ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"09" грудня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2448/21

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

при секретарі судового засідання Чернюк С.В.,

розглянувши справу №916/2448/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СОКОЛ-ЮГ" (65045, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Новосельського, будинок 97, приміщення 2; )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗОЛ" (79022, Львівська обл., місто Львів, вулиця Городоцька, будинок 174; )

в особі Одеської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗОЛ" (65031, Одеська обл., місто Одеса, вул. Пестеля, будинок 6-А; код ЄДРПОУ ВП 35383416)

про стягнення 29896,80 грн;

представники сторін:

від позивача - Сігнаєвський А.О.;

від відповідача - Харін О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СОКОЛ-ЮГ" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗОЛ" в особі Одеської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗОЛ" про стягнення 29896,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем (замовником) Договору охорони від 30.12.2019 (далі - Договір), за яким замовник доручив, а охоронна фірма (позивач) прийняла на себе зобов`язання з охорони об`єкту - офісних та складських приміщень за адресою: м Одеса, вул. Пестеля, 6-А.

Вказує, що 31.03.2021 склав Акт надання послуг за березень 2021 р. №8 на суму 28800,00 грн, а відповідач відмовився від отримання та підписання вказаного акта.

Зазначає, що 09.04.2021 направляв відповідачу Акт №8 від 31.03.2021 службою кур`єрської доставки. Проте, відповідач також відмовився від отримання вказаного акта.

У зв`язку з тим, що відповідач не оплатив послуги охорони за березень 2021р., позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Крім суми основної заборгованості у розмірі 28800,00 грн, позивач також просить стягнути з відповідача 516,00 грн процентів за користування грошовими коштами, 374,40 грн інфляційних втрат, 206,40 грн 3% річних.

Ухвалою від 16.08.2021 позовну заяву (вх.№2354/21 від 12.08.2021р.) прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №916/2448/21, яку постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 09.09.2021, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив, надіславши його позивачу одночасно з наданням відзиву до суду.

07.09.2021 до суду надійшло клопотання відповідача (вх. №23462/21) про витребування доказів, в якому відповідач просив витребувати у ПрАТ «ВФ Україна» () дані геолокації абонента із номером телефону НОМЕР_1 , а саме інформацію про те, чи знаходився абонент із вказаним номером в період з 16 год. 20 хв. по 17 год. 10 хв. 09.04.2021 р. за адресою: м. Одеса, вул. Пестеля, 6-А, або перебував в іншому місці?

В обґрунтування клопотання відповідач звернув увагу, що позовні вимоги обґрунтовуються відсутністю заперечень відповідача до акта приймання-передачі послуг й при цьому позивач пов`язує відсутність заперечень до акта із фактом відмови відповідача від отримання кореспонденції. При цьому, датою передачі вказаного акта й відповідно датою початку перебігу тижневого строку позивач вважає 09.04.2021 р. - дату відмови відповідача від отримання акта.

Вказує, що інформація щодо відмови від отримання документів від кур`єра є неправдивою та недостовірною. Звертає увагу, що директор Одеської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗОЛ" Бойко А.А. 09.04.2021, в час доставки кур`єром акта наданих послуг, не перебував за адресою: м. Одеса, вул. Пестеля, 6-А, а відповідно й не міг відмовитися від прийняття відправлення.

Зазначає, що підтвердити факт відсутності директора відповідача можливо за допомогою геолокації за номером телефону, який закріплено за директором філії - Бойко А.А.

09.09.2021 відповідач надав до суду відзив (вх. №23751/21), в якому просив відмовити у задоволенні позову, підтвердив виникнення з позивачем договірних відносин з охорони об`єкта, а також вказав наступне.

В ніч з 18 на 19 березня 2021 р. на територію охоронюваних приміщень проникла невідома особа та здійснила крадіжку грошових коштів і товарно-матеріальних цінностей, одночасно завдавши збитків відповідачу шляхом пошкодження майна. У зв`язку з вказаними обставинами, 20.04.2021 директору ТОВ «СОКОЛ-ЮГ» вручено під розпис вимогу про відшкодування збитків в розмірі 20 955,00 грн.

