УХВАЛА

15 грудня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/10385/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Уркевича В. Ю.- головуючого, Чумака Ю. Я., Мачульського Г. М.,

за участю секретаря судового засідання Брінцової А. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2021 (головуючий суддя Андрієнко В. В., судді Пономаренко Є. Ю., Ткаченко Б. О.) і рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 (суддя Курдельчук І. Д.) у справі

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи»

про стягнення 1 384 241,50 грн,

за участю представників:

позивача - Литвина П. В. (адвокат),

відповідача - Куксенка П. Р. (адвокат),

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. У липні 2020 року Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - АТ «НАК «Нафтогаз України») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» (далі - ДП «КиївГазЕнерджи») про стягнення 1 186 492,72 грн пені, 197 748,78 грн - трьох процентів річних, а всього 1 384 241,50 грн за неналежне виконання грошового зобов`язання.

2. Позовні вимоги АТ «НАК «Нафтогаз України» обґрунтовує порушенням пункту 6.1 договору купівлі-продажу природного газу від 03.10.2018 №18-318-Н (далі - договір купівлі-продажу природного газу) щодо строків розрахунку за придбаний природний газ.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 позов АТ «НАК «Нафтогаз України» до ДП «КиївГазЕнерджи про стягнення 1 384 241, 50 грн задоволено частково, стягнуто 1 104 015,21 грн пені та 134 916,51 грн - трьох процентів річних. В іншій частині позову відмовлено.

4. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2021 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

5. Судові рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що за рахунок субвенцій з державного бюджету ДП «КиївГазЕнерджи» сплатило заборгованість за договором в розмірі 18 994 079,08 грн, а нарахування пені та трьох процентів річних не здійснюється постачальником на суми оплат, проведених споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» (далі - постанова КМУ від 04.03.2002 № 256). У зв`язку з цим судами зроблено перерахунок та установлено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1 104 015,21 грн пені та 134 916,51 грн - трьох процентів річних.

Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

6. У вересні 2021 року до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ «НАК «Нафтогаз України», в якій скаржник просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у стягненні пені у сумі 82 477,51 грн та трьох процентів річних у сумі 62 832,27 грн і прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення вказаних грошових коштів.

7. Підставою звернення з касаційною скаргою є пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

8. На обґрунтування підстави касаційного оскарження АТ «НАК «Нафтогаз України» посилається на те, що судом апеляційної інстанції було застосовано норму права, а саме положення постанови КМУ від 04.03.2002 № 256, без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 910/3657/18, від 31.05.2019 у справі № 924/296/18, від 22.11.2019 у справі № 916/2286/18, від 16.10.2020 у справі № 903/918/19, від 03.03.2021 у справі № 925/74/19, від 15.06.2021 у справі № 920/504/18.

9. У судовому засіданні представник АТ «НАК «Нафтогаз України» підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити.

10. ДП «КиївГазЕнерджи» надало відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

11. ДП «КиївГазЕнерджи» також надало суду клопотання про закриття провадження у справі. Клопотання обґрунтоване тим, що з дня набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» (далі - Закон про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ) нараховані позивачем пеня та три проценти річних підлягають списанню, у зв`язку з чим відсутній предмет спору у справі.

12. У судовому засіданні представник ДП «КиївГазЕнерджи» заперечував проти касаційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

13. Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

14. Підставою касаційного оскарження є пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, згідно з яким підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

15. При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).

16. Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідив наведені у касаційній скарзі доводи та зазначає, що обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, у цьому випадку не підтвердилися з огляду на таке.

17. У цій справі, судові рішення в якій переглядаються у касаційному порядку, судами вирішено спір щодо стягнення пені та трьох процентів річних за порушення грошового зобов`язання, встановленого договором купівлі-продажу природного газу.

18. Як встановлено судами попередніх інстанцій, 03.10.2018 між АТ «НАК «Нафтогаз України» (продавець) та ДП «КиївГазЕнерджи» (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу, умовами якого передбачено, що продавець зобов`язується передати покупцеві у 2018 році природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

19. Відповідно до п. 1.2 договору природний газ, що передається за цим договором, використовується покупцем виключно для постачання побутовим споживачам.

