ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2021 справа № 914/8/20

Господарський суд Львівської області у складі

Головуючого судді Фартушка Т.Б. за участю секретаря судового засідання Дзюби М.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Солонківського споживчого товариства, Львівська область, Пустомитівський район, с.Солонка;

до Відповідача: Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області, Львівська область, Пустомитівський район, с.Давидів;

про: визнання незаконним і скасування рішення, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності на приміщення

ціна позову: 11793грн.

Представники:

Позивача: Моргунов С.Ю. представник, адвокат (довіреність від 06.05.2021р. б/н);

Відповідача: Феданяк Р.В. представник (довіреність від 20.01.2021р. б/н).

ВСТАНОВИВ:

02.01.2020р. на адресу Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява за позовом Солонківського споживчого товариства від 30.12.2019р. б/н (вх. №9) до Давидівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області про визнання незаконним і скасування рішення, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності на приміщення; ціна позову: 11793грн.

Підставами позовних вимог Позивач зазначає порушення Відповідачем порядку прийняття рішення про прийняття в комунальну власність та на баланс спірного нерухомого майна і його реєстрації за Відповідачем.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.01.2020р. у цій справі суд ухвалив позовну заяву Солонківського споживчого товариства до Давидівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області про визнання незаконним і скасування рішення, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності на приміщення залишити без руху; надати Солонківському споживчому товариству строк для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині цієї ухвали, а саме: 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Також ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.01.2020р. у цій справі судом ухвалено повернути Солонківському споживчому товариству заяву про вжиття заходів забезпечення позову (вх. №7/20 від 02.01.2020р.).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.01.2020р. у цій справі суд ухвалив повернути Солонківському споживчому товариству заяву про вжиття заходів забезпечення позову (вх. №233/20 від 28.01.2020р.).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.02.2020р. у цій справі судом ухвалено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на: 02.03.2020р.; явку представників сторін визнати обов`язковою.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.03.2020р. у цій справі суд ухвалив повернути Солонківському споживчому товариству заяву про забезпечення доказів (вх. №10611/20 від 02.03.2020р.).

В судовому засіданні 02.03.2020р. судом оголошено перерву до 14:15год. 12.03.2020р., про що представники Учасників справи повідомлені в судовому засіданні під розписку.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.03.2020р. у цій справі судом ухвалено підготовче засідання відкласти на 27.04.2020р.; явку представників сторін у підготовче засідання визнати необов`язковою.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.04.2020р. у цій справі суд ухвалив у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів відмовити; підготовче засідання відкласти на 18.05.2020р.; явку представників сторін у підготовче засідання визнати необов`язковою.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 18.05.2020р. у цій справі судом ухвалено підготовче засідання відкласти на 15.06.2020р.; явка представників сторін у підготовче засідання на власний розсуд.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 15.06.2020р. у цій справі суд ухвалив продовжити строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкласти засідання на 06.07.2020р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 06.07.2020р. у цій справі суд ухвалив закрити підготовче провадження у справі; розгляд справи по суті призначити на 21.08.2020р.; явку представників сторін у судове засідання визнати обов`язковою.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 21.08.2020р. у цій справі суд вирішив у позові відмовити повністю.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 24.11.2020р. у цій справі судом постановлено апеляційну скаргу Солонківського споживчого товариства за вих. №58 від 28.09.2020 (вх. № місцевого суду 279/20-01 від 29.09.2020, вх. № апеляційного суду 01-05/2759/20, 01-05/2764/20 від 06.10.2020) - залишити без задоволення; рішення Господарського суду Львівської області від 21.08.2020 у справі №914/8/20 - залишити без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів касаційного господарського суду від 24.02.2021р. у цій справі суд постановив касаційну скаргу Солонківського споживчого товариства задовольнити частково; постанову Західного апеляційного господарського суду від 24 листопада 2020 року і рішення Господарського суду Львівської області від 21 серпня 2020 року у справі № 914/8/20 скасувати; справу №914/8/20 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вказаною постановою встановлено наступне:

… 29. Так, позивач у позові зазначав, що постановою правління Пустомитівської райспоживспілки від 24.06.1964 №104 затверджено смету на реконструкцію будинку в с. Дмитровичі під сільмаг Винниківського робкоопу. Вказана обставина була визнана відповідачем у відзиві на позов від 27.02.2020 №521, який зазначив, що спірне приміщення було побудоване за кошти громади як житловий будинок, а у 1964 році реконструйовано під сільгоспмаг Винниківського робкоопу (а.с. 113-115, том I). Відповідач також підтверджував тривале володіння позивачем спірним приміщенням у доповненнях до відзиву від 24.06.2020 № 1358 (а.с. 221-223, том I). Обставину володіння споживспілкою спірним приміщенням щонайменше з 1990-х років визнав і представник відповідача в судовому засіданні суду першої інстанції, що підтверджується аудіозаписом судового засідання на цифровому носії CD-R.

30. Проте суди попередніх інстанцій у порушення вимог статті 86 ГПК України не врахували вищезазначені істотні для вирішення даного спору обставини визнання відповідачем факту добросовісного та відкритого володіння позивачем спірним майном більше десяти років, що в силу частини 1 статті 75 ГПК України звільняє позивача від обов`язку доведення цієї обставини, внаслідок чого дійшли передчасних висновків про відсутність сукупності обставин набуття позивачем права власності на магазин за набувальною давністю.

31. При цьому у контексті фактичних обставин даного спору та в силу імперативних приписів статті 344 ЦК України, як факт будівництва спірного приміщення коштом територіальної громади, так і відсутність у позивача правовстановлюючих документів на магазин, не впливають на правову кваліфікацію набуття останнім прав на це майно за набувальною давністю. Передача ж позивачу спірного приміщення за актом приймання-передачі основних засобів від 02.01.2001 може свідчити, зокрема про початок володіння цим майном саме позивачем, а не про набуття останнім титулу щодо спірного майна, як помилково зазначили суди попередніх інстанцій. ….

Відповідно до приписів ч.1 ст.316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2021р. справу №914/8/20 передано для розгляду судді Фартушку Т.Б.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.04.2021р. у цій справі судом постановлено прийняти справу №914/8/20 на новий розгляд до провадження; розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; підготовче судове засідання призначити на 11.05.2021р.; визнати явку повноважних представників Учасників справи в судове засідання обов`язковою; викликати в судове засідання повноважних представників Учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.05.2021р. у цій справі суд постановив відкласти підготовче судове засідання на 01.06.2021р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнається обов`язковою; викликати повноважних представників Учасників справи в судове засідання.

Ухвалою Господарського суду Львівської області у цій справі від 01.06.2021р. судом постановлено продовжити строк підготовчого провадження на 4 дні; відкласти підготовче судове засідання на 22.06.2021р.; клопотання Солонківського споживчого товариства від 31.05.2021р. вх. від 01.06.2021р. про витребування доказів задоволити; зобов`язати Пустомитівську районну державну адміністрацію Львівської області (81100, Львівська область, Пустомитівський район, м.Пустомити, вул.Грушевського, буд.35; ідентифікаційний код: 22420292) в строк по 15.06.2021р. надати суду належним чином засвідчену копію реєстраційної справи про реєстрацію права комунальної власності (номер запису про право власності: 28379105) за Давидівською сільською радою об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області на об`єкт нерухомого майна нежитлові приміщення, за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236), яка міститься в електронному вигляді в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме копії документів, які стали підставою виникнення права власності та прийняття рішення про його реєстрацію, зокрема: лист Фонду державного майна №05-13-03863, виданий Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Львівській області 20.06.2018р.; рішення Давидівської сільської ради об`єднаної територіальної громади від 28 вересня 2018 року № 2346-30/2018 Про реєстрацію права власності на нерухоме майно за територіальною громадою Давидівської ОТГ та включення його до переліку об`єктів права комунальної власності; рішення Давидівської сільської ради ОТГ № 1088-15/2017 від 03 листопада 2017 року Про зміну назви вулиць, поштових адрес нерухомого майна в с.Дмитровичі Пустомитівського району Львівської області; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнається обов`язковою; викликати повноважних представників Учасників справи в судове засідання.

В судовому засіданні 22.06.2021р. судом оголошено перерву до 12:00год. 27.07.2021р., про що представники Сторін повідомлялись в судовому засіданні під розписку.