20.04.2021 директором Одеської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗОЛ" отримано оригінал Акта №8 за березень 2021 р. на суму 28800,00 грн, а 23.04.2021 р. головному бухгалтеру позивача вручено під розпис заперечення до Акта надання послуг №8 від 31.03.2021, в яких ТОВ «МІЗОЛ» просить привести вартість послуг по Акту та рахунку №8 від 31.03.2021 у відповідність до фактично наданих послуг з огляду на понесені відповідачем збитки.

Як вказав відповідач, ТОВ «СОКОЛ-ЮГ» від розгляду заперечень відмовилося, посилаючись на подання вказаних заперечень відповідачем після закінчення тижневого строку, відведеного для їх заявлення.

Серед іншого відповідач повторно наводив у відзиві аналогічні аргументи, що й у клопотанні про витребування доказів, - стосовно недостовірності інформації про відмову директора відповідача від отримання документів від кур`єра.

Протокольною ухвалою від 09.09.2021 відкладено підготовче судове засідання на 22.09.2021.

21.09.2021 судом отримано клопотання відповідача (вх. №24951/21) про долучення до справи доказу, а саме копії листа ТОВ «Охорона «АРМІС» вих. №20/09 від 20.09.2021 р. адресованого господарському суду, в якому йдеться про проведення 09.04.2021, з 16:00 по 17:40, ділової зустрічі між заступником директора ТОВ «Охорона «АРМІС» та директором Одеської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗОЛ" щодо майбутньої співпраці.

Протокольною ухвалою від 22.09.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче судове засідання на 27.10.2021.

Крім того, 22.09.2021 суд оголосив протокольну, якою залишив без задоволення клопотання відповідача про витребування доказів. Суд не вбачав доцільності витребування у ПрАТ «ВФ Україна» інформації про місцезнаходження директора відповідача по закріпленому за ним номеру телефону, так як вказана інформація не може вважатися належним та достовірним доказом відсутності саме Бойко А.А. по вул. Пестеля, 6-А в м. Одеса, а не його мобільного телефону.

Протокольною ухвалою від 27.10.2021 відкладено підготовче судове засідання на 03.11.2021.

01.11.2021 позивач надав до суду відповідь на відзив (вх. №29055/21), де вказав, що питання відшкодування збитків відповідача, спричинених крадіжкою, не входить до предмета спору та не має значення для вирішення даної справи. Звернув увагу, що порядок вирішення питання відшкодування збитків встановлений пп. 6.1.1., 6.1.4. п. 6.1. Договору. Акцентував, що розмір збитків встановлено відповідачем без участі позивача й не підтверджено відповідними бухгалтерськими документами.

Протокольною ухвалою від 03.11.2021 відкладено підготовче судове засідання на 15.11.2021.

15.11.2021 відповідач надав до суду заперечення на відповідь на відзив (вх. №30578/21), де, посилаючись на ст. 978 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про охоронну діяльність», відзначив, що не погоджується з належним виконанням Договору позивачем, так як Договір укладався саме для забезпечення недоторканості майна відповідача. Звернув увагу, що в рамках даної справи відповідач не заявляє вимог щодо відшкодування збитків, а лише наводить аргументи щодо причинного зв`язку між наявністю збитків від проникнення на територію охоронюваного об`єкту та незабезпеченням позивачем цілісності об`єкта охорони, що є неналежним виконанням Договору.

Протокольною ухвалою від 15.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.12.2021.

На стадії розгляду справи по суті суд протокольною ухвалою від 01.11.2021 оголосив перерву в засіданні до 09.12.2021.

09.12.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

30.12.2019 між позивачем та відповідачем було укладено Договір охорони, згідно з п. 1.1. якого замовник (відповідач) доручає, а охоронна фірма (позивач) приймає на себе зобов`язання охорони об`єкту, надання за плату послуг з охорони громадського порядку та фізичної охорони об`єктів, перерахованих у дислокації (Додаток №1 до Договору).

Охорона об`єктів здійснюється шляхом контрольно-перепускного режиму об`єкту, вказаного у Дислокації 1 (п. 1.2. Договору).

Згідно з п. п. 3.1., 3.2. Договору вартість послуг охоронної фірми за Договором становить 24000,00 грн без ПДВ за календарний місяць обслуговування. Розрахунки за Договором здійснюються по закінченню надання охоронних послуг.

Відповідно до п. 3.4. Договору на підтвердження факту надання охоронною фірмою замовнику послуг до 5 числа місяця, наступного за розрахунковим, складається відповідний акт та надається замовнику.