20. За цим договором може бути переданий природний газ власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00, ввезений АТ «НАК «Нафтогаз України» на митну територію України) - п. 1.3 договору купівлі-продажу природного газу.

21. Згідно з пунктом 2.1 договору купівлі-продажу природного газу в редакції додаткової угоди № 1 від 23.10.2018 продавець передає покупцеві з 01.10.2018 по 26.10.2018 (включно) природний газ обсягом до 13 000,0 тис. куб. м.

22. Пунктом 3.2. договору купівлі-продажу природного газу передбачено, що приймання-передача природного газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці купівлі-продажу, оформляється актом приймання-передачі.

23. За умовами пункту 5.1 договору купівлі-продажу природного газу на дату підписання цього договору ціна на природний газ становить 4 942,00 грн за 1000 куб. м, крім того податок на додану вартість - 20%. Всього до сплати за 1000 куб. м природного газу - 5 930,40 грн з ПДВ.

24. Відповідно до абзаців першого-третього пункту 6.1 договору купівлі-продажу природного газу плата за природний газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу. Остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою, визначеною постановою КМУ від 04.03.2002 № 256 і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу.

25. Цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за їх наявності), поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.10.2018, і діє у частині продажу природного газу до 17.10.2018 (включно), а у частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (пункт 11.1 договору купівлі-продажу природного газу).

26. На виконання умов договору купівлі-продажу природного газу позивачем було поставлено відповідачеві природний газ на загальну суму 81 218 814,68 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2018 на суму 81 218 814,68 грн, який підписано представниками сторін та скріплено їх печатками.

27. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач несвоєчасно виконав свої зобов`язання у частині оплати природного газу у передбачені договором строки, а тому просить суд стягнути з відповідача 1 186 492,72 грн пені, 197 748,78 грн - трьох процентів річних.

28. Скаржник в касаційній скарзі стверджує, що судом апеляційної інстанції було застосовано норму права, а саме положення постанови КМУ від 04.03.2002 № 256, без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 910/3657/18, від 31.05.2019 у справі № 924/296/18, від 22.11.2019 у справі № 916/2286/18, від 16.10.2020 у справі № 903/918/19, від 03.03.2021 у справі № 925/74/19, від 15.06.2021 у справі № 920/504/18.

29. Колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що, оскаржуючи судові рішення судів попередніх інстанцій, скаржник посилається на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

30. Згідно з пунктом першим частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

31. Таким чином, з огляду на зміст наведених вимог процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується скаржник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах.

32. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.11.2020 у справі № 904/3807/19.

33. Разом з тим АТ «НАК «Нафтогаз України» в касаційній скарзі зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та посилається на постанову КМУ від 04.03.2002 № 256, не зазначаючи при цьому, яка саме норма (пункт, стаття) вказаної постанови неправильно була застосована судами першої та апеляційної інстанцій.

34. Тобто АТ «НАК «Нафтогаз України» не обґрунтував свою касаційну скаргу належним чином з посиланням на конкретну норму права, неправильно застосовану судами попередніх інстанцій.

35. Судами попередніх інстанцій встановлено, що договір купівлі-продажу природного газу був укладений 03.10.2018 та поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.10.2018, і діє у частині продажу природного газу до 17.10.2018 (включно).

36. Постановами Кабінету Міністрів України від 08.11.2017 № 951 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» та від 21.02.2018 № 114 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» внесено зміни до постанови КМУ від 04.03.2002 № 256, які застосовуються, починаючи з 01.01.2018.

37. Так, пункт 8 постанови КМУ від 04.03.2002 № 256, починаючи з 01.01.2018, передбачає, що отримані місцевими бюджетами суми субвенцій в межах отриманих коштів за відповідним видом послуг (витрат) перераховуються протягом двох операційних днів на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків (абзац перший).

38. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів в межах отриманих коштів за відповідним видом послуг (витрат) здійснюють протягом двох операційних днів розрахунки з підприємствами, установами та організаціями, що надають житлово-комунальні послуги (абзац другий).

39. Розрахунки за надані пільги та субсидії на оплату природного газу, послуг з транспортування, розподілу та постачання природного газу, тепло-, водопостачання і водовідведення з підприємствами-надавачами здійснюються на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в органах Казначейства, а за електроенергію на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в уповноваженому банку (абзац сьомий).

40. Крім того, постанову КМУ від 04.03.2002 № 256 доповнено пунктом 8-1, який застосовується з 01.01.2018 та передбачає такий порядок розрахунків.

41. Кошти на оплату пільг і субсидій за електричну енергію, природний газ, послуги з транспортування, розподілу та постачання природного газу, тепло-, водопостачання і водовідведення, отримані від головних розпорядників місцевих бюджетів згідно з пунктом 8 цього Порядку, використовуються суб`єктами господарювання, розрахунки з якими здійснюються за рахунок таких коштів, за цільовим призначенням з урахуванням вимог цього пункту (абзац перший)

42. Суб`єктами господарювання, які мають ліцензію на постачання природного газу, отримані кошти спрямовуються на оплату природного газу оптовим продавцям та власникам ресурсу природного газу (в тому числі АТ «НАК «Нафтогаз України»), на оплату послуг з розподілу та транспортування природного газу операторам газорозподільної системи та оператору газотранспортної системи (абзац другий).

43. Для проведення розрахунків відповідно до цього пункту всі учасники відкривають поточні рахунки із спеціальним режимом використання в органах Казначейства, крім енергопостачальників, оптового постачальника електричної енергії, які проводять розрахунки за спожиту електричну енергію через поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в уповноваженому банку, та суб`єктів господарювання, які постачають теплову енергію, вироблену з альтернативних видів палива, та підприємств-постачальників (виробників) альтернативних видів палива, яким кошти спрямовуються на поточні рахунки, відкриті в банківських установах (абзац двадцять перший).

44. Розрахункове обслуговування таких рахунків здійснюється на умовах, визначених договором, що укладається між органами Казначейства та учасниками розрахунків (абзац двадцять другий).

45. Учасники розрахунків щомісяця до 15 числа місяця, що настає за звітним періодом або наступного робочого дня у разі, коли 15 число припадає на вихідний день, подають інформацію про проведені розрахунки органам Казначейства за формою, встановленою Мінфіном, для її узагальнення та надання до 20 числа Казначейству (абзац двадцять четвертий).

46. Усі учасники розрахунків, що проводяться згідно із цим пунктом, у графі «Призначення платежу» платіжних доручень додатково зазначають «постанова Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. № 256» та вказують вид послуги (енергоносія), за який проводиться розрахунок (абзац двадцять п`ятий).

47. Казначейство не пізніше ніж протягом наступного операційного дня після надходження платіжних доручень учасників розрахунків, передбачених цим пунктом, здійснює їх виконання.

48. Таким чином, починаючи з 01.01.2018, державою було встановлений спеціальний порядок розрахунків між постачальниками природного газу та оптовими продавцями і власниками ресурсу природного газу (в тому числі АТ «НАК «Нафтогаз України»). За таким спеціальним порядком вказані суб`єкти ринку природного газу не мають можливості самостійно та на власний розсуд розпоряджатися грошовими коштами, отриманими як кошти на оплату пільг та субсидій. Постачальники природного газу повинні лише надати до Казначейства відповідне платіжне доручення, а подальше перерахування коштів з рахунків із спеціальним режимом використання цілком залежить від дій Казначейства та постачальники природного газу не мають жодних механізмів, щоб вплинути на такий процес перерахування, в тому числі щодо дотримання строків розрахунку з АТ «НАК «Нафтогаз України».

49. Зазначене дає підстави для висновку, що розрахунок за послуги з постачання природного газу на підставі постанови КМУ від 04.03.2021 № 256 є розрахунком за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету.