Ухвалою суду від 27.07.2021р. у цій справі суд постановив продовжити строк підготовчого провадження на 26 днів; клопотання Солонківського споживчого товариства від 27.07.2021р. про витребування доказів задоволити; ПОВТОРНОзобов`язати Пустомитівську районну державну адміністрацію Львівської області (81100, Львівська область, Пустомитівський район, м.Пустомити, вул.Грушевського, буд.35; ідентифікаційний код: 22420292) в строк по 16.08.2021р. надати суду належним чином засвідчену копію реєстраційної справи про реєстрацію права комунальної власності (номер запису про право власності: 28379105) за Давидівською сільською радою об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області на об`єкт нерухомого майна нежитлові приміщення, за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236), яка міститься в електронному вигляді в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме копії документів, які стали підставою виникнення права власності та прийняття рішення про його реєстрацію, зокрема: лист Фонду державного майна №05-13-03863, виданий Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Львівській області 20.06.2018р.; рішення Давидівської сільської ради об`єднаної територіальної громади від 28 вересня 2018 року №2346-30/2018 Про реєстрацію права власності на нерухоме майно за територіальною громадою Давидівської ОТГ та включення його до переліку об`єктів права комунальної власності; рішення Давидівської сільської ради ОТГ №1088-15/2017 від 03 листопада 2017 року Про зміну назви вулиць, поштових адрес нерухомого майна в с.Дмитровичі Пустомитівського району Львівської області; зобов`язати Львівську районну державну адміністрацію Львівської області (79008, Львівська область, м.Львів, вул.Винниченка В., буд.18; ідентифікаційний код: 44046683) в строк по 16.08.2021р. надати суду належним чином засвідчену копію реєстраційної справи про реєстрацію права комунальної власності (номер запису про право власності: 28379105) за Давидівською сільською радою об`єднаної територіальної громади Пустомитівського (Львівського) району Львівської області на об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення, за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236), а саме копії документів, які стали підставою виникнення права власності та прийняття рішення про його реєстрацію, зокрема: лист Фонду державного майна №05-13-03863, виданий Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Львівській області 20.06.2018р.; рішення Давидівської сільської ради об`єднаної територіальної громади від 28 вересня 2018 року №2346-30/2018 «Про реєстрацію права власності на нерухоме майно за територіальною громадою Давидівської ОТГ та включення його до переліку об`єктів права комунальної власності»; рішення Давидівської сільської ради ОТГ №1088-15/2017 від 03 листопада 2017 року «Про зміну назви вулиць, поштових адрес нерухомого майна в с.Дмитровичі Пустомитівського району Львівської області»; зобов`язати Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Львівської міської ради (79040, Львівська область, м.Львів, вул.Городоцька, буд.299; ідентифікаційний код: 26526811) в строк 16.08.2021р. надати суду належним чином засвідчені копії документів реєстраційної справи про реєстрацію права комунальної власності (номер запису про право власності: 28379105) за Давидівською сільською радою об`єднаної територіальної громади Пустомитівського (Львівського) району Львівської області на об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення, за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236), які містяться в електронному вигляді в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме витребувати отримані з вищевказаного реєстру та завірені копії документів, які стали підставою виникнення права власності та прийняття рішення про його реєстрацію, зокрема: лист Фонду державного майна №05-13-03863, виданий Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Львівській області 20.06.2018р.; рішення Давидівської сільської ради об`єднаної територіальної громади від 28 вересня 2018 року №2346-30/2018 «Про реєстрацію права власності на нерухоме майно за територіальною громадою Давидівської ОТГ та включення його до переліку об`єктів права комунальної власності»; рішення Давидівської сільської ради ОТГ №1088-15/2017 від 03 листопада 2017 року «Про зміну назви вулиць, поштових адрес нерухомого майна в с. Дмитровичі Пустомитівського району Львівської області»; відкласти підготовче судове засідання на 25.08.2021р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнається обов`язковою; викликати повноважних представників Учасників справи в судове засідання.

В судовому засіданні 25.08.2021р. судом оголошено перерву до 12:00год. 08.09.2021р., про що представники Сторін повідомлялись в судовому засіданні під розписку.

Ухвалою суду від 08.09.2021р. у цій справі суд постановив клопотання Солонківського споживчого товариства від 08.09.2021р. про витребування доказів задоволити; зобов`язати Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Відділ розгляду звернень та забезпечення діяльності комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації) (79000, Львівська область, Львів, пл.Маркіяна Шашкевича, буд. 1) в строк по 28.09.2021р. надати суду належним чином засвідчені копії документів, які містяться в електронному вигляді в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в матеріалах реєстраційної справи про реєстрацію права комунальної власності (номер запису про право власності: 28379105) за Давидівською сільською радою об`єднаної територіальної громади Пустомитівського (Львівського) району Львівської області на об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236), а саме, зобов`язати надати суду отримані з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та завірені копії документів, які стали підставою виникнення права власності та прийняття рішення про його реєстрацію, зокрема: лист Фонду державного майна №05-13-03863, виданий Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Львівській області 20.06.2018р.; рішення Давидівської сільської ради об`єднаної територіальної громади від 28.09.2018р. №2346-30/2018 «Про реєстрацію права власності на нерухоме майно за територіальною громадою Давидівської ОТГ та включення його до переліку об`єктів права комунальної власності»; рішення Давидівської сільської ради ОТГ №1088-15/2017 від 03.11.2017р. «Про зміну назви вулиць, поштових адрес нерухомого майна в с. Дмитровичі Пустомитівського району Львівської області»; відкласти підготовче судове засідання на 12.10.2021р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнається обов`язковою; викликати повноважних представників Учасників справи в судове засідання.

В судовому засіданні 12.10.2021р. судом оголошено перерву до 14:20год. 02.11.2021р., про що представники Сторін повідомлялись в судовому засіданні під розписку.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.11.2021р. у даній справі судом постановлено здійснити зміну найменування Відповідача у справі №914/8/20 з Давидівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області на Давидівську сільську раду Львівського району Львівської області; закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті; судове засідання з розгляду спору по суті призначити на 23.11.2021р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнається обов`язковою; викликати повноважних представників Учасників справи в судове засідання.

В судовому засіданні 23.11.2021р. судом оголошено перерву до 10:00год. 08.12.2021р., про що представники Сторін повідомлялись в судовому засіданні під розписку.

Відповідно до ст.222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу Акорд.

Процесуальні права та обов`язки Учасників справи, відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України, як підтвердили представники Учасників справи в судовому засіданні, їм відомі, в порядку ст.205 ГПК України клопотання від Учасників справи про роз`яснення прав та обов`язків до суду не надходили.

Заяв про відвід головуючого судді чи секретаря судового засідання не надходило та не заявлялось.

Представник Позивача в судове засідання з`явився, в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, зазначив про неможливість врегулювання спору між сторонами у добровільному порядку та подання всіх наявних у Позивача доказів, на які покликається як на підставу заявлених позовних вимог.

Представник Відповідача в судове засідання з`явився, в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, зазначив про неможливість врегулювання спору між сторонами у добровільному порядку та подання всіх наявних у Відповідача доказів, на які покликається як на підставу заперечень проти заявлених позовних вимог.

23.11.2021р. за вх. №28085/21 Відповідачем подано Пояснення від 18.11.2021р. вих. №3637, у яких наводить свої доводи та міркування з приводу заявлених Позивачем позовних вимог. Вказані пояснення оглянуто судом та долучено до матеріалів справи.

Позиція Позивача:

Позивач з підстав порушення Відповідачем порядку прийняття рішення про прийняття в комунальну власність та на баланс спірної будівлі магазину АДРЕСА_1 , яка перебувала на балансі Позивача, просить суд визнати незаконним і скасувати рішення Давидівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області від 28.09.2018р. №2346-30/2018 «Про реєстрацію права власності на нерухоме майно за територіальною громадою Давидівської ОТГ та включення його до переліку об`єктів права комунальної власності»; скасувати державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на об`єкт нерухомого майна нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236, номер запису про право власності 28379105; визнати за Солонківським споживчим товариством право власності на нежитлові приміщення (магазин) загальною площею 70 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

В обґрунтування заявленого позову Позивач зазначає, що він є правонаступником всіх прав і зобов`язань Винниківського госпрозрахункового торгового кооперативного підприємства, яке увійшло до складу Позивача внаслідок реорганізації шляхом приєднання.

Згідно доводів Позивача Актом передачі основних засобів першої групи віл 02.01.2021р. належну Винниківському ГРТКП будівлю магазину №26 в селі Дмитровичі вулиця без назви, будинок без номера Пустомитівського району Львівської області передано Позивачу і станом на час подання позовної заяви така перебуває на балансі Позивача. Балансова вартість будівлі станом на 01.12.2019р. складає 11793грн.

Крім того, Актом передачі земельних ділянок Винниківським ГРТКП Солонківському споживчому товариству, наданих сільськими радами в постійне користування для обслуговування магазинів споживчої кооперації та сплати земельного податку від 30.01.2001р. для обслуговування магазину в с.Дмитровичі Позивачу передано земельну ділянку площею 0,02га.

