ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/1695/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів: Головея В.М.,

Разюк Г.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

на рішення Господарського суду Одеської області

від 28 вересня 2021 року (повний текст складено 28.09.2021)

по справі №916/1695/21

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Світлий 3

про: стягнення 11 826,12 грн., з яких 8 180,19 грн. - пеня, 1 616,51 грн. - 3 % річних, 2 029,42 грн. - інфляційні втрати,-

суддя суду першої інстанції: Шаратов Ю.А.

дата та місце винесення рішення: 28.09.2021р., м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі позивач, НАК Нафтогаз України) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Світлий 3 (далі - відповідач, ОСББ Світлий 3) боргу у загальній сумі 11 826,12 грн., у тому числі:пеня у сумі 8 180,19 грн.; 3% річних у сумі 1616,51 грн.; інфляційні втрати у сумі 2 029,42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасною оплатою відповідачем переданого йому газу на підставі укладеного між сторонами договору від 16.10.2018 року №7240/18ТЕ-23 та, відповідно, невиконання свого зобов`язання щодо розрахування з позивачем за отриманий природний газ у визначений договором строк.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 28.09.2021 у справі №916/1695/21 (суддя Шаратов Ю.А.) позовні вимоги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Світлий 3 задоволено частково; стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Світлий 3 на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 2 454,06 грн. пені, 1 616,51 грн. 3% річних, 2 029,42 грн. інфляційних втрат. Відмовлено у задоволені позовних вимог Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України в частині стягнення пені із Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Світлий 3 пені в розмірі 5 716,13 грн.

У вказаному рішенні суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позивачем факту неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором від 16.10.2018р. №7240/18-ТЕ-23, що стало підставою для правомірного нарахування суми пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Водночас, дослідивши матеріали справи місцевий господарський суд врахував, що Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Світлий 3 є неприбутковою організацією створеною співвласниками з метою утримання та обслуговування житлового багатоквартирного будинку, а також сприяння співвласникам в отримані житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, а джерелом надходження коштів на її рахунок, з яких проводиться сплата штрафних санкцій, є здійснення внесків співвласників багатоквартирного будинку - фізичних осіб, в оплату наданих їм послуг, тому, зменшив розмір пені до 2454,06 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій позивач просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2021 у справі №916/1695/21 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 5 716,13 грн. та прийняти нове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення в цій частині прийняте з порушенням норм матеріального права,без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні пені у сумі 5716,13 грн.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник зазначає, при вирішення питання щодо зменшення неустойки повинен був об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідком порушення.

Позивач зазначає, що головною підставою зменшення неустойки відповідач вказує на тяжкий фінансовий стан. Натомість, відповідно до ст.617 ЦК України, відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язанню. Отже здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання взятих на себе договірних зобов`язань, та погодився з умовами договору щодо відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Тобто, укладаючи договір на поставку природного газу відповідач усвідомлював всі ризики та свідомо, з доброї волі погодився на умови поставки, в тому числі і щодо нарахування пені.

Апелянт вказує, що сторони визначили вид забезпечення виконання зобов`язання неустойкою, що передбачена умовами договору, та вже заздалегідь визначили розмір пені за неналежне виконання зобов`язання.

Посилаючись на постанову ВС від 04.05.2018 у справі №908/1453/14 та постанову ВС від 12.06.2018р. у справі №922/1010/16 скаржник звертає увагу, що:

- господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуховують на увагу,ступеню виконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу,пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони.

- відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат.

- зменшення судом розміру пені суперечить принципам розумності, справедливості, добросовісності, що призводить до зловживання з боку боржника.

Зазначаючи, скаржник не вбачає виключних та достатніх підстав для зменшення неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача і вважає рішення Господарського суду в частині зменшення пені незаконним, таким що порушує його права, а тому підлягає стягненню.

