РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.12.2021Справа № 910/12578/21

Господарський суд міста Києва у складі: судді Ягічевої Н.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи № 910/12578/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Орган з оцінки відповідності "СЕРТАТОМ" в особі директора Харківської філії Інженерно-технічний центр "КОРО" (вул. Куренівська, буд. 18, м. Київ, 04073, )

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, )

про стягнення 424 320,00 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Орган з оцінки відповідності "СЕРТАТОМ" в особі директора Харківської філії Інженерно-технічний центр "КОРО" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - відповідач) про стягнення 424 320,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за умовами Договору про надання послуг №72-КОРО/19 від 26.03.2019 (48-123-01-19-05263 від 02.04.2019) перед позивачем, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення основний борг у розмірі 408 000, 00 грн та пеню у розмірі 16 320, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/12578/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

10.11.2021 до відділу діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що невиконання зобов`язання по договору в частині стягнення основного боргу пов`язане із несприятливим станом ринку електричної енергії в Україні та наявності заборгованості ДП "Гарантований покупець" перед відповідачем, у зв`язку з чим відповідач стверджує, що його вина у порушенні зобов`язання - відсутня. До відзиву відповідачем також долучено клопотання про зменшення розміру пені на 90%.

Відповідно до частини 1 ст. 184 Господарського процесуального кодексу України, у строк, встановлений судом, позивач має право подати відповідь на відзив, а відповідач - заперечення.

Приймаючи до уваги, що позивач у встановлений строк не подав до суду відповідь на відзив, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

16.11.2021 через відділ діловодства суду представником відповідача подано клопотання, відповідно до якого станом на 10.11.2021 основний борг у розмірі 408 000, 00 грн повністю погашено, у зв`язку з чим відповідач просить суд долучити клопотання і копію платіжного доручення до матеріалів справи.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

26.03.2019 між Харківською філією Інженерно-технічного центру "КОРО" Товариства з обмеженою відповідальністю "Орган з оцінки відповідності "СЕРТАТОМ" (далі - позивач; виконавець) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - відповідач; замовник) укладено Договір про надання послуг №72-КОРО/19 від 26.03.2019 р. (48-123-01-19-05263 від 02.04.2019), за умовами п. 1.1. якого виконавець зобов`язується за завданням замовника надати послуги за темою: "Оцінка сейсмостійкості обладнання внутрішнього кризового центру ВП ЮУАЕС", а замовник зобов`язується прийняти і оплатити надані послуги.

Загальна сума договору разом з ПДВ - 408 000,00 грн (пункт 3.2. договору).

Розрахунки з виконавцем за надані послуги здійснюються замовником шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця протягом 60 (шістдесяти) банківських днів після підписання акту здачі-приймання наданих послуг за етапом на підставі пред`явленого виконавцем рахунка на оплату (пункт 4 договору).

У випадку порушення зобов`язання, що виникає з договору, сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним в Україні законодавством. порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом договору. Сторона не несе відповідальності за порушення договору, якщо воно сталося не з її вини (умислу чи необережності). Сторона вважається невинуватою і не несе відповідальності за порушення договору, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання цього договору (пункти 7.1.1 - 7.1.3 договору).

Пунктом 7.8. договору сторони встановили, що за порушення строків оплати наданих послуг по договору замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі 0,1 % від вартості послуг за кожний день прострочення, але не більше 4% від неоплаченої суми.

Як встановлено судом, на виконання умов договору позивач надав, а відповідач прийняв надані послуги на загальну суму 408 000, 00 грн, що підтверджується згідно актом здачі-приймання наданих послуг № 1 від 22.09.2020, який підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору.

Позаяк, відповідач, свої зобов`язання з оплати наданих і прийнятих послуг не виконав, утворилась заборгованість у розмірі 408 000, 00 грн.

Позивач направляв відповідачу претензію вих. № 37-КОРО/21 від 01.02.2021 щодо сплати основного боргу, проте відповіді на претензію не було надано, заборгованість у розмірі 408 000, 00 грн не погашено, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Стаття 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у статті 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором надання послуг, а відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто, а замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, враховуючи дати підписання акту здачі-приймання наданих послуг - 22.09.2021, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та приписів пункту 4 договору, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання по сплаті наданих послуг на момент розгляду справи настав.

Втім, як встановлено судом, відповідач своїх зобов`язань за договором в частині повної і своєчасної оплати отриманого товару не здійснив.