Позивач зазначає, що з метою виконання рішення Колегії Пустомитівської районної державної адміністрації від 26.05.2011р. «Про стан торгівельного обслуговування населення району та вирішення проблем в системі споживчої кооперації Пустомитівського району у 2010 році». Головою Пустомитівської РДА 14.06.2011р. видано доручення №25, зокрема, Винничківському сільському голові, у підпорядкуванні якого перебувало с.Дмитровичі, сприяти виготовленню права власності на будівлі магазинів, що перебувають на балансі споживчої кооперації.

На підставі вказаного рішення Позивач звертався до Винничківської сільської ради та до Відповідача з проханням надати дозвіл на виготовлення свідоцтва про право власності на спірну будівлю, однак, у наданні дозволу було відмовлено.

В той же час, згідно доводів Позивача, рішенням Відповідача від 03.11.2017р. №1088-15/2017 «Про зміну назви вулиць, поштових адрес нерухомого майна в с.Дмитровичі Пустомитівського району Львівської області» змінено поштову адресу спірної будівлі магазину АДРЕСА_2 , будинок без номеру на поштову адресу: АДРЕСА_1 .

Рішенням Відповідача від 28.09.2018р. №2346-30/2018 «Про реєстрацію права власності на нерухоме майно за територіальною громадою Давидівської ОТГ та включення його до переліку об`єктів права комунальної власності» вирішено зареєструвати право комунальної власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , (стара назва вулиця без назви, будинок без номеру) за територіальною громадою Давидівської ОТГ з подальшим включенням його до переліку об`єктів комунальної власності. Балансоутримувачем вказаного майна визначено Відповідача. 10.10.2018р. на підставі вказаного рішення Відповідачем зареєстровано право комунальної власності на спірну будівлю не зважаючи на звернення Позивача про надання дозволу на виготовлення свідоцтва про право власності та те, що спірна будівля магазину перебуває на балансі Позивача і Позивач на підставі Акту передачі основних засобів від 02.01.2001р. з моменту передання йому спірної будівлі добросовісно, безперервно та відкрито користується нею.

Позивач зазначає про порушення Відповідачем порядку прийняття рішення від 28.09.2018р. №2346-30/2018 з підстав порушення Порядку безоплатної передачі у комунальну власність об`єктів соціальної сфери, житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, а також внутрішньогосподарських меліоративних систем колективних сільськогосподарських підприємств, що не підлягали паюванню в процесі реорганізації цих підприємств та передані на баланс підприємств правонаступників, який затверджено постановою КМУ від 13.08.2003р. №1253, а також безпідставного посилання на Довідку регіонального відділення Фонду державного майна по Львівській області від 20.06.2018р. вих. №05-13-03863, оскільки така не стосується спірної будівлі, так як видана щодо нерухомого майна, яке знаходиться за іншою адресою.

Вказаним на думку Позивача порушується його право власності на спірну будівлю, яке він набув за набувальною давністю.

Позивач у поданій 10.03.2020р. за вх. №11783/20 Відповіді на відзив від 07.03.2020р. вих. №19 в спростування викладених Відповідачем у відзиві на позовну заяву заперечень зазначає, що спірна будівля є 1920 року побудови, а відтак, з врахуванням того, що станом на час її побудови село ОСОБА_1 було під владою Польської республіки, доводи Відповідача про будівництво такої за кошти громади є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо доводів Відповідача про те, що в 1964 році відбулась реконструкція спірної будівлі під сільгоспмаг Позивач зазначає, що така реконструкція відбулась за кошти Пустомитівської райспоживспілки, що підтверджується доданою до позову постановою правління Пустомитівської райспоживспілки №104 «Про затвердження смети на реконструкцію будинку в с.Дмитровичах під сільмаг Винниківського робкоопу».

Щодо правомочності загальних зборів мешканців села Дмитровичі Позивач вказує на те, що до компетенції зборів належить надання згоди на включення до складу місцевого господарства об`єктів, які створені в результаті трудової участі громадян або придбані на їх добровільні внески, на продаж або безоплатну передачу цих майнових об`єктів іншим суб`єктам власності, а також внесення пропозицій щодо передачі або продажу в комунальну власність відповідних адміністративно-територіальних одиниць підприємств, організацій, їх структурних підрозділів та інших об`єктів, що належать до державної та інших форм власності, якщо вони мають особливо важливе значення для забезпечення комунально-побутових і соціально-культурних потреб населення даної території, функціонування місцевого господарства.

Відтак, з врахуванням того, що спірну будівлю не було створено в результаті трудової участі громадян та не придбано за рахунок їх добровільних внесків, а також того, що спірні будівля не належить до об`єктів, які мають особливо важливе значення для забезпечення комунально-побутових і соціально-культурних потреб населення даної території, функціонування місцевого господарства в с.Дмитровичі, зборами перевищено надані законом повноваження щодо прийняття у комунальну власність спірної будівлі.

У поданій Відповіді на доповнення до відзиву від 04.07.2020р. б/н Позивач в спростування викладених Відповідачем у доповненні до відзиву заперечень зазначає, що Позивач не є покупцем чи орендарем спірної будівлі, не заявляє про укладення будь-якого договору перед підписанням Акту; в період його підписання та перед таким періодом відсутні правові підстави чи правовстановлюючі документи на спірну будівлю, а Акт передачі основних засобів першої групи від 02.01.2001р. є документом оформлення господарської операції, який підтверджує обсяг майна та час переходу такого майна у володіння Позивача. Саме з цього моменту на думку Позивача слід розглядати початок строку правомірного, добросовісного, відкритого та безперервного володіння Позивачем спірною будівлею, яке до часу подання Відповіді триває 20 років, і таке володіння не підпадає під ознаки титульного.

У поданих 01.06.2021р. за вх. №12942/21 Поясненнях від 30.06.2021р. б/н Позивач щодо позовної вимоги про визнання незаконним і скасування рішення Відповідача зазначає, що з такого вбачається, що воно прийнято на підставі протоколу зборів мешканців с.Дмитровичі та інформації РВ ФДМУ по Львівській області. Вказані Відповідачем підстави на думку Позивача є незаконними, оскільки загальні збори мешканців не мали відповідних повноважень на прийняття рішень про прийняття спірної будівлі до комунальної власності, а надана РВ ФДМУ по Львівській області інформація стосується іншої будівлі.

Разом з тим Позивач вказує на те, що Відповідачем не отримано погодження Позивача на передачу спірної будівлі у комунальну власність.

Щодо позовної вимоги про скасування запису про право власності Відповідача на спірну будівлю Позивач зазначає, що такий вчинено з порушенням вимог законодавства щодо порядку вчинення державним реєстратором відповідної реєстраційної дії, оскільки вчинено на підставі незаконного рішення та довідки РВ ФДМУ по Львівській області, яка стосується іншого майна.

Щодо позовної вимоги про визнання права власності на спірну будівлю за Позивачем Позивач зазначає, що є правонаступником Винниківського ГРТКП і Актом від 02.01.2001р. йому передано спірну будівлю. Саме з цього часу на думку Позивача слід розглядати початок строку правомірного, добросовісного, відкритого та безперервного володіння Позивачем спірною будівлею, яке до часу подання Відповіді триває 20 років, і таке володіння не підпадає під ознаки титульного.

Позиція Відповідача:

Відповідач у поданому 02.03.2020р. за вх. №10736/20 Відзиві на позовну заяву від 27.02.2020р. вих. №521проти позовних вимог не заперечує, вважає позов безпідставним та необґрунтованим, просить суд відмовити Позивачу в його задоволенні у повному обсязі з підстав того, що згідно погосподарської книги Винничківської сільської ради №№4,5 за період з 1958-1963 роки в с.Дмитровичі в житловому будинку проживала сім`я культслужителя ОСОБА_2 . Вказаний будинок був побудований за кошти громади для священнослужителів церкви. В подальшому, в 1964 році проведено реконструкцію будинку під сільгоспмаг Винниківського робкоопу. На загальних зборах мешканців села Дмитровичі, які відбулись 09.07.2018р., вирішено звернутись в Давидівську ОТГ з питанням про прийняття у власність громади спірної будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ).