50. Таким чином, відповідач позбавлений можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків у частині, яка сплачується за рахунок субвенцій, тому що державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), що по суті усуває відповідача від виконання зобов`язання в частині, гарантованій державою, та, зрештою, унеможливлює застосування до нього наслідків неналежного виконання зобов`язання (подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 926/19/19, від 14.07.2020 у справі № 923/1064/18, від 29.09.2020 у справі № 904/2732/18, від 13.05.2021 у справі № 910/6349/19).

51. Ураховуючи встановлений судами попередніх інстанцій строк дії договору купівлі-продажу природного газу з 01.10.2018 по 17.10.2018, правовідносини щодо оплати вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій, що виникли між АТ «НАК «Нафтогаз України» та ДП «КиївГазЕнерджи», регулюються постановою КМУ від 04.03.2002 № 256 в редакції, що застосовується з 01.01.2018.

52. Як встановлено судами попередніх інстанцій, платіжні доручення від 22.12.2018 № 32, від 26.12.2018 № 34, від 26.12.2018 № 36, від 26.12.2018 № 38, від 26.12.2018 № 40 на загальну суму 18 994 079,08 грн містять таке призначення: «ПКМУ від 04.03.2002 № 256 за природний газ 12/2018 зг. договору № 18-318-Н від 03.10.2018 р.». Тобто ДП «КиївГазЕнерджи» виконало вимоги, встановлені абазом двадцять п`ятим пункту 8 постанову КМУ від 04.03.2002 № 256.

53. Судами першої та апеляційної інстанцій також встановлено, що відповідно до пункту 6.1 договору купівлі-продажу природного газу остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою, визначеною постановою КМУ від 04.03.2002 № 256, і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу.

54. З огляду на викладене суди попередніх інстанцій дійшли висновку про неможливість нарахування пені та трьох процентів річних на суми оплат, проведених ДП «КиївГазЕнерджи» відповідно до постанови КМУ від 04.03.2002 № 256.

55. Колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що посилання скаржника на правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 910/3657/18, від 31.05.2019 у справі № 924/296/18, від 22.11.2019 у справі № 916/2286/18, від 16.10.2020 у справі № 903/918/19, від 03.03.2021 у справі № 925/74/19, від 15.06.2021 у справі № 920/504/18, не може бути виключною правовою підставою для касаційного оскарження судових рішень, оскільки постанови у вказаних справах ухвалені за інших обставин справи, ніж у справі, яка розглядається, що свідчить про неподібність правовідносин у них з огляду на таке.

56. У справі № 910/3657/18 АТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київгаз» про стягнення грошових коштів, зокрема пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних. У даній справі суди першої та апеляційної інстанцій відмовили в задоволенні позову, застосувавши до спірних правовідносин положення постанови КМУ від 04.03.2002 № 256 (в редакції, чинній з 01.01.2018). Верховний Суд скасував судові рішення судів попередніх інстанцій та передав справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зокрема з мотивів неправильного застосування до спірних правовідносин положень постанови КМУ від 04.03.2002 № 256 (в редакції, чинній з 01.01.2018), оскільки відповідач порушив грошові зобов`язання у 2016 році.

57. Предметом позову у справі № 924/296/18 була вимога АТ «НАК «Нафтогаз України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницькгаз збут» про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання. Рішенням суду першої інстанції, залишеним без змін постановами судів апеляційної та касаційної інстанцій, в задоволенні позову відмовлено. Суди в даній справі зазначили, що, підписавши спільні протокольні рішення, сторони погодилися з тим, що між ними встановлюється інший (не той, що був передбачений у договорі) порядок розрахунків, а отже, відсутні правові підстави для нарахування пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, установивши при цьому здійснення оплати за природний газ власними коштами відповідно до умов договору. В цій справі судами було застосовано положення Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 (далі - постанова КМУ від 11.01.2005 № 20), який втратив чинність 01.01.2018.

