ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2021 р. Справа№ 910/17344/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тищенко А.І.

при секретарі Пнюшкову В.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 08.12.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 13.07.2021 (повний текст складено 23.07.2021)

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва

від 26.08.2021

у справі №910/17344/20 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе"

до Приватного акціонерного товариства "Готель "Дніпро"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Смартленд"

про усунення перешкод у користуванні майном

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" (далі - позивач, скаржник) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Готель "Дніпро" (далі - відповідач) про усунення перешкод у користуванні майном.

У вищевказаному позові ТОВ "Петрос Кафе" просить суд зобов`язати ПрАТ "Готель "Дніпро" усунути перешкоди в користуванні ТОВ "Петрос Кафе" та його відвідувачами частиною нежитлового приміщення загальною площею 45,8 кв.м., що розміщене на першому поверсі у правому крилі будівлі готелю "Дніпро" за адресою: м. Київ, вулиця Хрещатик 1/2, шляхом зняття обмежень по доступу до вказаного нежитлового приміщення та забезпечити надання вільного доступу.

В обґрунтування поданого ним позову позивач послався на порушення відповідачем умов укладеного сторонами договору оренди частини нежитлового приміщення № 1979 від 15.10.2015, що полягали в обмеженні доступу до орендованих приміщень, в яких розміщувався заклад громадського харчування, позивачу та його відвідувачам.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.07.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2021 у справі №910/17344/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, аналогічні тим, які викладено в позовній заяві.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що заявлений позов за своєю правовою природою не є негаторним, а тому висновок місцевого господарського суду щодо неможливості задоволення позову у зв`язку з неправильно обраним способом захисту порушеного права не відповідає фактичним обставинам справи.

Також скаржник вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відхилення наданих позивачем доказів не можуть вважатися належними і допустимими.

Зокрема, на переконання Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе", суд першої інстанції безпідставно відхилив як належні докази, складені акти про обмеження доступу до орендованого приміщення, докази фотофіксації незаконних дій відповідача та докази звернення до правоохоронних органів.

Окрім цього, на переконання скаржника, місцевим господарським судом не застосовано ч. 5 ст. 96 ГПК України щодо витребування оригіналу електронного доказу. На підтвердження вказаних доводів Товариство з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" посилається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 24.03.2021 у справі №728/1203/19.

Також Товариством з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" у поданій апеляційній скарзі заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2021 у справі №910/17344/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів Шаптали Є.Ю., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2021 у справі №910/17344/20. Призначено справу до розгляду на 03.11.2021.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 26.08.2021 заяву Приватного акціонерного товариства "Готель "Дніпро" про розподіл судових витрат у справі №910/17344/20 задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" на користь Приватного акціонерного товариства "Готель "Дніпро" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 45 207,50 грн.

У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Не погодившись з прийнятим додатковим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2021 у справі №910/17344/20 скасувати в частині стягнення витрат на послуги професійної правничої допомоги у розмірі 34 375,00 грн. та визнати обґрунтованою заявлену до стягнення суму судових витрат у розмірі 10 832,50 грн.

Апеляційна скарга на додаткове рішення мотивована тим, що місцевим господарським судом неповно з`ясовано фактичні обставини справи, які вказували на неспівмірність заявлених до стягнення судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі позивач зазначає, що місцевий господарський суд не у повному обсязі врахував доводи, викладені у клопотанні про зменшення судових витрат, у зв`язку з чим не у повній мірі застосував принцип їх розумності та співмірності. Зокрема, на переконання скаржника, представники відповідача не вчиняли жодних дій, спрямованих на збір доказів, а обсяг матеріалів справи здебільшого зумовлений наявністю ідентичних документів щодо виконання позивачем вимог пожежної безпеки в орендованому приміщенні.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 20.09.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2021 у справі №910/17344/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів Шаптали Є.Ю., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2021 для спільного розгляду з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2021 у справі №910/17344/20. Призначено справу до розгляду на раніше визначену дату 03.11.2021.

У зв`язку із перебуванням судді Тищенко А.І. з 01.11.2021 по 15.11.2021 на лікарняному та з 16.11.2021 по 19.11.2021 у відпустці, розгляд апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2021 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2021у справі №910/17344/20 не відбувся.

Суддя Шаптала Є.Ю. перебував на лікарняному з 08.11.2021 по 19.11.2021.

06.10.2021 через відділ забезпечення документообігу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи заяви свідка, відповідно до якого останній просить допитати ОСОБА_1 у якості свідка стосовно обставин, які стосуються чинення першкод у користуванні орендованим майном, що є предметом даного спору.

18.10.2021 через відділ забезпечення документообігу Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу на рішення суду, у якому відповідач просить відмовити у її задоволенні, а оскаржуване рішення залишити без змін. Також у поданому відзиві відповідач просить суд апеляційної інстанції долучити до матеріалів справи нові докази.

19.10.2021 через відділ забезпечення документообігу Північного апеляційного господарського суду від третьої особи надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому третя особа просить відмовити у її задоволенні, а оскаржуване рішення залишити без змін

22.10.2021 через відділ забезпечення документообігу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу.

26.10.2021 через відділ забезпечення документообігу Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення.

08.11.2021 через відділ забезпечення документообігу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 призначено справу до розгляду на 08.12.2021.

06.12.2021 через відділ забезпечення документообігу Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли письмові пояснення щодо заперечень позивача.