Пунктом 3.5. Договору сторони погодили, що замовник повинен підписати наданий охоронною фірмою акт в тижневий строк. У випадку, якщо замовник не повертає підписаний акт в тижневий строк або не надає обґрунтовану відповідь про підстави його не підписання, факт надання охоронною фірмою належних послуг замовнику є підтвердженим.

На підставі пп. 4.2.1. п. 4.2. у випадку, якщо замовник прострочив оплату понад строк, встановлений п. 3.3. Договору більш ніж на 10 банківських днів, охоронна фірма має право відмовитися від виконання своїх зобов`язань, зазначених в п. 1.1. Договору в односторонньому порядку, про що письмово повідомляє замовника у триденний строк.

Пунктом 6.1.6. сторона узгодили, що відшкодування замовнику завданих з вини охоронної фірми збитків здійснюється після надання замовником відповідних документів органів дізнання, слідства, або вироку суду, що встановив факт крадіжки, грабежу, розбою, а також факт знищення або пошкодження майна сторонніми особами, які проникли на об`єкт, або внаслідок пожежі чи в силу інших причин з вини працівників, що здійснюють охорону об`єкта. Розмір збитків (шкоди) повинен бути підтверджений замовником відповідними документами та розрахунком вартості викрадених, знищених або пошкоджених товарно-матеріальних цінностей та викрадених грошових сум, складеним за участі охоронної фірми та звіреним з бухгалтерськими даними.

Згідно з пп. 6.3.1., 6.3.2. п. 6.3. Договору замовник, у разі порушення строку оплати вартості наданих виконавцем послуг крім основної заборгованості відповідно до п. п. 3.2., 3.3., зобов`язаний виплатити охоронній фірмі: пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої за період, за який нараховується пені, від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати; суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Пунктом 9.1. встановлено строк дії Договору - з моменту підписання та скріплення печатками сторін до 30.12.2020 р.

Закінчення строку Договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення (п. 9.2. Договору).

Додатком №1 до Договору є Дислокація об`єктів охорони, згідно з якою охороні підлягає об`єкт - офісне та складське приміщення, розташоване за адресою: 65031, м. Одеса, вул. Пестеля, 6-А.

31.03.2021 позивачем складено та підписано Акт №8, згідно з яким Одеській філії Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗОЛ" надано послуги охорони офісного та складського приміщення, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Пестеля, 6-А, за березень 2021 р., на суму 28800,00 грн з ПДВ.

Крім того, 31.03.2021 позивачем було виставлено відповідачу рахунок №8 за послуги охорони офісного та складського приміщення, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Пестеля, 6-А, за березень 2021 р., на суму 28800,00 грн з ПДВ.

09.04.2021 позивач направив відповідачу вищевказані Акт та рахунок №8 службою кур`єрської доставки «Спецкур`єр».

Як вбачається з накладної оператора поштового зв`язку «Спецкур`єр» (Т. 1., а.с. 30), від отримання відправлення 09.04.2021 відповідач відмовився.

Листом від 20.04.2021 позивач надав відповідачу угоду №1 від 20.04.2021 про розірвання Договору охорони від 30.12.2019 й пропонував розірвати Договір з 23.04.2021. Вказану угоду відповідачем підписано й відповідно Договір розірвано з 23.04.2021.

Відповідач направив позивачу заперечення (вих. №407 від 23.04.2021) до Акту №8 від 31.03.2021, де заявив про наявність претензій щодо якості наданих послуг по вказаному акту. Просив привести об`єми, якість та вартість послуг по Акту та рахунку №8 від 31.03.2021 у відповідність до фактично наданих послуг.

Листом від 07.05.2021 вих. №07/05-21 позивач надав відповідь на заперечення відповідача, де вказав, що питання щодо наявності та відшкодування збитків вирішується сторонами та не має відношення до виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати послуг охорони.

Здійснивши ґрунтовний аналіз змісту Договору, суд встановив, що відповідач мав право надавати заперечення до актів надання послуг охорони в тижневий строк з дня отримання відповідного акту.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме накладної оператора поштового зв`язку «Спецкур`єр» (Т. 1, а.с. 30), відповідач 09.04.2021 відмовився від отримання Акту надання послуг №8 від 31.03.2021, у зв`язку з чим, суд погоджується з доводами позивача щодо початку перебігу тижневого строку, відведеного для надання заперечень, - з 09.04.2021.