58. АТ «НАК «Нафтогаз України» у справі № 916/2286/18 звернулося з позовом до Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» про стягнення з останнього заборгованості, пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат. Суди першої та апеляційної інстанцій відмовили в задоволенні стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, застосувавши положення постанови КМУ від 04.03.2002 № 256 (в редакції, чинній з 01.01.2018). Суд касаційної інстанції скасував вказані судові рішення та направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки судами не досліджено правильність застосування положень постанови КМУ від 04.03.2002 № 256 (в редакції, чинній з 01.01.2018) до правовідносин, що виникли до 01.01.2018.

59. У справі № 903/918/19 АТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до суду з позовом до Підприємства теплових мереж «Ковельтепло» про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат. Судами першої та апеляційної інстанцій відмовлено в задоволенні позову, оскільки визначений державою спеціальний режим проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», постанов КМУ від 04.03.2002 № 256 та від 11.01.2005 № 20, усуває відповідача як теплопостачальну організацію від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає в автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами, чи за рахунок відшкодування пільг та субсидій споживачам, і відповідач не може впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставку природного газу. Суд касаційної інстанції скасував судові рішення судів попередніх інстанцій та передав справу на новий розгляд до суду першої інстанцій з огляду на те, що суди не з`ясували дійсного розміру заборгованості відповідача перед позивачем, що була сплачена у порядку фінансування пільг та субсидій населенню за споживання теплової енергії згідно з постановою КМУ від 11.01.2005 № 20 на підставі підписаного (підписаних) сторонами спору та іншими учасниками розрахунків з боку держави спільного протокольного рішення (рішень). У даній справі судами також було встановлено, що сторони в пункті 6.1. договору (в редакції додаткової угоди №1) погодили, що укладення договорів про організацію взаєморозрахунків між постачальником, споживачем та іншими учасниками розрахунків, наявність документально підтверджених сум нарахованих пільговим категоріям споживачів теплової енергії, виробленої та поставленої відповідачем, субсидій для оплати вартості спожитої теплової енергії, не змінює строків та умов розрахунків сторін за договором постачання природного газу.

60. У справі № 925/74/19 АТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до суду з позовом до Канівського комунального підприємства теплових мереж про стягнення заборгованості, пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат. Судом першої інстанції в позові відмовлено, однак постановою апеляційного господарського суду, залишеною без змін постановою суду касаційної інстанції, позов задоволено частково. Підставами часткового задоволення позову стало те, що позивачем доведено факт порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо строків оплати придбаного природного газу. В касаційному порядку в даній справі переглядалося судове рішення суду апеляційної інстанції лише щодо відмови в задоволенні частини позовних вимог. Суди апеляційної та касаційної інстанцій дійшли висновку про необґрунтованість стягнення частини пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, оскільки вони підлягають списанню на підставі частини третьої статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

61. АТ «НАК «Нафтогаз України» у справі № 920/504/18 звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумигаз Збут» про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат. Суди першої та апеляційної інстанцій в позові відмовили, застосувавши положення постанови КМУ від 04.03.2002 № 256 (в редакції, чинній з 01.01.2018) та зазначивши, що обставина наявності прострочки здійснених відповідачем платежів за договором, на яку посилається позивач, не є доведеною, оскільки позивач не надав суду доказів, із яких суди мали би можливість встановити дату сплати боргу у кожному місяці та зробити висновки про наявність або відсутність прострочки виконання зобов`язань відповідачем. Суд касаційної інстанції рішення судів попередніх інстанцій скасував та передав справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначивши, що судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено можливість застосування до спірних правовідносин положень постанови КМУ від 04.03.2002 № 256 (в редакції, чинній з 01.01.2018), не спростовано доводів позивача про те, що спірна сума сплачена не на підставі спільного протокольного рішення та не досліджено обставин прострочення відповідачем сплати заборгованості за рахунок коштів з поточного рахунку із спеціальним режимом використання та за рахунок власних коштів відповідача за кожний місяць окремо.

62. Таким чином, правовідносини у справах № 910/3657/18, № 924/296/18, № 916/2286/18, № 903/918/19, № 925/74/19, № 920/504/18 та у справі № 910/10385/20 хоч і є подібними за предметом та підставами позову, однак відрізняються за матеріально-правовим регулюванням та встановленими фактичними обставинами справи, зокрема, в частині застосування положень постанови КМУ від 04.03.2002 № 256 (в редакції, чинній з 01.01.2018) та умов відповідних договорів щодо здійснення розрахунків.

63. Інших виключних підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України, АТ «НАК «Нафтогаз України» у касаційній скарзі не зазначило.

64. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

65. При цьому колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

66. Основним елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми права на момент вчинення дії.

67. Відповідно до пункту восьмого частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

68. Згідно зі статтею 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

69. Аналогічно й частина перша статті 17 Господарського процесуального кодексу України регламентує, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

70. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

71. У рішенні ЄСПЛ у справі «Ґарсія Манібардо проти Іспанії» («Garcia Manibardo v. Spain» від 15.02.2000, № 38695/97) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (див. також рішення у справі «Monnel and Morris v. the United Kingdom» від 02.03.1987, № 9562/81, серія A, № 115, с. 22, п. 56, а також рішення у справі «Helmers v. Sweden» від 29.10.1996, серія A, № 212-A, с. 15, п. 31).

72. Отже, із встановленням законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду право на касаційне оскарження в Україні не є безумовним, що є передбачуваним для учасників судового процесу, виходячи із наведених вище норм Господарського процесуального кодексу України.

73. За вказаних обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про закриття касаційного провадження, відкритого за касаційною скаргою АТ «НАК «Нафтогаз України», згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України.

74. ДП «КиївГазЕнерджи» направило до суду клопотання про закриття провадження у справі, з приводу якого суд касаційної інстанції зазначає таке.

75. Відповідно до частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору.

76. ДП «КиївГазЕнерджи» просить закрити провадження у справі, посилаючись на відсутність предмета спору. В клопотанні про закриття провадження у справі ДП «КиївГазЕнерджи» стверджує, що з дня набрання чинності Закону про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ, нараховані позивачем пеня та три проценти річних підлягають списанню.

77. Відповідно до частини другої статті 6 Закону про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість за договорами купівлі-продажу газу та договорами на транспортування, у тому числі підтверджені судовими рішеннями, які набрали законної сили, що обліковуються учасниками процедури погашення заборгованості та не сплачені станом на розрахункову дату, підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 31.12.2020 або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону.

78. Таким чином, Законом про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ, дійсно передбачено списання нарахованих пені та трьох процентів річних, у тому числі підтверджених судовими рішеннями, які набрали законної сили.

79. Водночас, як встановлено судами попередніх інстанцій, АТ «НАК «Нафтогаз України» було відмолено у задоволенні позову в частині стягнення пені у сумі 82 477,51 грн та трьох процентів річних у сумі 62 832,27 грн через відсутність підстав для їх нарахування.

80. За таких обставин висновки судів попередній інстанцій про необґрунтованість зазначених нарахувань та відсутність правових підстав для стягнення у відповідній частині пені та трьох процентів річних унеможливлюють застосування до спірних правовідносин положень Закону про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ, оскільки такі необґрунтовані пеня та три проценти річних не можуть бути списані.

81. У заявленому клопотанні ДП «КиївГазЕнерджи» просить повністю закрити провадження у справі, однак, АТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до касаційного господарського суду з касаційною скаргою на судові рішення судів попередніх інстанцій лише щодо часткової відмови в задоволенні позову. Таким чином, суд касаційної інстанції, переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, позбавлений можливостей та підстав для закриття провадження у справі в цілому.

82. Звідси клопотання ДП «КиївГазЕнерджи» про закриття провадження у справі задоволенню не підлягає, у суду касаційної інстанції відсутні правові підстави для застосування повноважень, передбачених статтею 313 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2021 і рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 у справі № 910/10385/20 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Ю. Уркевич

Судді: Ю. Я. Чумак

Г. М. Мачульський