З підстав наведеного Відповідач вважає реєстрацію права власності на спірну будівлю за власником Давидівською сільською радою ОТГ на підставі довідки Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області від 20.06.2018р. №05-13-03863; рішення органу місцевого самоврядування про зміну назв вулиць, поштових адрес в с.Дмитровичі Пустомитівського району Львівської області від 03.11.2017р. №1088-15/2017 та додатку №1 до рішення; рішення Давидівської сільської ради ОТГ від 28.09.2018р. №2346-30/2018 такою, що відбулась з дотриманням чинного станом на час проведення такої законодавства щодо підстав та порядку державної реєстрації права власності, внаслідок чого Відповідачем правомірно набуто право комунальної власності на спірну будівлю, а заявлені Позивачем позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

У поданих 02.07.2020р. за вх. №21060/20 Доповненнях до відзиву від 24.06.2020р. вх. №1358 Відповідач наводить судову практику у подібних правовідносинах щодо визначення критерії набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

У поданих 27.05.2021р. за вх. №12543/21 Письмових поясненнях від 24.05.2021р. вих. №1746 Відповідач в доповнення до раніше наведених доводів зазначає, що Позивач, володіючи та користуючись спірною будівлею не міг не знати, що така належить до комунальної власності, а її власник відомий. Відтак, в Позивача відсутні правові підстави до набуття спірної будівлі у власність за набувальною давністю.

У поданих 23.11.2021р. за вх. №28085/21 Поясненнях Відповідач наводить свої доводи та міркування з приводу заявлених позовних вимог які є аналогічними до викладених Відповідачем у раніше поданих до суду заявах.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.10 ст.81 ГПК України у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом Учасників справи подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

З огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених статтями 202 та 216 Господарського процесуального кодексу України, надання Відповідачу можливості для подання відзиву на позов, суд вважає за можливе розглянути справу по суті без участі представника Відповідачаза наявними у справі матеріалами.

За результатами дослідження наведених Учасниками справи доводів, поданих доказів та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю з огляду на наступне.

Постановою Ради народних комісарів УРСР і центрального комітету КП(б)У від 08.12.1939р. №1618 «Про кооперативні організації західних областей України» постановлено дозволити Укоопспілці приступити до організації споживчих товариств у західних областях УРСР на основі статуту, затвердженого постановою Раднаркому Союзу РСР і ЦК ВКП(б) від 25.01.1939р.

Сметою на реконструкцію житлового будинку в селі Дмитровичах Пустомитівського району Львівської області під сільгоспмаг Винниківського робкоопу визначено кількісні та якісні характеристики робіт з реконструкції будинку в с.Дмитровичах під сільгоспмаг Винниківського робкоопу на суму 1280крб.

Постановою Правління Пустомитівської Райспоживспілки від 24.06.1964р. №104 «Про затвердження смети на реконструкцію будинку в с.Дмитровичах під сільгоспмаг Винниківського робкоопу`розглянувши смету на реконструкцію житлового будинку в селі Дмитровичах Пустомитівського району Львівської області під сільгоспмаг Винниківського робкоопу постановило затвердити смету на реконструкцію житлового будинку в с.Дмитровичах під сільгоспмаг в сумі 1280крб.

Відповідно до п.1 Статуту Солонківського споживчого товариства, прийнятого загальними зборами пайовиків від 29.02.2000р. та зареєстрованогов ЄДРПОУ, Солонківське споживче товариство є правонаступником усіх прав та зобов`язань Солонківського ГРТКП, а також Винниківського ГРТКП і Звенигородського ГРТКП, якій увійшли до його складу шляхом приєднання.

Пунктом 7 Акту передачі основних засобів першої групи, що знаходяться на балансі Винниківського ГРТКП Пустомитівського райСТ та передані Солонківському споживчому товариству Пустомитівського райСТ станом на 02.01.2001р. Винниківським ГРТКП передано Солонківському споживчому товариству будинок цегляний с.Дмитровичі 26 вартістю 11793грн. Вказаний Акт підписано повноважними представниками, їх підписи завірено відтисками печаток Винниківського ГРТКП та Солонківського СТ.

Підпунктом в) пункту2 Акту передачі земельних ділянок Винниківським ГРТКП Солонківському споживчому товариству, наданих сільськими радами в постійне користування для обслуговування магазинів споживчої кооперації та сплати земельного податку від 30.01.2001р. Винниківське ГРТКП передало, а Солонківське споживче товариство прийняло земельну ділянку під магазином с.Дмитровичі в розмірі 0,02га. Вказаний Акт підписано повноважними представниками, їх підписи завірено відтисками печаток Винниківського ГРТКП та Солонківського СТ.

Відповідно до п.2 Статуту Солонківського споживчого товариства, прийнятого загальними зборами пайовиків від 25.11.2003р. та зареєстрованого 04.10.2004р. за №1000065, Солонківське споживче товариство є правонаступником усіх прав та зобов`язань Солонківського ГРТКП, Винниківського ГРТКП, Звенигородського ГРТКП та Пустомитівського районного споживчого товариства, якій увійшли до його складу шляхом приєднання.

Відповідно до п.2 Статуту Солонківського споживчого товариства, прийнятого загальними зборами пайовиків від 19.07.2004р. та зареєстрованого 24.03.2008р. за №5000065, Солонківське споживче товариство є правонаступником усіх прав та зобов`язань Солонківського ГРТКП, Винниківського ГРТКП, Звенигородського ГРТКП та Пустомитівського районного споживчого товариства, якій увійшли до його складу шляхом приєднання.

Відповідно до п.2 Статуту Солонківського споживчого товариства, прийнятого загальними зборами пайовиків від 20.02.2008р. та зареєстрованого 24.03.2008р. за №5000065, Солонківське споживче товариство є правонаступником усіх прав та зобов`язань Солонківського госпрозрахункового торгово кооперативного підприємства с.Солонка, Винниківського госпрозрахункового торгово кооперативного підприємства, Звенигородського госпрозрахункового торгово кооперативного підприємства та Пустомитівського районного споживчого товариства, якій увійшли до його складу шляхом приєднання.

Пунктом 3 Рішення Колегії Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області від 26.05.2011р. №15 вирішено головам Оброшинської, Пикуловицької, Лисиничівської, Чижиківської, Ямпільської, Винничківської сільських рад сприяти виготовленню права власності на будівлі магазинів, що знаходяться на балансі споживчої кооперації.

Листом від 01.06.2011р. вих. №75 Позивачем надано сільському голові Винничківської сільської ради копію технічного паспорта на магазин «Продукти» в с.Дмитровичі та копію постанови 618 від 08.12.1939 і висловлено прохання сприяти в видачі рішення виконавчого комітету на право власності на вищевказану будівлю за Солонківським споживчим товариством.

Дорученням голови Пустомитівської районної державної адміністрації від 14.06.2011р. №25 з метою виконання рішення Колегії Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області від 26.05.2011р. №15 доручено Оброшинському, Пикуловицькому, Лисиничівському, Чижиківському, Ямпільському, Винничківському сільським головам сприяти виготовленню права власності на будівлі магазинів, що знаходяться на балансі споживчої кооперації.

Листом від 30.06.2011р. вих. №90 Солонківське споживче товариство просило сільського голову Винничківської сільської ради видати рішення про виготовлення права власності на будівлю магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в с.Дмитровичі відповідно до Доручення голови Пустомитівської районної державної адміністрації від 14.06.2011р. №25.

Листом від 05.07.2011р. вих. №165 Винничківська сільська рада повідомила Позивача про прийняття рішення з приводу листа Позивача від 30.06.2011р. №90.

Рішенням Виконавчого комітету Винничківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 30.06.2011р. №31 вирішено відмовити Солонківському споживчому товариству у надані дозволу для виготовлення свідоцтва про право власності на будівлю магазину в с.Дмитровичі.

Рішенням Давидівської сільської ради Об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області від 03.11.2017р. №1088-15/2017 «Про зміну назви вулиць, поштових адрес нерухомого майна в с.Дмитровичі Пустомитівського району Львівської області» вирішено змінити назву вулиць без назви в с.Дмитровичі Пустомитівського району Львівської області та змінити поштові адреси об`єктам нерухомого майна на вулиця Львівська (додаток 1); АДРЕСА_4 (додаток 2); вулиця Галицька (додаток 3); АДРЕСА_5 (додаток 4); АДРЕСА_6 (додаток 8).

Відповідно до додатку 1 до рішення Давидівської сільської ради Об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області від 03.11.2017р. №1088-15/2017 «Про зміну назви вулиць, поштових адрес нерухомого майна в с.Дмитровичі Пустомитівського району Львівської області» будівлі з адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 ; будівлі магазину з адресою: АДРЕСА_1 ,присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 . відомості про власника вказаної будівлі магазину у додатку відсутні.