Більш детально доводи Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України викладені в апеляційній скарзі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.10.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2021 у справі №916/1695/21. Крім того, відповідно до даної ухвали, розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

17.11.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Світлий 3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач зазначає, що він є неприбутковою організацією, при цьому, джерелом надходження коштів на рахунок ОСББ, з яких фактично і проводиться сплата штрафних санкцій є здійснення внесків співвласниками багатоквартирного будинку, здійсненими фізичними особами, за надані їм послуги. При цьому, доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача, матеріали справи не містять, вимоги про стягнення збитків позивачем не заявлялись. Враховуючи те, що інших джерел надходження грошових коштів ніж оплата комунальних послуг мешканцями (сплата внесків) відповідач не має, в допущенні прострочення оплати переданого ОСББ за спірним договором газу його безпосередня вина відсутня.

Крім того відповідач зазначає, що пеня не є основним доходом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України і не може впливати на його господарську діяльність. Тому, на підставі вищезазначеного та керуючись положеннями чинного законодавства України відповідач просить суд відмовити у задоволені апеляційної скарги в повному обсязі.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Матеріали справи свідчать, що 16.10.2018 між Акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (Постачальник) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку Світлий 3 (Споживач) було укладено договір №7240/18-ТЕ-23 на постачання природного газу (далі Договір).

Згідно пунктів 1.1,1.2 Договору від 16.10.2018 постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно із пунктами 2.1.,2.2. постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2018 по 17 жовтня 2018 р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 3 тис. куб. метрів. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному періоді постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу. Обсяги природного газу, які планується поставити згідно з цим договором (далі-плановий обсяг), повністю забезпечується споживача природним газом для потреб, зазначених у пункті 1.2 цього договору. Споживач самостійно визначає планові обсяги, зазначені у пункті 1 цього договору, і несе відповідальність за правильність їх значення.

Відповідно до п.2.5. до договору у разі коли протягом дії договору у споживача в окремих точках комерційного обліку з`являються інший постачальник/постачальники природного газу, споживач зобов`язаний не менше ніж за 15 днів письмово повідомити про це постачальника, зазначивши в листі ЕІС - коди точок комерційного обліку споживача, по яких буде здійснюватися постачання природного газу, за цим договором та внести відповідні зміни у пункт 2.1. шляхом підписання додаткової угоди.

Пунктом 3.1. Договору передбачено Постачальник передає споживачеві природний газ у його загальному потоці у разі передачі:

- Природного газу власного видобутку у пунктах приймання-передачі природного газу від газодобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи;

- Імпортованого природного газу у пунктах приймання-передачі природного газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі природного газу з підземних сховищ до газотранспортної системи.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному періоді постачання, оформляється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному періоді постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Пунктом 3.10 Договору Споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за період постачання означає повне виконання постачальником своїх зобов`язань в частині постачання природного газу за цим договором у відповідному періоді.

Положеннями пунктів 5.1, 5.2, 5.4 Договору від 16.10.2018 ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється положенням. У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін. Ціна за 1000 куб. метрів газу на дату укладання договору становить 4 942,00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5 930,40 грн. Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Пунктом 6.1 Договору від 16.10.2018 встановлено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Пунктом 8.1 Договору сторонами встановлено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

Пунктом 8.2. Договору сторони передбачили, що у разі прострочення Споживачем оплати згідно п.6.1, він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п.10.3. Договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженим представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2018 до 17 жовтня 2018 (включно), а в частині проведення розрахунків- до їх повного погашення.

В подальшому відповідно до умов договору сторонами погоджено та укладалось декілька додаткових угод, а саме: №1 від 26.10.2018, №2 від 30.10.2018, №3 від 07.11.2018, №4 від 30.11.2018, №5 від 18.03.2019, №6 від 26.03.2019, №7 від 29.03.2019 та №8 від 19.04.2019.

