УХВАЛА

21.12.2021Справа № 910/20974/21

Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В.,

розглянувши заяву Державного підприємства «УКРАЇНСЬКИЙ ІНСТИТУТ ІНЖЕНЕРНО-ТЕХНІЧНИХ РОЗВІДУВАНЬ ДЛЯ БУДІВНИЦТВА» (01133, місто Київ, БУЛЬВАР ЛЕСІ УКРАЇНКИ, будинок 26, ідентифікаційний код юридичної особи 38488780)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЄС-К» (01010, місто Київ, ПРОВУЛОК ІНЖЕНЕРНИЙ, будинок 4-Б, ідентифікаційний код юридичної особи 31903961)

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЄС-К» заборгованості у розмірі 10 000 грн. 00 коп. на підставі Договору зберігання №28-02-14 від 28.02.2014 року,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «УКРАЇНСЬКИЙ ІНСТИТУТ ІНЖЕНЕРНО-ТЕХНІЧНИХ РОЗВІДУВАНЬ ДЛЯ БУДІВНИЦТВА» звернулося до Господарського суду міста Києва з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЄС-К» заборгованості у розмірі 10 000 грн. 00 коп. на підставі Договору зберігання №28-02-14 від 28.02.2014 року.

Відповідно до частини 1 статті 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу приписів ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Пунктом 5 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Суд зазначає, що Договір зберігання №28-02-14 був укладений Сторонами 28.02.2014 року.

Відповідно до п.4.2 Договору оплата здійснюється авансом у строк до 5 числа включно, кожного поточного місяця, шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Зберігача.

До матеріалів заяви були додано акт здачі - прийняття робіт №ОУ-0000125 від 30.11.2014 року за послуги зберігання за листопада 2014 року на суму 10000 грн. 00 коп.

Таким чином, враховуючи умови Договору зберігання №28-02-14 від 28.02.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЄС-К» зобов`язано було здійснити оплату за надані послуги зберігання за листопада 2014 року на суму 10000 грн. 00 коп. у строк по 05.11.2014 року.

В той же час, Державне підприємство «УКРАЇНСЬКИЙ ІНСТИТУТ ІНЖЕНЕРНО-ТЕХНІЧНИХ РОЗВІДУВАНЬ ДЛЯ БУДІВНИЦТВА» звернулося до Господарського суду міста Києва з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЄС-К» заборгованості у розмірі 10 000 грн. 00 коп. на підставі Договору зберігання №28-02-14 від 28.02.2014 року лише 16.12.2021 року, що підтверджується відбитком календарного штемпелю на поштовому конверті.

Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що заява Державного підприємства «УКРАЇНСЬКИЙ ІНСТИТУТ ІНЖЕНЕРНО-ТЕХНІЧНИХ РОЗВІДУВАНЬ ДЛЯ БУДІВНИЦТВА» про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЄС-К» заборгованості у розмірі 10 000 грн. 00 коп. на підставі Договору зберігання №28-02-14 від 28.02.2014 року подана із пропуском загального строку позовної давності.

При цьому, у даному випадку приписи ч. 3 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України щодо права суду відмовити у видачі судового наказу лише в частині вимог не підлягають застосуванню, оскільки дані положення господарського процесуального закону стосуються ситуацій, коли заявником заявлено кілька вимог (наприклад, про стягнення основної суми боргу, пені, штрафу), в той час як у заяві Державного підприємства «УКРАЇНСЬКИЙ ІНСТИТУТ ІНЖЕНЕРНО-ТЕХНІЧНИХ РОЗВІДУВАНЬ ДЛЯ БУДІВНИЦТВА» заявлено лише одну майнову вимогу про стягнення основної суми боргу.

Про обґрунтованість таких висновків суду свідчить те, що під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу, суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Таким чином, оскільки Державним підприємством «УКРАЇНСЬКИЙ ІНСТИТУТ ІНЖЕНЕРНО-ТЕХНІЧНИХ РОЗВІДУВАНЬ ДЛЯ БУДІВНИЦТВА» заявлено вимогу про стягнення заборгованості у розмірі 10 000 грн. 00 коп. із пропуском строку позовної давності, Суд відмовляє Заявнику у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЄС-К» заборгованості у розмірі 10 000 грн. 00 коп. на підставі Договору зберігання №28-02-14 від 28.02.2014 року.

За приписами ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 1) заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу;

2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу;

4) наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу;

5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;

6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;

7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 цієї частини;

8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

При цьому, суд зазначає, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст.ст. 148, 150, 152, 153, 154 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити Державному підприємству «УКРАЇНСЬКИЙ ІНСТИТУТ ІНЖЕНЕРНО-ТЕХНІЧНИХ РОЗВІДУВАНЬ ДЛЯ БУДІВНИЦТВА» у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЄС-К» заборгованості у розмірі 10 000 грн. 00 коп. на підставі Договору зберігання №28-02-14 від 28.02.2014 року.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 21 грудня 2021 року.

Суддя О.В. Чинчин