Листом від 20.06.2018р. вих. №05-13-03863 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області повідомило голову Давидівської сільської ради Об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області про те, що відомості про нежитлову будівлю орієнтовною площею 70 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від суб`єктів управління до фонду з метою внесення до Єдиного реєстру об`єктів державної власності не надавались. Таким чином станом на момент звернення інформація в Єдиному реєстрі об`єктів державної власності відсутня, об`єкт у державній власності не перебуває.

Як вбачається із технічного паспорта від 25.06.2018р., виготовленого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» на замовлення Відповідача, загальна площа нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_7 , складає 70,0кв.м.

Довідкою від 26.06.2018р. б/н обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» підтвердило Відповідачу те, що згідно архівних данихОКП ЛОР «БТІ та ЕО» станом на 29.12.2012р. інформація про реєстрацію права власності та видачу свідоцтва на нежитлові приміщення загальною площею 70,0 кв.м., літ «А-1» за адресою: АДРЕСА_7 відсутня.

Рішенням зборів мешканців с.Дмитровичі, оформленим Протоколом Зборів мешканців с.Дмитровичі від 09.07.2018р. б/н вирішено звернутись в Давидівська сільську раду ОТГ з питанням взяти у власність громади нежитлову будівлю орієнтовною площею 70 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ). За вказане рішення проголосувало 50 жителів с.Дмитровичі.

Листом від 17.07.2018р. вих. №76 Позивач звертався до сільського голови Давдівської ОТГ із проханням надати дозвіл на виготовлення свідоцтва про право власності на частину будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в АДРЕСА_1 , який знаходиться на балансі Позивача відповідно до постанови №1618 від 08.12.1939р. «Про кооперативні організації західних областей України», постанови №104 від 24.06.1964р. Пустомитівської РСС, акту передачі Винниківського ГРТКП і виготовленої технічної документації. Крім того Позивач просив надати дозвіл на виготовлення детального плану про передачу земельної ділянки в оренду в розмірі 0,02га, яка закріплена за магазином і за яку Позивач сплачує щорічний податок.

Рішенням Давидівської сільської ради Об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області від 28.09.2018р. №2346-30/2018 «Про реєстрацію права власності на нерухоме майно за територіальною громадою Давидівської ОТГ та включення його до переліку об`єктів права комунальної власності`Давидівська сільська рада ОТГ заслухавши секретаря ради, враховуючи протокол зборів мешканців с.Дмитровичі від 09.07.2018р. та інформацію, надану регіональним відділенням Фонду державного майна по Львівській області від 20.06.2018р., згідно з якою приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ) у державній власності не перебуває, керуючись ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішила зареєструвати право комунальної власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ) за територіальною громадою Давидівської об`єднаної територіальної громади в особі Давидівської сільської ради ОТГ з подальшим включенням його до переліку об`єктів права комунальної власності; балансоутримувачем вказаного комунального майна визначити Давидівську сільську раду ОТГ.

Рішенням від 16.10.2018р. №43501496 державний реєстратор Давидівської сільської ради Об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області Зубарєв Анатолій Анатолійович вирішив провести державну реєстрацію права власності, форма власності: комунальна на нежитлове приміщення, що розташоване АДРЕСА_1 за суб`єктом: Давидівська сільська рада Об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області; відкрити розділ у Державному реєстрі речових правна нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна.

10.10.2018р. державний реєстратор Давидівської сільської ради Об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області Зубарєв Анатолій Анатолійович на підставі довідки серія та номер 05-13-03863, виданої регіональним відділенням Фонду державного майна по Львівській області; рішення органу місцевого самоврядування про зміну назви вулиць, поштових адрес в с.Дмитровичі Пустомитівського району Львівської області серія та номер: 1088-15/2017, виданий 03.11.2017р., видавник Давидівська сільська рада Об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області; додатку №1; рішення органу місцевого самоврядування серія та номер 2346-30/2018, виданий 28.09.2018р., видавник Давидівська сільська рада Об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області на підставі рішення державного реєстратора Давидівської сільської ради Об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області Зубарєва Анатолія Анатолійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний №43501496 від 16.10.2018р. вчинив в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №28379105 про реєстрацію права комунальної власності Давидівської сільської ради Об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області на нежитлове приміщення загальною площею 70 м.кв. 1920 року побудови, позначене на плані літерою «А-1», яке складається з двох торгових залів площею 53,6м.кв. та кладової площею 16,4м.кв., та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 236.

Листом від 12.12.2018р. вих. №2678 Давидівська сільська рада ОТГ надала Позивачу копію рішення Виконавчого комітету від 31.08.2018р. №158.

Рішенням Виконавчого комітету Давидівської сільської ради Об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області від 31.08.2018р. №158 вирішено відмовити Солонківському споживчому товариству у наданні дозволу на виготовлення свідоцтва про право власності на частину будівлі магазину в АДРЕСА_1 так як дана будівля збудована за кошти громади села Дмитровичі Пустомитівського району Львівської області.

Листом від 06.06.2019р. вих. №1353 Відповідач надав Позивачу копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та запропонував звернутись до Відповідача для укладення договору оренди такої будівлі в термін до 21.06.2019р.

Довідкою Солонківського споживчого товариства від 12.11.2019р. №86 підтверджується, що в Акті від 02.01.2001р. вказана нумерація магазинів, а не нумерація будівель, оскільки станом на час складення Акту в селах не було назв вулиць і номерів будинків. Вказана довідка підписана головою правління Солонківського споживчого товариства Г.С. Гірняк. Підпис вказаної особи завірено відтиском печатки Позивача.

Довідкою Позивача від 09.12.2019р. №93 підтверджується перебування будівлі магазину №26 «Продукти» в с.Дмитровичі вулиця без назви, будинок без номера Пустомитівського району Львівської області, яка належала Винниківському ГРТКП, передана Споживчому товариству згідно Акту передачі від 02.01.2001р. і на час видачі довідки знаходиться на балансі споживчого товариства, залишкова вартість будівлі станом на 01.12.2019р. становить 11793грн. Крім того, вказаною довідкою підтверджується, що Солонківське СТ є правонаступником всіх прав та зобов`язань Винниківського ГРТКП відповідно до статуту споживчого товариства, прийнятого загальними зборами членів споживчого товариства від 29.02.2000р.

Вказана довідка підписана головою правління Солонківського споживчого товариства Г.С. Гірняк та Головним бухгалтером Н.М. Кардаш. Підписи вказаних осіб завірено відтиском печатки Позивача.

У відповідності з пунктами 1, 3 частини першої статті 129 Конституції України, основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.09.2019р. у справі №924/831/17.

Верховний Суд у справі №924/1022/17 (постанова від 06.11.2019 року) констатує, що встановивши наявність порушеного права заявника, суд повинен при прийнятті рішення враховувати мету звернення його до суду та забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 1) ч.2 вказаної статті передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Нормою ст.172 ЦК України встановлено, що територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно приписів ч.1,3, 5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону; матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини; органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Приписами ст.327 ЦК України встановлено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відтак, територіальна громада як власник об`єктів права комунальної власності делегує відповідній раді повноваження щодо здійснення права власності від її імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Воля територіальної громади може виражатись в таких рішеннях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.

Відповідно до п.1 Порядку безоплатної передачі у комунальну власність об`єктів соціальної сфери, житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, а також внутрішньогосподарських меліоративних систем колективних сільськогосподарських підприємств, що не підлягали паюванню в процесі реорганізації цих підприємств та передані на баланс підприємств-правонаступників, затвердженого постановою КМУ від 13.08.2003р. №1253 «Про затвердження Порядку безоплатної передачі у комунальну власність об`єктів соціальної сфери, житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, а також внутрішньогосподарських меліоративних систем колективних сільськогосподарських підприємств, що не підлягали паюванню в процесі реорганізації цих підприємств та передані на баланс підприємств-правонаступників» (надалі Порядок) встановлено, що цей Порядок визначає механізм безоплатної передачі у комунальну власність об`єктів соціальної сфери, житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, а також внутрішньогосподарських меліоративних систем колективних сільськогосподарських підприємств, що не підлягали паюванню в процесі реорганізації цих підприємств та передані на баланс підприємств-правонаступників (далі - об`єкти).

Згідно п.3 Порядку рішення про передачу об`єктів соціальної сфери та житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, приймається відповідною сільською, селищною, міською радою, а внутрішньогосподарської меліоративної системи, які передаються у спільну власність територіальних громад, - районною, якщо об`єкт знаходиться в межах території району, або обласною радою, якщо об`єкт знаходиться в межах території двох і більше районів.

Ініціаторами передачі об`єктів у комунальну власність можуть бути місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства-правонаступники, на балансі яких перебувають об`єкти. У разі коли ініціатором передачі об`єктів у комунальну власність є місцевий орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, пропозиція погоджується з підприємством-правонаступником. (п.4 Порядку).