Позивач з`явився в судове засідання 08.12.2021, підтримав заявлене клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів та надав свої пояснення по суті апеляційних скарг.

Відповідач з`явився в судове засідання 08.12.2021, заперечив проти заявленого клопотання та надав свої пояснення по суті апеляційних скарг.

Третя особа з`явилася в судове засідання 08.12.2021, заперечила проти заявленого клопотання та надала свої пояснення по суті апеляційних скарг.

У засіданні суду 08.12.2021 судом розглянуто питання щодо долучення до матеріалів справи нових доказів та допиту свідка. Протокольною ухвалою судом відмовлено у задоволенні клопотань сторін про долучення до матеріалів справи нових доказів та клопотанні позивача про допит свідка з наступних підстав.

Позивачем до матеріалів справи у суді апеляційної інстанції надано наступні докази, що не були предметом дослідження в суді першої інстанції:

1) до апеляційної скарги на рішення суду:

- фотокопію протоколу огляду місця події від 12.07.2021;

- засвідчену кваліфікованим цифровим підписом копію відеозапису огляду місця події від 12.07.2021;

- копію листа Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради №055-15831 від 06.07.2021;

- копію договору щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою №04987-17/2 від 19.04.2017;

- копію паспорту прив`язки тимчасової споруди №ПЧ.10397.04987-17 від 20.02.2017;

- копію схеми прив`язки,

3) до заперечень на відзив на апеляційну скаргу на рішення суду:

- роздруківку із безкоштовного картографічного веб-сервісу «Карти Google»;

- копію скарги позивача від 18.10.2021 на рішення дізнавача про закриття кримінального провадження №0001148

4) до клопотання від 06.10.2021 - заяву свідка від 01.10.2021, а саме адвоката ОСОБА_1, який надавав правову допомогу позивачу та був свідком обставин, які мають істотне значення для вирішення спору.

Поважність причин неподання вказаних доказів до суду першої інстанції позивач обґрунтовує тим, що процесуальна дія щодо огляду місця події була проведена вже після ухвалення рішення суду, тому протоколи огляду та відеозапис не могли бути подані до суду першої інстанції. При цьому, позивачем жодним чином не обґрунтовано неможливість подання до суду першої інстанції інших доказів, а саме тих, що стосуються схеми розташування та площі орендованого приміщення. Що ж стосується заяви свідка, позивач зазначає, що її подано з метою спростування доводів, викладених відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу.

Приватним акціонерним товариством "Готель "Дніпро", у свою чергу, до відзиву на апеляційну скаргу на рішення суду також надано нові докази, а саме:

- копію відповіді Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради №3872 від 02.08.2021;

- копію відповіді Печерської районної в місті Києві державної адміністрації №105/03-4041(з)/20 з додатками (копіями розпоряджень №418 від 20.07.2010 та №681 від 09.09.2009);

- копію листа №124/01 від 12.05.2020, адресованого позивачеві.

- копію відповіді Печерського УП ГУНП у місті Києві №867-А3/125/52-2021.

При цьому, Приватним акціонерним товариством "Готель "Дніпро" взагалі не обґрунтовано, відповідно до якої правової підстави надано нові докази, що не були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Колегія суддів вказує на те, що статтею 80 ГПК України чітко врегульовано порядок і строки подання доказів учасниками справи.

Так, згідно з ч. ч. 1, 2 та 3 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч. ч. 4 та 5 ст. 80 ГПК України).

У розумінні наведених положень докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем суду та належним чином обґрунтована.

У свою чергу, ст. 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз положень ст. ст. 80 та 269 ГПК України свідчить, що докази, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на учасника справи покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

Отже, така обставина як відсутність існування доказів на момент звернення до суду з відповідним позовом взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку ст. 269 ГПК України незалежно від причин неподання таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення наведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №916/3130/17).

Частиною 8 ст. 80 ГПК України також передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Водночас, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №756/1529/15-ц).

За таких обставин суд також не приймає до розгляду докази, надані відповідачем, а саме: копію відповіді Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради №3872 від 02.08.2021; копію відповіді Печерської районної в місті Києві державної адміністрації №105/03-4041(з)/20 з додатками (копіями розпоряджень №418 від 20.07.2010 та №681 від 09.09.2009); копію листа №124/01 від 12.05.2020, адресованого позивачеві; копію відповіді Печерського УП ГУНП у місті Києві №867-А3/125/52-2021.

Відтак, суд апеляційної інстанції не вправі надавати оцінку вказаним доказам під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, так як наведені у них обставини не були відомі суду та учасникам справи на момент розгляду справи в суді першої інстанції, а отже не можуть впливати на оцінку законності чи обґрунтованості рішення.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на положення ч. ч. 4 та 5 ст. 80 ГПК України та зазначає, що інша частина доказів, наданих як позивачем, так і відповідачем, існувала станом на час розгляду справи у суді першої інстанції та ухвалення рішення. Натомість, учасники справи не повідомляли суд першої інстанції про неможливість подання таких доказів у встановлений законом строк з об`єктивних причин для існування можливості встановлення судом додаткового строку для подання доказів.

На переконання колегії суддів, така обставина, як необхідність подання нових доказів у суді апеляційної інстанції на спростування позиції іншої сторони, викладеної в апеляційній скарзі чи відзиві, не може бути визнана поважною причиною неподання доказів у встановлений процесуальний строк. Надані докази існували станом на день подання позову та могли бути отримані учасниками справи, однак не подавалися останніми до суду першої інстанції разом з заявами по суті справи, а тому вказане виключає можливість їх прийняття судом апеляційної інстанції у порядку ст. 269 ГПК України.

