судді Мележик О.О., яким пропонував їй погодити в порядку пункту 7.9 договору третього третейського суддю для розгляду спору - Семенова С.В. (а.с.142-143 т.1).

У відповідь на це звернення обраний відповідачем третейський суддя Мележик О.О. листом від 14.01.2021 повідомила третейського суддю Наумова С.М та в копії позивача про те, що відповідно до пункту 7.9 договору третій третейський суддя, який є головуючим, обирається двома обраними третейськими суддями протягом 30 календарних днів з моменту обрання другого третейського судді, а у разі його необрання протягом зазначеного строку, такого третейського суддю призначає компетентний орган за письмовим запитом однієї зі сторін. При цьому третейський суддя Мележик О.О. також зауважила, що у встановлений пунктом 7.9 договору строк обрані третейські судді не погодили кандидатуру головуючого третейського судді, а тому запропонувала звернутися до компетентного органу для призначення третього третейського судді або знову ініціювати порушення третейського розгляду спору, звернувшись із заявою до відповідача (а.с.164-165 т.1).

За вказаних обставин колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що є очевидним, що у визначений договором тридцятиденний строк після обрання відповідачем 22.04.2020 другого третейського судді, обрані сторонами третейські судді в порядку пункту 7.9. договору не обрали третього третейського суддю; жодний із двох обраних третейських суддів не скористався передбаченим цим пунктом договору правом звернутися до компетентного органу для призначення такого третейського судді.

У підготовчому засіданні представники сторін не змогли пояснити суду який саме компетентний орган є правомочним для призначення такого третього третейського судді.

За змістом статті 2 Закону України "Про третейські суди" компетентний орган - це орган управління юридичної особи, який відповідно до її статуту чи положення має право приймати рішення про утворення постійно діючого третейського суду, затверджувати Положення про постійно діючий третейський суд, регламент третейського суду та списки третейських суддів.

За текстом Закону України "Про третейські суди" про повноваження компетентного органу йдеться лише у статті 8 цього Закону в частині утворення ним постійно діючого третейського суду при зареєстрованих згідно з чинним законодавством України:

всеукраїнських громадських організаціях;

всеукраїнських організаціях роботодавців;

фондових і товарних біржах, саморегулівних організаціях професійних учасників ринку цінних паперів;

торгово-промислових палатах;

всеукраїнських асоціаціях кредитних спілок, Центральній спілці споживчих товариств України;

об`єднаннях, асоціаціях суб`єктів підприємницької діяльності - юридичних осіб, у тому числі банків.

Укладеним сторонами договором такий компетентний орган не визначений.

За встановлених судом обставин, є вірним висновок суду першої інстанції, що передбачений сторонами вказаного договору порядок формування складу третейського суду для вирішення конкретного спору із залученням компетентного органу не відповідає принципу правової визначеності, а тому є таким, що не може бути виконаним у даному випадку.

За змістом статті 17 Закону України "Про третейські суди" формування складу третейського суду в третейському суді для вирішення конкретного спору здійснюється в такому порядку.

Формування складу третейського суду в третейському суді для вирішення конкретного спору здійснюється в порядку, погодженому сторонами.

Якщо сторони не погодили іншого, то формування складу третейського суду в третейському суді для вирішення конкретного спору здійснюється в такому порядку:

1) При формуванні третейського суду в складі трьох і більше третейських суддів кожна із сторін призначає чи обирає рівну кількість третейських суддів, а обрані у такий спосіб третейські судді обирають ще одного третейського суддю для забезпечення непарної кількості третейських суддів.

Якщо одна із сторін не призначить чи не обере належної кількості третейських суддів протягом 10 днів після одержання прохання про це від іншої сторони або якщо призначені чи обрані сторонами третейські судді протягом 10 днів після їх призначення чи обрання не оберуть ще одного третейського суддю, то розгляд спору в третейському суді припиняється і цей спір може бути переданий на вирішення компетентного суду;

2) якщо спір підлягає вирішенню третейським суддею одноособово і після звернення однієї сторони до іншої з пропозицією про призначення чи обрання третейського судді сторони не призначать чи не оберуть третейського суддю, то розгляд спору в третейському суді припиняється і цей спір може бути переданий на вирішення компетентного суду.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові №904/493/16 від 28.08.2018 дійшла такого висновку:

- у разі наявності арбітражної угоди між сторонами спору та поданого стороною відповідно до вимог ГПК України клопотання про припинення провадження господарський суд може продовжити розгляд справи за умови встановлення в передбаченому законом порядку недійсності, втрати чинності або неможливості виконання вказаної угоди не пізніше початку розгляду справи по суті;

- господарський суд має тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності, забезпечуючи принцип автономності арбітражної угоди;

- суд може визнати угоду такою, що не може бути виконана, внаслідок істотної помилки сторін у назві арбітражу, до якого передається спір (відсилання до неіснуючої арбітражної установи), за умови відсутності в арбітражній угоді вказівки на місце проведення арбітражу чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певної арбітражної установи чи регламенту, за яким має здійснюватись арбітражний розгляд. У разі невизначеності арбітражної установи сторона арбітражної угоди не має обов`язку перед зверненням до компетентного державного суду звертатися до однієї чи декількох арбітражних установ для того, щоб вони вирішили питання щодо своєї компетенції стосовно цього спору.

За встановлених судом у цій справі обставин колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що враховуючи нормативні приписи статті 17 Закону України "Про третейські суди, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що за відсутності домовленості двох третейських суддів про обрання ними третього третейського судді, за відсутності чіткого, зрозумілого порядку залучення ними компетентного органу для вирішення цієї проблеми, а також у зв`язку з відсутністю в третейському застереженні погодженого сторонами такого компетентного органу, передбачена договором третейська угода (третейське застереження) не може бути реально виконана в частині формування повного складу третейського суду, що свідчить про можливість передання заінтересованою стороною господарського спору до компетентного суду.

За встановлених судом першої інстанції обставин, які знайшли підтвердження під час перегляду цієї справи судом апеляційної інстанції, місцевий господарський суд правильно виходив із того, що сторона у справі не може бути позбавлена судового захисту в контексті нормативних приписів статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно на стадії підготовчого засідання ухвалою від 20.05.2021 було відмовлено в задоволенні заявленого відповідачем клопотання про залишення позову без розгляду.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують ані правильності встановлення судом першої інстанції обставин справи, ані означених вище висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для залишення позову без розгляду.

Тому, розглянувши доводи апеляційної скарги відповідача на означену ухвалу суду першої інстанції від 20.05.2021 про відмову в задоволенні заявленого відповідачем клопотання про залишення позову без розгляду, яку було оскаржено в апеляційному порядку разом із судовим рішенням, колегія суддів не встановила передбачених статтями 277 та 280 Господарського процесуального кодексу України підстав для її задоволення та скасування оскаржуваного судового рішення.

За приписами частин першої - п`ятої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскаржених у цій справі судових рішення та ухвали немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати на оплату судового збору, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.06.2021 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2021 у справі №904/1747/21 - залишити без змін.

Судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 20.12.2021.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя О.В. Чус

Суддя Е.В. Орєшкіна