З огляду на матеріали справи, що Позивачем поставлено, а Відповідачем в свою чергу прийнято природний газ, на підтвердження виконання господарської операції сторонами складено та підписано Акти приймання-передачі природного газу на загальну суму 706 006,88 грн., а саме:

від 30.11.2018 за листопад 2018 року на суму 127 698,25 грн. (а.с. 45);

від 31.12.2018 за грудень 2018 року на суму 166 308,54 грн. (а.с. 46);

від 31.01.2019 за січень 2019 року на суму 166 263,64 грн. (а.с. 47);

від 28.02.2019 за лютий 2019 року на суму 126 246,62 грн. (а.с. 48);

від 31.03.2019 за березень 2019 року на суму 100 738,40 грн. (а.с. 49);

від 30.04.2019 за квітень 2019 року на суму 18 751,43 грн. (а.с. 50).

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач здійснив повну оплату за отриманий газ, однак здійснював її несвоєчасно, що не спростовується відповідачем та вбачається із виписки Операцій за підприємством Світлий 3 (а.с. 52-54).

У зв`язку з несвоєчасною сплатою вартості поставленого газу позивач, з урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідачем, нарахував останньому пені, які за розрахунком, наданим позивачем, складають 8 180,19 грн.

Крім того, у відповідності ст. 625 Цивільного кодексу України, позивачем нараховано 3% річних у сумі 1616,51 грн. та інфляційні витрати у сумі 2 029,49 грн.

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Світлий 3 із претензією про сплату заборгованості за договором №7240/18-ТЕ-23 від 16.10.2018 в якій просило сплатити відповідача за неналежне виконання умов Договору борг у загальній сумі 12 175,17 грн., а саме: основний борг у сумі 359 грн., пеню у розмірі 8 180,19 грн., 3% річних у сумі 1 614,68 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 2 021,27 грн.

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Світлий 3 надало відповідь на вищезгадану претензію в якій зазначило, що претензія Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України є необґрунтованою, а сума основного боргу розмірі 359,03 грн. була сплачена.

Вказані обставини й стали підставою для звернення Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України із позовною заявою до Господарського суду Одеської області.

При розгляді справи у суді першої інстанції, відповідач просив суд зменшити розмір штрафних санкцій, посилаючись, що заборгованість за отриманий газ погашена у повному обсязі.

Враховуючи вказане клопотання, при ухваленні оскаржуваного рішення, господарський суд дійшов висновку щодо можливості зменшення розміру нарахованої позивачем пені до 2454,06 грн., з чим не погодився позивач, оскарживши в цій частині рішення в апеляційному порядку.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

Як вбачається з апеляційної скарги НАК Нафтогаз України, зміст доводів та вимог апеляційної скарги зводиться до необґрунтованого висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення стягуваної суми пені. З огляду на таке, колегія суддів переглядає оскаржуване судове рішення лише в межах цих вимог апеляційної скарги.

Також, апеляційний суд звертає увагу, що іншу частину судового рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2021 не оскаржує жодна зі сторін.

Статтею 629 Цивільного Кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за ч.1 та ч.2 ст. 217 Господарського кодексу України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, при цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст. 231 Господарського кодексу України, які узгоджуються також з ч.2 ст. 343 цього Кодексу, встановлено, що пеня за прострочення платежу встановлюється за згодою сторін у Договорі, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на матеріали справи, в пункті 8.2. Договору сторонами погоджено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Вказаний пункт Договору узгоджується із положеннями ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань: платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи встановлення місцевим господарським судом факту несвоєчасного виконання відповідачем грошових зобов`язань, що не оскаржено жодною зі сторін, апеляційний господарський суд, перевіривши розрахунок пені, сума якої становить 8 180,19 грн., вважає, що розрахунок є правильним, зробленим відповідно до умов Договору та на підставі погодженої сторонами процентної ставки, а вимоги в цій частині цілком обґрунтованими.

Проте, вирішуючи питання щодо можливості зменшення за клопотанням відповідача розміру пені, суд першої інстанції, враховуючи дискреційність наданих йому повноважень щодо зменшення розміру штрафних санкцій, виходячи з необхідності дотримання балансу інтересів обох сторін, відсутності у відповідача основного боргу, приймаючи до уваги неподання позивачем доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах, та зважаючи на правовий статус відповідача і причини виникнення боргу, суд дійшов висновок, щодо необхідності зменшення розміру пені до 2 454,06 грн. та застосував таке зменшення на підставі ст.233 Господарського кодексу України і ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України.