Відповідно до ст.1 Положення про загальні збори громадян за місцем проживання в Україні, затвердженого постановою Верховної ради України від 17.12.1993р. №3748-XII, (надалі Положення) загальні збори громадян (далі - збори) скликаються за місцем проживання громадян (села, селища, мікрорайону, житлового комплексу, вулиці, кварталу, будинку та іншого територіального утворення) для обговорення найважливіших питань місцевого життя.

Приписами ст.3 положення встановлено, що збори скликаються в міру необхідності, але не менш як один раз на рік і є правомочними за наявності на них більше половини громадян, які проживають на відповідній території і мають право брати участь у зборах, а в разі скликання зборів (конференції) представників громадян - не менш як двох третин представників відповідних територіальних утворень.

Згідно п.8, 9 ст. 6 Положення до компетенції зборів належить надання згоди на включення до складу місцевого господарства об`єктів, які створені в результаті трудової участі громадян або придбані на їх добровільні внески, на продаж або безоплатну передачу цих майнових об`єктів іншим суб`єктам власності; внесення пропозицій щодо передачі або продажу в комунальну власність відповідних адміністративно-територіальних одиниць підприємств, організацій, їх структурних підрозділів та інших об`єктів, що належать до державної та інших форм власності, якщо вони мають особливо важливе значення для забезпечення комунально-побутових і соціально-культурних потреб населення даної території, функціонування місцевого господарства.

У ч. 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (ч. 10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Аналогічну правову позицію викладено, зокрема в Постанові Вищого Господарського суду України від 12.08.2015р. у справі №926/1083/13.

Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Статтею 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

При цьому, суд зазначає, що у рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009р. №7-рп/2009 зазначено, що ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, рішенням Давидівської сільської ради Об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області від 28.09.2018р. №2346-30/2018 «Про реєстрацію права власності на нерухоме майно за територіальною громадою Давидівської ОТГ та включення його до переліку об`єктів права комунальної власності» Давидівська сільська рада ОТГ заслухавши секретаря ради, враховуючи протокол зборів мешканців с.Дмитровичі від 09.07.2018р. та інформацію, надану регіональним відділенням Фонду державного майна по Львівській області від 20.06.2018р., згідно з якою приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ) у державній власності не перебуває, керуючись ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішила зареєструвати право комунальної власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ) за територіальною громадою Давидівської об`єднаної територіальної громади в особі Давидівської сільської ради ОТГ з подальшим включенням його до переліку об`єктів права комунальної власності; балансоутримувачем вказаного комунального майна визначити Давидівську сільську раду ОТГ.

При цьому суд зазначає, що Відповідачем не доведено належними засобами доказування обставину погодження Позивачем як підприємством-правонаступником прийняття Відповідачем рішення від 28 вересня 2018 року № 2346-30/2018 про прийняття спірної будівлі магазину №26 «Продукти», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (стара адреса: Львівська область, Пустомитівський район, с.Дмитровичі, вулиця без назви, будинок без номера) в порядку, передбаченому п.3 та 4 Порядку безоплатної передачі у комунальну власність об`єктів соціальної сфери, житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, а також внутрішньогосподарських меліоративних систем колективних сільськогосподарських підприємств, що не підлягали паюванню в процесі реорганізації цих підприємств та передані на баланс підприємств-правонаступників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.08.2003р. №1253.

Крім того, Відповідачем не доведено належними засобами доказування правомочності зборів мешканців села Дмитровичі, рішення яких оформлено Протоколом Зборів мешканців с.Дмитровичі від 09.07.2018р. б/н в розумінні ст.3 Положення про загальні збори громадян за місцем проживання в Україні, затвердженого постановою Верховної ради України від 17.12.1993р. №3748-XII, зокрема обставини того, що 50 мешканців села Дмитровичі, які підписали згаданий протокол, є більш, ніж половиною громадян, які проживали в с.Дмитровичі станом на час проведення зборів.

Також, Відповідачем не доведено наявність компетенції зборів мешканців с.Дмитровичі, рішення яких оформлено Протоколом Зборів мешканців с.Дмитровичі від 09.07.2018р. б/н на прийняття рішення про звернення в Давидівську сільську раду ОТГ з питанням взяти у власність громади нежитлову будівлю орієнтовною площею 70 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ) в розумінні п.8, 9 ст. 6 Положення, зокрема, того, що спірна будівля №26 «Продукти», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 без назви, будинок без номера) створена в результаті трудової участі мешканців села Дмитровичі або придбана на їх добровільні внески, а також того, що така спірна будівля має особливо важливе значення для забезпечення комунально-побутових і соціально-культурних потреб населення даної території чи функціонування місцевого господарства.

З підстав наведеного суд дійшов до висновків про недоведеність Відповідачем обставини правомірності рішення зборів мешканців с.Дмитровичі, оформленим Протоколом Зборів мешканців с.Дмитровичі від 09.07.2018р. б/н щодо звернення в Давидівську сільську раду ОТГ з питанням взяти у власність громади нежитлову будівлю орієнтовною площею 70 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ).

Щодо листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області від 20.06.2018р. вих. №05-13-03863, яким повідомлено голову Давидівської сільської ради Об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області про те, що відомості про нежитлову будівлю орієнтовною площею 70 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 від суб`єктів управління до фонду з метою внесення до Єдиного реєстру об`єктів державної власності не надавались. Таким чином станом на момент звернення інформація в Єдиному реєстрі об`єктів державної власності відсутня, об`єкт у державній власності не перебуває суд зазначає наступне.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, рішенням Давидівської сільської ради Об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області від 03.11.2017р. №1088-15/2017 «Про зміну назви вулиць, поштових адрес нерухомого майна в с.Дмитровичі Пустомитівського району Львівської області» вирішено змінити назву вулиць без назви в с.Дмитровичі Пустомитівського району Львівської області та змінити поштові адреси об`єктам нерухомого майна на вулиця Львівська (додаток 1); АДРЕСА_4 (додаток 2); АДРЕСА_8 (додаток 3); АДРЕСА_5 (додаток 4); АДРЕСА_6 (додаток 8).

Відповідно до додатку 1 до рішення Давидівської сільської ради Об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області від 03.11.2017р. №1088-15/2017 «Про зміну назви вулиць, поштових адрес нерухомого майна в с.Дмитровичі Пустомитівського району Львівської області» будівлі з адресою: АДРЕСА_7 , яка належить ОСОБА_3 присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 ; будівлі магазину з адресою: АДРЕСА_1 , присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 . відомості про власника вказаної будівлі магазину у додатку відсутні.

З врахуванням наведеного суд зазначає про неправомірність посилання Відповідача у рішенні від 28 вересня 2018 року № 2346-30/2018 «Про реєстрацію права власності на нерухоме майно за територіальною громадою Давидівської ОТГ та включення його до переліку об`єктів права комунальної власності» на інформацію Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області від 20.06.2018р. вих. №05-13-03863, оскільки така не стосується спірної будівлі магазину № НОМЕР_1 « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки, згідно додатку №1 до рішення Давидівської сільської ради Об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області від 03.11.2017р. №1088-15/2017 «Про зміну назви вулиць, поштових адрес нерухомого майна в с.Дмитровичі Пустомитівського району Львівської області», будівля за старою адресою: АДРЕСА_7 належить ОСОБА_3 (рішенням присвоєно нову адресу: АДРЕСА_1 ), а стара адреса спірної будівлі магазину № НОМЕР_1 «Продукти» є: Львівська область, Пустомитівський район, с.Дмитровичі, вулиця без назви, будинок без номера (рішенням присвоєно нову адресу: АДРЕСА_1 ).

Таким чином, рішення Давидівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області від 28.09.2018р. №2346-30/2018 «Про реєстрацію права власності на нерухоме майно за територіальною громадою Давидівської ОТГ та включення його до переліку об`єктів права комунальної власності» суперечить актам цивільного законодавства, а відтак, не відповідає закону, а відтак позов в цій частині позовних вимог підлягає до задоволення.

Приписами ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч.2 ст.182 ЦК України державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і надалі у чинній станом на час вчинення державної реєстрації права власності Відповідача на спірну будівлю редакції)державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають право власності.

Згідно ч.1 ст.5 вказаного Закону у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Приписами п.1, 2, 5, 6, 8ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;наявність обтяжень прав на нерухоме майно;наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом;формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (ст.11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до ч.4 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Приписами п.44. Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна державної або комунальної власності, будівництво якого завершено та право власності на який не зареєстровано до 1 січня 2013 р., за відсутності документа, що посвідчує набуття права державної або комунальної власності на такий об`єкт, подаються:технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо такого об`єкта (у разі державної реєстрації права державної власності);документ, що підтверджує факт перебування об`єкта нерухомого майна у комунальній власності, виданий відповідним органом місцевого самоврядування (у разі державної реєстрації права комунальної власності);документ, що підтверджує факт відсутності перебування об`єкта нерухомого майна у державній власності, виданий Фондом державного майна чи його регіональним відділенням (у разі державної реєстрації права комунальної власності).

Згідно п.3,4 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Приписами ч.2 вказаної статті встановлено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

З врахуванням викладених в мотивувальній частині рішення висновків суду щодо того, що рішення Давидівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області від 28.09.2018р. №2346-30/2018 «Про реєстрацію права власності на нерухоме майно за територіальною громадою Давидівської ОТГ та включення його до переліку об`єктів права комунальної власності» суперечить актам цивільного законодавства, а відтак, не відповідає закону, а інформація Регіонального фонду Державного майна України по Львівській області від 20.06.2018р. вих. №05-13-03863 не стосується спірної будівлі магазину №26 «Продукти», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 суд зазначає про невідповідність закону вчиненої державним реєстратором Давидівської сільської ради Об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області Зубарєвим Анатолієм Анатолійовичем на підставі довідки серія та номер 05-13-03863, виданої регіональним відділенням Фонду державного майна по Львівській області; рішення органу місцевого самоврядування про зміну назви вулиць, поштових адрес в с.Дмитровичі Пустомитівського району Львівської області серія та номер: 1088-15/2017, виданий 03.11.2017р., видавник Давидівська сільська рада Об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області; додатку №1; рішення органу місцевого самоврядування серія та номер 2346-30/2018, виданий 28.09.2018р., видавник Давидівська сільська рада Об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області на підставі рішення державного реєстратора Давидівської сільської ради Об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області Зубарєва Анатолія Анатолійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний №43501496 від 16.10.2018р. державної реєстрації за Давидівською сільською радою Об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області права власності в Державному реєстрі речових прав на об`єкт нерухомого майна нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236, номер запису про право власності №28379105.

Відтак, позовні вимоги Солонківського споживчого товариства про скасування державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на об`єкт нерухомого майна нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236, номер запису про право власності 28379105 є обґрунтованими та мотивованими, підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про споживчу кооперацію» споживча кооперація в Україні - це добровільне об`єднання громадян для спільного ведення господарської діяльності з метою поліпшення свого економічного та соціального стану. Вона здійснює торговельну, заготівельну, виробничу та іншу діяльність, не заборонену чинним законодавством України, сприяє соціальному і культурному розвитку села, народних промислів і ремесел, бере участь у міжнародному кооперативному русі.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ч.1 ст.317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд

Згідно ч.4 ст.41 Конституції України та ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про споживчу кооперацію» власність споживчої кооперації є однією з форм колективної власності. Вона складається з власності споживчих товариств, спілок, підпорядкованих їм підприємств і організацій та їх спільної власності. Кожний член споживчого товариства має свою частку в його майні, яка визначається розмірами обов`язкового пайового та інших внесків, а також нарахованих на них дивідендів.

Володіння, користування та розпорядження власністю споживчої кооперації здійснюють її органи відповідно до компетенції, визначеної статутами споживчих товариств та їх спілок.

Приписами ч.1 ст.10 Закону України «Про споживчу кооперацію» визначено, що власність споживчої кооперації є недоторканною, перебуває під захистом держави і охороняється законом нарівні з іншими формами власності. Забороняється відволікання майна споживчих товариств та їх спілок на цілі, не пов`язані з їх статутною діяльністю.

Рішенням Конституційного Суду України від 11.11.2004р. у справі №1-30/2004 за конституційним зверненням Центральної спілки споживчих товариств України про офіційне тлумачення положень пункту 1 статті 9, пункту 1 статті 10 Закону України "Про споживчу кооперацію", частини четвертої статті 37 Закону України "Про кооперацію" (справа про захист права власності організацій споживчої кооперації), серед іншого, встановлено, що у відповіді Фонду державного майна України акцентовано на тому, що держава не відносить майно, власником якого були організації споживчої кооперації, додержавної власності. Колгоспні ринки не передавалися до відання Фонду державного майна України як державне майно, і Фонд ніколи"не здійснював управління цим майном",воно до того ж не вносилося до списків об`єктів, які підлягають приватизації,і не було включено до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації.

Пунктом 1 рішення Конституційного Суду України від 11.11.2004р. у справі №1-30/2004 вирішено, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 1 статті 9, пункту 1 статті 10 Закону України "Про споживчу кооперацію" (2265-12), частини четвертої статті 37 Закону України "Про кооперацію" (1087-15) в контексті частини четвертої статті 13, частини четвертої статті 41 Конституції України (254к/96-ВР) і в системному зв`язку із статтею 48 Закону України "Про власність" (697-12), статтею 328 Цивільного кодексу України (435-15) слід розуміти так, що:

- власністю споживчої кооперації є будь-яке майно, набуте у відповідності з цілями, які випливають зі статутної діяльності організацій споживчої кооперації, на підставі норм законодавства, чинного на час придбання цього майна;

- недоторканність власності споживчої кооперації передбачає забезпечення здійснення власником володіння, користування та розпорядження майном, заборони будь-яких порушень права на його майно, неприпустимості вчинення інших дій всупереч законним інтересам власника. Примусове відчуження об`єктів власності може бути застосоване лише за умов і в порядку, визначених Конституцією (254к/96-ВР) та законами України;

- гарантії недоторканності власності споживчої кооперації реалізуються шляхом державного захисту її права власності, передусім визначенням правових засобів захисту права власності від будь-яких протиправних дій, зокрема, з боку фізичних чи юридичних осіб, забезпечення стабільності правовідносин власності, створення державою рівних умов для розвитку та захисту всіх форм власності;

- право власності споживчої кооперації, набуте незалежно від часу і на не заборонених законом підставах, охороняється законом і підлягає державному захисту нарівні з правами інших суб`єктів права власності.

Приписами ч.ч.1, 4 ст. 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

З огляду на визначену законодавством особливість набуття речових прав на нерухоме майно за набувальною давністю (безпосередньо на підставі судового рішення про визнання такого права) суд констатує, що визначальним для правильного вирішення даного спору є встановлення наявності (або відсутності) прямо передбачених статтею 344 ЦК обставин, сукупність яких обумовлює набуття особою речових прав на майно, а саме: тривале, безперервне, добросовісне та відкрите володіння особою чужим майном (яке має власника, або є річчю безхазяйною). Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019р. у справі №910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.02.2021р. у справі №914/8/20.

Суд зазначає, і аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019р. у справі №910/14274/17,постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.02.2020р. у справі №923/82/19 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.02.2021р. у справі №914/8/20, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Крім того, суд звертає увагу і аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів касаційного Господарського суду від 01.08.2018р. у справі №201/12550/16-ц та від 24.02.2021р. у справі №914/8/20, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019р. у справі №910/17274/17.

З врахуванням наведених в мотивувальній частині рішення висновків суду, наведених Учасниками справи доводів та поданих доказів судом встановлено, що Позивач тривало (з моменту складення Акту передачі основних засобів першої групи, що знаходяться на балансі Винниківського ГРТКП Пустомитівського райСТ та передані Солонківському споживчому товариству Пустомитівського райСТ станом на 02.01.2001р. а саме з 02.01.2001р.), відкрито, безперервно та добросовісно володіє спірним майном, яке створено внаслідок реконструкції житлового будинку в селі Дмитровичах Пустомитівського району Львівської області під сільгоспмаг Винниківського робкоопу на підставі Постанови Правління Пустомитівської Райспоживспілки від 24.06.1964р. №104 «Про затвердження смети на реконструкцію будинку в с.Дмитровичах під сільгоспмаг Винниківського робкоопу», але право власності на яке не оформлено належним чином, будівлею магазину № НОМЕР_1 « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (стара адреса: АДРЕСА_1 без назви, будинок без номера), внаслідок чого Позивачем набуто право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю.

При цьому, матеріалами справи не підтверджується, а Відповідачем не доведена належними засобами доказування обставина недобросовісності набуття Позивачем у 2001 році на підставі Акту передачі основних засобів першої групи, що знаходяться на балансі Винниківського ГРТКП Пустомитівського райСТ та передані Солонківському споживчому товариству Пустомитівського райСТ станом на 02.01.2001р.(а саме 02.01.2001р.) спірної будівлі, вжиття заходів, спрямованих на приховування такого набуття чи вибуття вказаного майна з володіння Позивача впродовж періоду фактичного володіння ним (з 2001р. по 2021р.).