За наведених підстав апеляційний суд не приймає до розгляду надані позивачем копії договору №04987-17/2 від 19.04.2017, паспорту прив`язки №ПЧ.10397.04987-17 від 20.02.2017, схеми прив`язки, витягу з технічного паспорту на нежитловий будинок (приміщення) по вул. Хрещатик, 1/2, а також надані відповідачем копії розпоряджень №418 від 20.07.2010, №681 від 09.09.2009 та листа №124/01 від 12.05.2020, адресованого позивачеві.

Щодо поданої позивачем заяви свідка, знову ж таки, Товариство з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" обґрунтовує неможливість її подання до суду першої інстанції тим, що цією заявою спростовуються доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу. Однак, як було зазначено, наведене обґрунтування не може бути визнано поважним.

Оскільки судом відхилено як доказ заяву свідка, клопотання позивача про виклик свідка для проведення його допиту судом не підлягає задоволенню з огляду на втрату процесуальної необхідності та доцільності для його задоволення.

В судовому засіданні 08.12.2021 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників учасників апеляційного провадження, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 15.10.2015 між ПрАТ "Готель "Дніпро" (як орендодавцем) та ТОВ "Петрос Кафе" (як орендарем) був укладений договір оренди частини нежитлового приміщення № 1979, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудницькою О.М. (далі - договір).

Пунктом 1.1 вищевказаного договору передбачено, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування частину нежитлового приміщення загальною площею 45,8 кв. м., що розміщене на першому поверсі у правому крилі будівлі готелю "Дніпро" за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 1/2 (далі - приміщення).

Згідно з п. 1.3 договору метою оренди є використання орендарем приміщення для організації та розміщення закладу громадського харчування.

Відповідно до п. 2.1 договору передача та повернення приміщення здійснюється за актами приймання-передачі, які підписуються уповноваженими представниками сторін.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 28.02.2026.

На виконання умов укладеного сторонами договору ПрАТ "Готель "Дніпро" передало в користування ТОВ "Петрос Кафе", а ТОВ "Петрос Кафе" прийняло вищевказане приміщення, про що сторони склали відповідний акт прийому-передачі від 15.10.2015.

Положеннями п. 3.3.2 договору встановлений обов`язок орендодавця не перешкоджати орендарю користуватися приміщенням на умовах цього Договору.

Листом № 59/01 від 27.10.2020 ПрАТ "Готель "Дніпро" звернулось до ТОВ "Петрос Кафе" з проханням звільнити орендовані приміщення у строк до 29.10.2020 для проведення робіт з переобладнання та перепланування приміщень готелю, посилаючись на необхідність обладнання таких приміщень системою автоматичної сигналізації, оброблення дерев`яних конструкцій елементів приміщення відповідною вогнезахисною речовиною, необхідність суттєвої зміни шляхів евакуації.

У свою чергу, ТОВ "Петрос Кафе" листом № 30/10/20 від 30.10.2020 звернулось до ПрАТ "Готель "Дніпро" з проханням припинити дії, спрямовані на виселення товариства з орендованого приміщення, та усунути перешкоди в користуванні ним орендованим майном, забезпечити нормальний вільний доступ до орендованих приміщень товариству та його відвідувачам.

27.10.2020, 30.10.2020 та 03.11.2020 представниками ТОВ "Петрос Кафе" були складені акти про обмеження доступу до орендованого приміщення.

Крім того, адвокатом ОСОБА_1 в інтересах ТОВ "Петрос Кафе" було подано до Печерського УП ГУНП у м. Києві повідомлення від 03.11.2020 в порядку ст. 214 Кримінального кодексу України про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186, 191, 206 Кримінального кодексу України.

04.11.2020 інспектором Печерського УП Майстренко Д.В. було видано талони-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяв (повідомлень) про кримінальне правопорушення за №№ 40953, 41106, 41809, 41765 та 41828 від 04.11.2020.

Враховуючи вищевикладені обставини та вважаючи, що ПрАТ "Готель "Дніпро" перешкоджає ТОВ "Петрос Кафе", як орендарю, та його відвідувачам у доступі до орендованих приміщень, позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні орендованим приміщенням.

Відповідач, у свою чергу, заперечуючи проти правомірності заявлених позовних вимог вказав, що:

- позивач, всупереч умовам п.п. 5.1.3-5.1.4 укладеного сторонами договору оренди, приписам ст.ст. 526, 629 Цивільного кодексу України та вимогам Правил пожежної безпеки України, не виконує взяті на себе зобов`язання щодо вжиття заходів пожежної безпеки в орендованому приміщенні, розташованому у будівлі Готелю "Дніпро", тоді як на відповідача покладений обов`язок забезпечити Готелю категорію "чотири зірки", для чого, у тому числі, є необхідним дотримання відповідних вимог пожежної безпеки;

- позивач не виконує відповідні приписи ГУ ДСНС України у м. Києві про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки;

- позивач просить суд зобов`язати відповідача вчинити дії, які не визначені для відповідача як обов`язок, ані укладеним сторонами договором оренди, ані чинним законодавством України;

- позивачем не наведено доводів та не надано належних і допустимих доказів наявності перешкод у користуванні ним майном;

- позивач звернувся за захистом прав та інтересів відвідувачів його закладу громадського харчування, тобто осіб, які не уповноважували позивача на таке звернення;

- заявлені позовні вимоги суперечать правовим висновкам Верховного Суду, відповідно до яких умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин;

- заявлені позивачем позовні вимоги є нечіткими та незрозумілими, адже позивачем не вказано, які саме обмеження по доступу до приміщення він просить зняти та яким чином слід ідентифікувати осіб, як відвідувачів закладу громадського харчування позивача. Таким чином, на переконання відповідача, задоволення позовних вимог призведе до того, що рішення буде незрозумілим та нечітким, а тому буде відсутньою можливість виконати таке рішення суду у встановленому законодавством порядку.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції погодився з вищенаведеними доводами відповідача та третьої особи. Також судом визнано неналежними надані Товариством з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" докази на підтвердження викладених у позові обставин. Місцевий господарський суд зазначив, що для задоволення вимог про усунення перешкод у користуванні майном необхідно встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Однак, позивач не довів за допомогою належних та допустимих доказів факту вчинення відповідачем перешкод в користуванні позивачем орендованим приміщенням.

21.07.2021 через відділ діловодства суду першої інстанції надійшла заява Приватного акціонерного товариства "Готель "Дніпро" про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з позивача понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 90 625,00 грн.

10.08.2021 представник позивача через канцелярію суду подав клопотання про зменшення розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу, в якому зазначив, що заявлений розмір витрат вдвічі перевищує зазначений відповідачем розмір цих витрат у попередньому (орієнтовному) розрахунку; роботи, вартість яких включена до розрахунку, вже були виконані адвокатом відповідача у процесі надання професійної правничої допомоги під час розгляду справ з аналогічним предметом спору, подвійне стягнення їх вартості є неприпустимим. Також необхідність зменшення розміру заявлених витрат представник позивача обґрунтовує безпідставним включенням до опису робіт 40 хв витраченого часу на проїзд адвоката у кожне судове засідання "до" та "з" приміщення суду. З вказаних підстав учасник справи просив зменшити заявлений розмір витрат до 11 193,31 грн., в іншій частині вимог - відмовити.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи заяву відповідача, врахував заперечення позивача та прийшов до висновку, що витрати Приватного акціонерного товариства "Готель "Дніпро" на професійну правничу допомогу, з урахуванням встановлених обставин та складності справи, обсягу необхідності наданих адвокатом послуг порівняно з витраченим на це часом, виходячи з характеру спірних правовідносин, обсягу матеріалів справи, умов договору, тривалості підготовчих та судових засідань, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, підлягають зменшенню до 45 207,50грн.

Розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе", колегія суддів дійшла висновку, що вони не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Першочерговим завданням, яке постало перед колегією суддів та яке також вирішувалося місцевим господарським судом, є оцінка обраного позивачем способу захисту порушеного права. З цього приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Захист права власності - це сукупність передбачених законом цивільно-правових засобів, які, по-перше, гарантують нормальне господарське використання майна (тобто вони забезпечують захист відносин власності в їх непорушеному стані), по-друге - застосовуються для поновлення порушених правовідносин власності, для усунення перешкод, що заважають їх нормальному функціонуванню, для відшкодування збитків, які заподіяні власнику.

Положеннями ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З урахуванням наведених положень законодавства власник має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає йому користуватися і розпоряджатися своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом. Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого перебуває річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю (подібний за змістом правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30.07.2019 у справі №926/3881/17).

Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №924/1220/17 викладено правову позицію з приводу того, що звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Залежно від характеру посягання на права власника і змісту захисту, який надається власнику, виділяються речово-правові та зобов`язально-правові засоби захисту права власності.

Речові засоби захисту права власності та інших речових прав покликані захищати ці права від безпосереднього неправомірного впливу будь-яких осіб. До речово-правових позовів належать: вимоги до незаконного володільця про витребування майна (віндикаційний позов); вимоги власника щодо усунення порушень права власності, які не пов`язані з володінням (негаторний позов); вимоги власника про визнання права власності.

Зобов`язально-правові позови базуються, як правило, на договорах, але можуть ґрунтуватися і на недоговірних зобов`язаннях.

Предметом негаторного позову є вимога власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися та розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою для звернення з негаторним позовом є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне чинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

З огляду на вищенаведене, право власності як абсолютне право, має захищатися лише у разі доведення самого факту порушення. Тому встановлення саме зазначених обставин належить до предмета доказування у справах за такими позовами (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.05.2020 у справі №909/392/19).

Окрім цього, у постанові Верховного Суду від 27.05.2020 у справі №910/1310/19 викладено правовий висновок про те, що умовами для задоволення негаторного позову є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути чітко та конкретно визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

Разом з цим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №522/1029/18 та постанові Верховного Суду від 03.06.2021 у справі №916/1666/18 викладено правовий висновок стосовно того, що однією з умов застосування як віндикаційного, так і негаторного позову є відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки у такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів.

Натомість, у даній справі до суду з негаторним позовом звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" як орендар нерухомого майна, що знаходиться у користуванні позивача на підставі договору оренди, укладеного з відповідачем.

Таким чином, на переконання колегії суддів, оскільки між сторонами наявні договірні правовідносини, вказане виключає можливість застосування обраного позивачем способу захисту порушеного права.

При цьому, у поданій апеляційній скарзі позивач вказує на те, що заявлений позов за своєю правовою природою не є негаторним, а тому висновок місцевого господарського суду щодо неможливості задоволення позову у зв`язку з неправильно обраним способом захисту порушеного права не відповідає фактичним обставинам справи.

Поряд з цим, наведені доводи позивача апеляційний суд вважає безпідставними. Так, у постанові Верховного Суду від 27.10.2021 у справі №916/1769/20 за подібних правовідносин суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій з приводу того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, що є самостійною підставою для відмови в позові. У вказаній справі з негаторним позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою до місцевої ради звернувся орендар земельної ділянки.

Таким чином, оскільки у наведеній справі та справі №910/17344/20 предмет та підстави позову є подібними, колегія суддів вказує на те, що висновки Верховного Суду підлягають застосуванню до спірних правовідносин сторін.

Водночас приписами ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України на кожну із сторін покладений обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами, як письмові, речові електронні докази.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України).

Крім того, докази, надані стороною спору на підтвердження своїх вимог або заперечень, повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та вірогідності, встановленим ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України.

Так, положеннями ст. 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України допустимість доказів полягає в тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, стверджуючи про те, що з 27.10.2020 відповідач обмежив доступ позивачу та його відвідувачам до розташованого в орендованому приміщенні закладу громадського харчування, чим порушив права позивача, як орендаря, користуватись орендованим ним приміщенням, позивач долучив до матеріалів справи повідомлення до Печерського УП ГУНП у м. Києві про вчинення кримінального правопорушення від 03.11.2020, талони-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення №№ 40953, 41106, 41809, 41765 та 41828 від 04.11.2020, а також акти про обмеження доступу від 27.10.2020, 30.10.2020 та 03.11.2020.

Дослідивши вищевказані докази з урахуванням приписів ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вказує, що повідомлення позивача до Печерського УП ГУНП у м. Києві про вчинення кримінального правопорушення від 03.11.2020 та талони-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення №№ 40953, 41106, 41809, 41765 та 41828 від 04.11.2020 не є належними доказами, які свідчать про перешкоджання відповідачем позивачу у користуванні орендованим майном, оскільки не є тими документами, за допомогою яких можливо однозначно встановити або спростувати наявність тих обставин, на які посилається позивач. Вказані докази лише підтверджують ту обставину, що позивач, вважаючи порушеними свої права, звернувся до правоохоронних органів, а правоохоронні органи таке звернення зареєстрували, однак не доводять факту порушення відповідачем прав позивача, як орендаря приміщення.

На переконання колегії суддів, також не є належними доказами надані позивачем акти про обмеження доступу від 27.10.2020, 30.10.2020 та 03.11.2020, оскільки такі акти складені представниками позивача за відсутності відповідача та без повідомлення відповідача про обстеження орендованого приміщення. Посилання позивача на зафіксовану в актах відмову відповідача від підписання цих актів судом відхиляються як необґрунтовані, оскільки такі акти не містять жодних ідентифікуючих ознак вказаних осіб та їх приналежність до підприємства-відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надана позивачем копія відеозапису від 15.01.2021 також не відповідає критеріям належності, допустимості, достовірності та вірогідності, встановленим ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 96 Господарського процесуального кодексу України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до частини 2 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Проте, подана позивачем копія відеозапису електронного підпису не містить.

Крім того, відеозапис не фіксує процесу заміни запірних замків, встановлення системи карткового доступу до приміщення відповідачем або інші факти вчинення перешкод зі сторони відповідача.

Колегія суддів зазначає, що оскільки надана позивачем копія відеозапису не містить електронного підпису та не фіксує жодних перешкод з боку відповідача, судом першої інстанції правомірно не прийнято її як належний електронний доказ (його копію) у даній справі з огляду на невідповідність вказаним нормам щодо завірення електронних документів та відсутність на ньому фактів чинення відповідачем перешкод у користуванні спірним приміщенням позивачем. Крім того, суд враховує дату відеозапису - 15.01.2021, яка охоплюється періодом дії карантинних обмежень у вигляді заборони закладам громадського харчування приймати відвідувачів у залах кафе та ресторанів.

Аналогічна правова позиція з приводу обов`язковості такого реквізиту електронного документа як електронний підпис, викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 11.06.2019 у справі №904/2882/18 та 15.04.2021 у справі №910/8554/20.

Натомість, у поданій апеляційній скарзі позивач зазначає, що місцевим господарським судом не застосовано ч. 5 ст. 96 ГПК України щодо витребування оригіналу електронного доказу. На підтвердження вказаних доводів Товариство з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" посилається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 24.03.2021 у справі №728/1203/19.

Разом з цим, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 96 ГПК України якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Отже, обов`язковою умовою для витребування судом оригіналу електронного доказу є подання учасником справи копії електронного доказу.

Згідно з ч. ч. 2 та 3 ст. 96 ГПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Проте, як було зазначено вище, надана позивачем копія відеозапису не є копією електронного доказу у контексті процесуального закону, оскільки не містить електронного цифрового підпису. З огляду на викладене, оскільки витребування оригіналу електронного документу може здійснюватися лише у випадку подання його належної копії, у суду першої інстанції були відсутні підстави для витребування оригіналу відеозапису.