Положення ст. 233 Господарського кодексу України, ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлюють, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Разом з цим, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Крім того, апеляційним господарським судом враховується саме правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року №7-рп/2013.

Таким чином, однією із функцій неустойки є компенсаторна функція (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 року у справі № 303/2408/16-ц).

Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №902/417/18).

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 року в справі № 920/1013/18 суд вказав, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто - сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018р. у справі №916/65/18, від 03.07.2019р. у справі №917/791/18, від 22.10.2019р. у справі №904/5830/18, від 13.01.2020р. у справі №902/855/18, від 27.01.2020р. у справі №916/469/19, від 04.02.2020р. у справі №918/116/19.

Судова колегія звертає увагу на те, що Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Світлий 3 є неприбутковою організацією, при цьому, джерелом надходження коштів на рахунок відповідача, з яких фактично і проводиться сплата штрафних санкцій є здійснення внесків членами кооперативу, здебільшого фізичними особами, за надані їм послуги.

Разом з тим, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає,що доказів, які б свідчили б про погіршення фінансового стану позивача, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача, матеріали справи не містять.

Водночас, судова колегія звертає увагу, що предметом апеляційного оскарження є незгода позивача із відмовою у задоволені пені у повному обсязі, що, в свою чергу, не є основним доходом НАК Нафтогаз України і не може впливати на його господарську діяльність.

Твердження же апелянта відносно того, що суд не врахував його інтереси при вирішенні спору не приймаються до уваги, оскільки Господарський суд Одеської області при розгляді заяви Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Світлий 3 про зменшення пені, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, врахував, що Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України є стратегічним підприємством державного сектора економіки, 100% акцій якого належить державі, у зв`язку з чим, дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені лише до 2454,06 грн.

Слід зазначити, що задоволення місцевим господарським судом позовної вимоги про стягнення пені частково, свідчить про те, що суд, з дотриманням принцип розумного балансу між інтересами сторін та врахуванням обставини справи, в однаковій мірі врахував матеріальний стан та інтереси як позивача, так і відповідача, що співвідноситься з аналогічною правовою позицією, яка знайшла своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019р. у справі №761/26293/16-ц.

Доводи апеляційної скарги про те, що важкий фінансовий стан відповідача не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, не може свідчити про помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру неустойки, оскільки не було єдиним мотивом для задоволення такого клопотання, а оцінено в сукупності з іншими обставинами.

Крім того, судовою колегією відхиляються посилання апелянта в своїй апеляційній скарзі на те, що зменшення пені може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін. Оскільки, позивачем, крім заявлених штрафних санкцій, застосовано до відповідача такий вид відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства.

Підсумовуючи усе вищевикладене, апеляційна колегія вказує, що стягнення зазначеної позивачем у відповідному позові суми пені в повному обсязі не є співрозмірним із можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання, у зв`язку з чим, місцевим господарським судом застосовано власні повноваження щодо зменшення заявленої пені при повному дослідженні усіх необхідних на те умов.

З огляду на зазначене, доводи АТ "НАК "Нафтогаз України", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а, відтак, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення у даному випадку відсутні.

Окремо, апеляційна колегія зауважує, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", заява №63566/00, рішення від 18.07.2006).

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2021 у справі №916/1695/21 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України без задоволення.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати скаржника по сплаті судового збору за її подання і розгляд не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2021 у справі №916/1695/21 - без змін.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч. 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Головей В.М.

Суддя Разюк Г.П.

Враховуючи припинення відправлення поштової кореспонденції Південно-західним апеляційним господарським судом, надіслати копію цієї постанови від 20.12.2021 у справі №916/1695/21 на електронні адреси, зазначені учасниками справи (згідно з наявної в матеріалах справи інформації).