Таким чином позовні вимоги про визнання за Солонківським споживчим товариством права власності на нежитлові приміщення (магазин) загальною площею 70 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 є мотивованими і обґрунтованими, підлягають до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до статей 73, 74 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

17.10.2019р. набув чинності Закон України №132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Мова йде про достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.

Усталеною є практика ЄСПЛ, в якій суд посилається на balance of probabilities (баланс ймовірностей) для оцінки обставин справи. Наприклад, у рішенні BENDERSKIY v. Ukraine 15.11.2007 суд застосовує баланс ймовірностей. У рішенні J.K. AND OTHERS v. Sweden 23.08.2016 суд вказує, що цей стандарт притаманний саме цивільним справам.

У постанові Верховного Суду України від 14.06.2017 у справі №923/2075/15 відхилено висновки апеляційного суду про відмову в позові про стягнення упущеної вигоди лише з тих підстав, що її розмір не може бути встановлений з розумним степенем достовірності, оскільки апеляційний суд не дослідив інших доказів, які надані позивачем, чим фактично позбавив останнього можливості відновити його порушене право, за захистом якого подано позов.

Аналогічний підхід продемонстрував і Касаційний цивільний суд в складі Верховного Суду у своїй постанові від 06.11.2019 у справі №127/27155/16-ц (провадження №61-30580св18).

Отже, під розумним ступенем достовірності слід розуміти те, що факт є доведеним, якщо після оцінки доказів вбачається, що факт скоріше відбувся, аніж не мав місце.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції при розгляді даної справи застосовує вищезазначений стандарт доказування.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 5 статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010р. №4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч.23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України» за заявою №63566/00 суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

При цьому суд зазначає, що згідно вимог ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): де зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що Відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, хоч йому було створено усі можливості для надання заперечень, від жодного Учасника справи не надходило клопотання про витребування доказів, судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи вищенаведене, в тому числі те, що матеріалами справи підтверджено: недоведеність Відповідачем обставини правомірності рішення зборів мешканців с.Дмитровичі, оформленим Протоколом Зборів мешканців с.Дмитровичі від 09.07.2018р. б/н щодо звернення в Давидівську сільську раду ОТГ з питанням взяти у власність громади нежитлову будівлю орієнтовною площею 70 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ); неправомірність посилання Відповідача у рішенні від 28 вересня 2018 року № 2346-30/2018 «Про реєстрацію права власності на нерухоме майно за територіальною громадою Давидівської ОТГ та включення його до переліку об`єктів права комунальної власності» на інформацію Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області від 20.06.2018р. вих. №05-13-03863, оскільки така не стосується спірної будівлі магазину № НОМЕР_1 « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки, згідно додатку №1 до рішення Давидівської сільської ради Об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області від 03.11.2017р. №1088-15/2017 «Про зміну назви вулиць, поштових адрес нерухомого майна в с.Дмитровичі Пустомитівського району Львівської області», будівля за старою адресою: АДРЕСА_7 належить ОСОБА_3 (рішенням присвоєно нову адресу: АДРЕСА_1 ), а стара адреса спірної будівлі магазину АДРЕСА_2 без назви, будинок без номера (рішенням присвоєно нову адресу: АДРЕСА_1 ), відтак, встановлення судом обставини того, щорішення Давидівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області від 28.09.2018р. №2346-30/2018 «Про реєстрацію права власності на нерухоме майно за територіальною громадою Давидівської ОТГ та включення його до переліку об`єктів права комунальної власності» суперечить актам цивільного законодавства, а відтак, не відповідає закону, а інформація Регіонального фонду Державного майна України по Львівській області від 20.06.2018р. вих. №05-13-03863 не стосується спірної будівлі магазину № НОМЕР_1 « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; беручи до уваги встановлені судом обставини невідповідності закону вчиненої державної реєстрації за Давидівською сільською радою Об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області права власності в Державному реєстрі речових прав на об`єкт нерухомого майна нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236, номер запису про право власності №28379105, а також факт тривалого (з 02.01.2001р.), відкритого, безперервного та добросовісного володіння Позивачем спірним майном, яке створено внаслідок реконструкції житлового будинку в селі Дмитровичах Пустомитівського району Львівської області під сільгоспмаг Винниківського робкоопу на підставі Постанови Правління Пустомитівської Райспоживспілки від 24.06.1964р. №104 «Про затвердження смети на реконструкцію будинку в с.Дмитровичах під сільгоспмаг Винниківського робкоопу», але право власності на яке не оформлено належним чином, будівлею магазину № НОМЕР_1 « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (стара адреса: АДРЕСА_1 без назви, будинок без номера), внаслідок чого Позивачем набуто право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю, а також недоведеність обставин недобросовісності набуття Позивачем у 2001 році на підставі Акту передачі основних засобів першої групи, що знаходяться на балансі Винниківського ГРТКП Пустомитівського райСТ та передані Солонківському споживчому товариству Пустомитівського райСТ станом на 02.01.2001р. (а саме 02.01.2001р.) спірної будівлі, вжиття заходів, спрямованих на приховування такого набуття чи вибуття вказаного майна з володіння Позивача впродовж періоду фактичного володіння ним (з 2001р. по 2021р.). суд зазначає, що позовні вимоги про визнання незаконним і скасування рішення Давидівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області від 28.09.2018р. №2346-30/2018 «Про реєстрацію права власності на нерухоме майно за територіальною громадою Давидівської ОТГ та включення його до переліку об`єктів права комунальної власності»; скасування державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на об`єкт нерухомого майна нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236, номер запису про право власності 28379105 і визнання за Солонківським споживчим товариством права власності на нежитлові приміщення (магазин) загальною площею 70 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 є мотивованими і обґрунтованими, підлягають до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пп.1, 2 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюються у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору встановлюються у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як встановлено судом та вбачається із відтиску календарного штемпеля відділення поштового зв`язку про прийняття до пересилки рекомендованого поштового відправлення за ідентифікатором 176, Позивачем позовну заяву від 30.12.2019р. подано до суду 30.12.2019р.

Приписами статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року для працездатних осіб в розмірі 1921 гривня.

Позивачем при поданні позовної заяви до господарського суду надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого Позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи судові витрати в розмірі 5763грн. у вигляді сплаченого за подання до господарського суду позовної заяви судового збору.

Як доказ сплати судового збору Позивачем подано Платіжне доручення від 20.23.2019р. №2264 про сплату судового збору за подання позовної заяви до господарського суду в розмірі 5763грн. Оригінал вказаного Платіжного доручення є додатком №24 до позовної заяви.

Окрім того, суд зазначає що Відповідач наданим чинним законодавством правом на відшкодування документально підтверджених судових витрат не скористались.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З підстав наведеного, а також недоведення Позивачем в порядку, визначеному главою 8 розділу 1 ГПК України іншого розміру судових витрат, окрім суми сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору в розмірі 5763грн., недоведення Відповідачем розміру понесених у справі судових витрат,суд дійшов висновків про те, що судові витрати Позивача на сплату судового збору в розмірі 5763грн. у справі слід покласти на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, стягнути з Відповідача на користь Позивача 5763грн. судового збору.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 42, п. 1, 3 ч. 1 ст.129 Конституції України, ст.ст.4, 13, 27, 42, 43, 46, 73, 74, 76,-79, 80, 81, 86, 129, 165, 205, 216, 222, 235, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.3, 6, 11, 15, 16, 182, 316, 317, 328, 344 Цивільного кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Визнати незаконним і скасувати рішення Давидівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області від 28.09.2018р. №2346-30/2018 «Про реєстрацію права власності на нерухоме майно за територіальною громадою Давидівської ОТГ та включення його до переліку об`єктів права комунальної власності».

3. Скасувати державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на об`єкт нерухомого майна нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236, номер запису про право власності 28379105.

4. Визнати за Солонківським споживчим товариством (81131, Львівська область, Пустомитівський район, с.Солонка, вул.Центральна, буд.2; ідентифікаційний код: 23890261) право власності на нежитлові приміщення (магазин) загальною площею 70 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 .

5. Стягнути з Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області (81151, Львівська область, Львівський район, с.Давидів, вул.Незалежності України, буд.1А; ідентифікаційний код: 04372313) на користь Солонківського споживчого товариства (81131, Львівська область, Пустомитівський район, с.Солонка, вул.Центральна, буд.2; ідентифікаційний код: 23890261)5763грн. судового збору.

6. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

7. Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 ГПК України.

8. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою І розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 20.12.2021р.

Головуючий суддя Фартушок Т.Б.