Щодо посилання скаржника на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 24.03.2021 у справі №728/1203/19, колегія суддів наголошує на наступному.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №922/371/16, під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожими є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Однак, порядок здійснення цивільного та господарського судочинства встановлений різними процесуальними кодексами. Вказані у постанові Верховного Суду від 24.03.2021 у справі №728/1203/19 висновки щодо застосування норм процесуального права регулюються Цивільним процесуальним кодексом України, що виключає можливість визнання подібними правовідносин у вказаній справі та господарській справі №910/17345/20.

Також варто наголосити на суттєвій відмінності в обставинах справ, зокрема, у справі №728/1203/19 суд встановив подання засвідченої належним чином копії електронного доказу, а суди при відмові у задоволенні позову виходили виключно з того, що наданий позивачем диск не є допустимим доказом з огляду на відсутність оригіналу запису.

Отже, висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 24.03.2021 у справі №728/1203/19, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин сторін.

Стосовно наданих позивачем фотографій, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції щодо того, що вони не відповідають критеріям належності та допустимості доказів, оскільки не надають суду можливості встановити місце їх створення та визначити, який саме об`єкт обстежувався. Крім того, більшість наданих фотографій не містить дати їх створення, що позбавляє суд можливості встановити відповідність між часом їх створення та періодом виникнення спірних відносин між сторонами.

Не належать до доказів, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування у даній справі, як того вимагає стаття 76 Господарського процесуального кодексу України, а отже, не є належними доказами у даній справі подані позивачем копії договору добровільного страхування орендованого майна, виписок про оплату, договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників або користувачів майна, технічних звітів, рахунків-фактур, протоколу засідання комісії, платіжних доручень, інструкції щодо дій персоналу по забезпеченню евакуації людей з приміщень, експертних висновків протипожежного стану об`єкту, протоколу електричних випробувань та вимірювань в системі електрозабезпечення та інші.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає правомірними висновки місцевого господарського суду про відмову у задоволенні заявленого позову.

Щодо оскарження позивачем додаткового рішення від 26.08.2021, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" у поданій апеляційній скарзі на додаткове рішення зазначає, що місцевий господарський суд не у повному обсязі врахував доводи, викладені у клопотанні про зменшення судових витрат, у зв`язку з чим не у повній мірі застосував принцип розумності та співмірності. Зокрема, на переконання скаржника, представники відповідача не вчиняли жодних дій, спрямованих на збір доказів, а обсяг матеріалів справи здебільшого зумовлений наявністю ідентичних документів щодо виконання позивачем вимог пожежної безпеки в орендованому приміщенні.

Як вбачається із матеріалів справи, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи, складав 60 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до поданої заяви про розподіл судових витрат та ухвалення додаткового рішення у справі відповідачем зазначено, що розмір фактично понесених витрат, які він просить покласти на позивача, становить 90 625,00 грн.

Колегією суддів встановлено, що представник відповідача - Паюнова Н.А. є адвокатом, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру адвокатів, повноваження підтверджено ордерами ДН № 102384 від 03.12.2020, АН № 1028230 від 07.05.2021.

На підтвердження понесених ним судових витрат відповідач долучив до матеріалів справи:

- копію ордера ДН №102384 від 03.12.2020, виданого АО "Юрімекс" адвокату Паюновій Н.А. на представлення інтересів ПАТ "Готель "Дніпро" на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 02.12.2020 у Господарському суді міста Києва;

- копію свідоцтва ДН № 5592 від 28.08.2019 про право Паюнової Н.А. на заняття адвокатською діяльністю;

- копію ордера АН №1028230 від 07.05.2021, виданого АБ "Юрімекс" адвокату Паюновій Н.А. на представлення інтересів ПАТ "Готель Дніпро" на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 02.12.2020 у Господарському суді міста Києва;

- копію договору про надання правової допомоги від 02.12.2020, укладеного між АО "Юрімекс" (надалі - Юрімекс) та ПАТ "Готель "Дніпро" (клієнт);

- копію Додаткової угоди № 3 від 11.01.2021 до договору про надання правової допомоги від 02.12.2020, за умовами якої АБ "Юрімекс" (надалі - Юрімекс) зобов`язалось надати клієнту правову допомогу у межах справи № 910/17344/20 у Господарському суді міста Києва за позовом ТОВ "ПЕТРОС КАФЕ" до ПАТ "Готель "Дніпро" про усунення перешкод у користуванні майном;

- копію Акту приймання-передачі правової (правничої) допомоги від 19.07.2021 за додатковою угодою № 3 від 11.01.2021 до договору від 02.12.2020 на суму 90 625,00 грн;

- копію рахунку на оплату № 70 від 19.07.2021 на суму 90 625,00 грн;

- Детальний опис наданих послуг (надання професійної правничої допомоги).

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частинною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави (глави 63 "Послуги. Загальні положення" підрозділу 1 розділу III Книги п`ятої цього Кодексу) можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до п. 4 договору про надання правової допомоги від 02.12.2020 (надалі - договір) узгоджено, що за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар, розмір і порядок оплати якого погоджується сторонами у додаткових угодах до договору.

Відповідно до пунктів 1.1-1.4 додаткової угоди № 3 від 11.01.2021 до договору "Юрімекс" здійснює: підготовку та подання (надсилання від імені клієнта до Господарського суду міста Києва в межах справи № 910/17344/20 відзиву на позов, а також доданих до нього документів (включаючи вивчення позовної заяви з доданими до неї документами, надсилання відзиву на позов з додатками іншій стороні, засвідчення копій документів, складання попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат тощо); підготовку та подання (надіслання) від імені клієнта до Господарського суду міста Києва в межах справи заперечень, а також доданих до них документів (включаючи вивчення відповіді на відзив з доданими до неї документами, надіслання копій заперечень з додатками іншій стороні, засвідчення копій документів у разі необхідності тощо) (у випадку подання в межах справи № 910/17344/20 відповіді на відзив); представництво інтересів клієнта у судових засіданнях в межах справи № 910/17344/20 у Господарському суді міста Києва за позовом ТОВ "ПЕТРОС КАФЕ" до ПАТ "Готель "Дніпро" про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням (включаючи, але не обмежуючись, участь у судових засіданнях, надання усних та письмових пояснень, тощо); складання та подання процесуальних документів (клопотань, заяв, заперечень проти клопотань/заяв, скарги тощо) в межах справи № 910/17344/20 у господарському суді першої інстанції, які не передбачені пунктами 1.1-1.3 додаткової угоди № 3, та вчинення інших дій, необхідних для забезпечення належної реалізації прав і обов`язків клієнта та представництва інтересів клієнта, у тому числі, ознайомлення з матеріалами справи, аналіз документів, наявних в матеріалах справи тощо.

За умовами п. 2.1 додаткової угоди № 3 від 11.01.2021 до договору визначено, що гонорар за надання правової допомоги, визначеної п. 1.3 додаткової угоди № 3, розраховується шляхом множення часу (годин та/чи хвилин), витраченого Юрімекс на надання правової допомоги, у розрахунку 2500 гривень за годину часу, витраченого адвокатом Юрімекс для участі у судовому засіданні (включаючи час, витрачений на підготовку до відповідного судового засідання, час на дорогу "до" і "з" Господарського суду міста Києва для участі у судовому засіданні (що не може становити 40 хвилин в обидві сторони), очікування судового засідання у випадку затримки та безпосередньої участі у судовому засіданні) (без урахування ПДВ).

Згідно з п. 2.2 додаткової угоди № 3 від 11.01.2021 до договору, гонорар за надання правової допомоги, визначеної пунктами 1.1, 1.2, 1.4 додаткової угоди № 3 розраховується шляхом множення часу (годин та/чи хвилин), витраченого Юрімекс на надання правової допомоги, з розрахунку 2500 гривень за годину роботи адвоката Юрімекс (без урахування ПДВ).

Сторонами у п. 4 додаткової угоди № 3 від 11.01.2021 до договору передбачено, що клієнт сплачує гонорар та/або відшкодовує Юрімекс накладні витрати протягом 20 робочих днів після отримання рахунку Юрімекс на підставі підписаного сторонами Акту приймання-передачі правової (правничої) допомоги, погодженого відповідно до даної додаткової угоди з визначеним розміром гонорару та/чи накладних витрат з зазначенням виконаного обсягу роботи за витраченого Об`єднанням часу.

Матеріалами справи встановлено та перевірено колегією суддів, що 19.07.2021 між ПАТ "Готель "Дніпро" та АО "Юрімекс" був підписаний Акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги згідно додаткової угоди № 3 до договору від 02.12.2020 на загальну суму 90 625,00 грн. з зазначенням переліку послуг правової допомоги, кількістю витраченого часу адвокатом Юрімекс та вартістю наданих послуг з розрахунку погодинної ставки 2500 грн/1 год роботи адвоката Юрімекс.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на надання правничої допомоги адвокатом у даній справі у заявленому розмірі 90 625,00 грн., судом першої інстанції правомірно враховано, що розмір витрат визначено за погодженням адвоката з клієнтом шляхом погодинної ставки, послуги адвоката було реально надані відповідачу, що підтверджується матеріалами справи, також судом взято до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, заяв по суті спору, клопотань, їх значення для спору та те, що адвокатом Паюновою Н.А. здійснювалось представництво інтересів відповідача в Господарському суді міста Києва, про що свідчать наявні у матеріалах справи № 910/17344/20 протоколи судових засідань.

За приписами ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Як зазначалось вище, з наданих матеріалів вбачається, що у відзиві на позовну заяву відповідач заявляв про понесення витрат на правову допомогу в сумі 60 000,00 грн., водночас у заяві про розподіл судових витрат та ухвалення додаткового рішення розмір понесених витрат склав 90 625,00 грн.

Водночас у поданій заяві про розподіл витрат представником відповідача надано пояснення, що при поданні відзиву та визначенні орієнтовного розміру витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи, представник відповідача не міг передбачити подання позивачем значного обсягу документів у процесі розгляду справи, кількість та тривалість судових засідань, у зв`язку з чим заявлений розмір 90 625,00 грн. є фактично понесеними витратами.

Таким чином, у даному випадку на суд покладається право, а не обов`язок здійснювати розподіл заявлених витрат, не вказаних у попередньому (орієнтованому) розрахунку, водночас тягар доказування факту завищення такого розміру та неспівмірність із заявленими вимогами, обсягом наданих послуг тощо покладається на представника позивача.

У своєму клопотанні про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката позивач зазначив, що заявлений ПАТ "Готель "Дніпро" розмір витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованим та неспівмірним з наданими адвокатом послугами.

Відповідно до підписаного сторонами Акту приймання-передачі правової (правничої) допомоги від 19.07.2021 вбачається, що до переліку послуг правової допомоги включено послуги: підготовка відзиву на позов, а також доданих до нього документів (включаючи вивчення матеріалів позовної заяви, засвідчення копій документів) - 10 000,00 грн. (4 год.); підготовка заяви про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - 3 750,00 грн. (1 год. 30 хв.); підготовка заперечень проти долучення доказів до матеріалів справи, які були надані позивачем разом з відповіддю на відзив - 3 750,00 грн. (1 год. 30 хв.); підготовка заперечень (включаючи вивчення відповіді на відзив на 12 аркушах та доданих до неї документів на 166 аркушах, у тому числі, наданого позивачем відеозапису) - 10 000,00 грн. (4 год.); підготовка заперечень на відповідь на заперечення (включаючи вивчення поданої позивачем відповіді на заперечення на 11 аркушах та доданих до неї документів на 38 аркушах) - 5 000,00 грн. (2 год.); аналіз поданих позивачем документів разом з клопотанням від 25.02.2021; здійснення порівняння наданих документів разом з клопотанням - 1 250,00 грн.(30 хв.); всього вартістю 33 750,00 грн. - фактичний об`єм та вартість яких неспівмірний зі складністю справи, а понесені витрати не відповідають критеріям реальності та розумності, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції вірно встановлено та перевірено колегією суддів, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/17345/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕТРОС КАФЕ" до Приватного акціонерного товариства "Готель "Дніпро", за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - Товариства з обмеженою відповідальністю "Смартленд", про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням, рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕТРОС КАФЕ" відмовлено.

Представництво інтересів відповідача у справі № 910/17345/20 - Приватного акціонерного товариства "Готель "Дніпро", що також є відповідачем у даній справі, здійснювала адвокат Паюнова Н.А., а виготовлення клопотань, заяв по суті, заперечень у даній справі з аналогічними позовними вимогами та предметом доказування не потребувало значних зусиль та великого обсягу витраченого часу, у тому числі, враховуючи, що послуги правової допомоги відповідачу у справі №910/17345/20, перелік яких ідентичний з переліком послуг згідно Акту від 19.07.2021 у даній справі № 910/17344/20, за часом надані раніше, що також свідчить про обізнаність представника відповідача із правовою позицію позивача та обрання аналогічної тактики захисту інтересів клієнта.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що заявлений відповідачем до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу 33 750,00 грн. не відповідає критеріям, що наведені у частині 4 статті 126 ГПК України.

Також судом враховано, що до вартості наданих послуг правової допомоги представником відповідача в Акті від 19.07.2021 включено послуги з представництва інтересів відповідача в судових засіданнях 26.01.2021, 23.02.2021, 09.03.2021, 11.03.2021, 25.03.2021, 01.04.2021, 13.07.2021, що включають підготовку до судового засідання, час на дорогу "до" і "з" Господарського суду міста Києва для участі у судовому засіданні та участь у судовому засіданні (у т.ч. з урахуванням часу очікування).

Як вже зазначалось колегією суддів вище, за умовами укладеної між відповідачем та АО "Юрімекс" додаткової угоди № 3 від 11.01.2021 до договору про надання правової допомоги від 02.12.2020 визначено, що гонорар за надання правової допомоги - представництво інтересів клієнта у судових засіданнях в межах справи № 910/17344/20 у Господарському суді міста Києва за позовом ТОВ "ПЕТРОС КАФЕ" до ПАТ "Готель "Дніпро" про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням (включаючи, але не обмежуючись, участь у судових засіданнях, надання усних та письмових пояснень, тощо) розраховується шляхом множення часу (годин та/чи хвилин), витраченого Юрімекс на надання правової допомоги, у розрахунку 2500 гривень за годину часу, витраченого адвокатом Юрімекс для участі у судовому засіданні (включаючи час, витрачений на підготовку до відповідного судового засідання, час на дорогу "до" і "з" Господарського суду міста Києва для участі у судовому засіданні (що не може становити 40 хвилин в обидві сторони ), очікування судового засідання у випадку затримки та безпосередньої участі у судовому засіданні) (без урахування ПДВ).

Водночас, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що зазначення позивачем кількості витраченого часу у 40 хв на дорогу "до" і "з" Господарського суду міста Києва для участі у судових засіданнях по справі № 910/17344/20 (7 судових засідань), тобто 40хв*7/60 хв=4,667 год з розрахунку 2500грн/1 год, що становить 11 667,50 грн вартості таких послуг, не підтверджено жодними доказами.

При цьому, колегією суддів враховано правову позицію, викладену постанові Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19, відповідно до якої такі стадії, як прибуття до суду чи іншої установ та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта. З урахуванням наведеного, час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами.

Враховуючи викладене, ступінь складності справи, наявність клопотання позивача про зменшення розміру заявлених витрат, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про те, що відповідач надав належні та допустимі докази на доведення понесених ним витрат та професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи № 910/17344/20, у сумі 45 207,50 грн. (90 625,00 грн. - 33 750,00 грн. - 11 667,50 грн.).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що такий розмір витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, співмірним зі складністю позову, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції щодо визначення остаточного розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе".

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2021 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2021 у справі №910/17344/20 відповідають чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2021 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2021 у справі №910/17344/20 є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2021 у справі №910/17344/20 - залишити без змін.

Додаткове рішення Господарського суду міста Києва 26.08.2021 у справі №910/17344/20 - залишити без змін.

Матеріали справи №910/17344/20 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст складено 20.12.2021.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Є.Ю. Шаптала

А.І. Тищенко