Таким чином, за умовами Договору відповідач мав право надати заперечення до Акту №8 до 16.04.2021.

Наявні у матеріалах справи заперечення відповідача щодо Акту №8 від 31.03.2021 датовані 23.04.2021, тобто заявлені на 7 днів пізніше, ніж передбачено умовами Договору.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт надання позивачем послуг охорони відповідачу у березні 2021 р., вартість яких становить 28800,00 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо листа ТОВ «Охорона «АРМІС» (Т. 1, а.с. 83), адресованого до господарського суду, слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 3, 4, 5, 8 ст. 80 ГПК України передбачено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 ГПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб.

За приписами ч. ч. 1-4 ст. 88 ГПК України показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків. Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.

Так, відповідачем, по-перше, не подано відповідний доказ у строк для подання відзиву, а також не заявлено клопотання про поновлення строку для подання доказів.

Крім того, суд критично відноситься до вказаного доказу, так як відповідні показання ТОВ «Охорона «АРМА» не оформлені належним чином - як заява свідка, підпис якого має бути засвідчений нотаріально. Також слід врахувати, що особи, які підписали вказаний лист, не повідомлялись про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Поряд із сумою основної заборгованості позивачем також заявлено до стягнення 516,00 грн процентів за користування грошовими коштами, 374,40 грн інфляційних втрат, 206,40 грн 3% річних.

Щодо інфляційних втрат та 3% річних суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд виявив арифметичну помилку, у зв`язку з чим здійсним власний розрахунок.

Розрахунок здійснюється за формулою:

Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де

С - сума заборгованості,

Д - кількість днів прострочення.

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 17/04/2021 до 12/07/2021 28 800,00 x 3 % x 87 : 365 : 10087205,94 грн.
Таким чином, за розрахунком суду розмір 3% річних за вказаний період складає 205,94 грн.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат за травень 2021 р., суд вважає його обґрунтованим та арифметично правильним.

Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 374,40 грн інфляційних втрат та частково задовольняє позовні вимоги в частині стягнення 3% річних - у розмірі 205,94 грн.

Щодо стягнення з відповідача 516,00 грн процентів за користування грошовими коштами суд зазначає наступне.

Статтею 536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Такі проценти за правомірне користування чужими коштами є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, до застосування у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 ЦК України. Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти за користування товарним кредитом, як плата за надану відстрочку, а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Враховуючи те, що проценти за користування грошовими коштами заявлені позивачем за той самий період, що і 3% річних - з моменту прострочення зобов`язання щодо оплати послуг охорони, тобто за період, коли відповідач порушив своє грошове зобов`язання, суд відмовляє позивачу у задоволенні позову в частині стягнення 516,00 грн процентів за користування грошовими коштами.

Згідно з визначенням поняття неустойки, що передбачене ст. 549 ЦК України, грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов`язання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, є пеня, стягнення якої хоча і передбачено умовами Договору (п. 6.3.1.), проте, позивачем не заявлено.

Згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v.Finland), №37801/97, п.36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v.Finland), №49684/99, п.30, від 27 вересня 2001 року) (рішення Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України").

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76, 77, 78, 80, 86, 123, 124, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СОКОЛ-ЮГ" (65045, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Новосельського, будинок 97, приміщення 2; ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗОЛ" (79022, Львівська обл., місто Львів, вулиця Городоцька, будинок 174; ) в особі Одеської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗОЛ" (65031, Одеська обл., місто Одеса, вул. Пестеля, будинок 6-А; код ЄДРПОУ ВП 35383416) про стягнення 29896,80 грн - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗОЛ" (79022, Львівська обл., місто Львів, вулиця Городоцька, будинок 174; ) в особі Одеської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗОЛ" (65031, Одеська обл., місто Одеса, вул. Пестеля, будинок 6-А; код ЄДРПОУ ВП 35383416) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СОКОЛ-ЮГ" (65045, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Новосельського, будинок 97, приміщення 2; ) 28 800,00 грн заборгованості, 374,40 грн інфляційних втрат, 205,94 грн 3% річних, 2230,79 грн витрат зі сплати судового збору.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 09 грудня 2021 р. Повний текст рішення складено та підписано 20 грудня 2021 р.

Суддя Р.В. Волков