Водночас, частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В той же час, суд встановив, що після подання позову до суду, відповідач здійснив оплату основного боргу у сумі 408 000, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №АЕС/8396 від 10.11.2021.

За приписами пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, те благо (річ, право, інше майно), з приводу якого виник спір.

В даному випадку, предметом спору, зокрема, є стягнення з відповідача основного боргу за договором про надання послуг №72-КОРО/19 від 26.03.2019 р. (48-123-01-19-05263 від 02.04.2019) в розмірі 408 000, 00 грн.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, спір в частині стягнення основного боргу у розмірі 408 000, 00 грн в даній справі припинив своє існування під час розгляду справи у зв`язку з оплатою відповідачем боргу у відповідному розмірі.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суб`єкти господарювання мають можливість самостійно регулювати свої відносини, діяти на власний розсуд, тому суд вважає за можливе закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору в частині стягнення 408 000, 00 грн, оскільки такий припинив існування в процесі розгляду справи.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Пунктом 7.8. договору сторони встановили, що за порушення строків оплати наданих послуг по договору замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі 0, 1 % від вартості послуг за кожний день прострочення, але не більше 4% від неоплаченої суми.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення оплати поставленого товару, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та пункту 7.8 договору, позивачем нараховано пеню в розмірі 16 320, 00 грн за період з 22.12.2020 по 30.07.2021.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд встановив, що позивачем допущено помилки у визначенні періодів нарахування, оскільки, зокрема, не враховано, що відповідно до частини 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Зазначеною нормою права передбачено період часу, за який нараховується пеня, і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

При цьому, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07.06.2019 у справі №910/23911/16, від 22.08.2019 у справі №914/508/17, від 12.03.2020 у справі №907/65/18, від 07.06.2019 у справі №910/23911/16, від 22.08.2019 у справі №914/508/17.

Відтак, враховуючи дату підписання акту здачі-приймання наданих - 22.09.2020, з урахуванням п. 4 договору та положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, обґрунтованим періодом нарахування є 17.12.2020 по 17.06.2021 включно.

Втім, враховуючи, що умовами пункту 7.8. договору сторонами погоджено максимальний розмір пені - 4% від неоплаченої суми, заявлена до стягнення сума пені у розмірі 16 320, 00 грн є обґрунтованою.

Разом з цим, у відзиві на позовну заяву відповідач заявив клопотання про зменшення розміру пені на 90%, враховуючи ступінь вини відповідача у простроченні виконання зобов`язань за договором.

За приписами статті 233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно із частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із покупця надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для покупця і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Отже, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства також мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.

При цьому, при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

В той же час, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру штрафних санкцій фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі ст. 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 та у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 25.02.2020 у справі №903/322/19, від 07.04.2020 у справі №904/1936/19, від 12.05.2020 у справі 910/9767/19, від 29.04.2020 у справі №917/693/19 та від 26.05.2020 у справі №916/2586/19.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

В даному випадку, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів відповідача щодо наявності підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки недодержання своїх обов`язків контрагентами боржника не є підставою для звільнення відповідача у даній справі від виконання своїх договірних зобов`язань.

Суд, оцінюючи обставини справи, враховує, що відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Суд звертає увагу, що юридична особа здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, а тому укладаючи договір про надання послуг з позивачем, відповідач повинен був оцінити погоджений сторонами строк виконання зобов`язання та відповідно об`єктивно оцінити можливість виконання такого зобов`язання у вказаний строк.

При цьому, заявлений до стягнення позивачем розмір пені не може вважатись непомірним тягарем для відповідача і не є джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви відповідача про зменшення розміру пені на 90% грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини, суд дійшов висновку про закриття провадження в частині стягнення основного боргу та задоволення позовних вимог в іншій частині.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення статті129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 13, 14, 73, 74, 76-80, 129, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині стягнення 408 000, 00 грн основного боргу закрити.

2. В іншій частині позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Орган з оцінки відповідності "СЕРТАТОМ" в особі директора Харківської філії Інженерно-технічний центр "КОРО" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" задовольнити повністю.

3. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Орган з оцінки відповідності "СЕРТАТОМ" в особі директора Харківської філії Інженерно-технічний центр "КОРО" (вул. Куренівська, буд. 18, м. Київ, 04073, ) пеню у розмірі 16 320 (шістнадцять тисяч триста двадцять) грн, 00 коп. та витрати зі сплати судового збору 6 364 (шість тисяч триста шістдесят чотири) грн 80 коп.

4. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 13.12.2021

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА