УХВАЛА

м. Київ

16.12.2021Справа № 910/2160/19

Суддя Привалов А.І., розглянувши

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»

про заміну сторони у справі та заміну стягувача у виконавчому провадженні

у справі № 910/2160/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська дистрибуційна

компанія»;

до Товариства з обмеженою відповідальністю "В.В.С. ПЛЮС";

про стягнення 34 871,16 грн.

представники сторін: не з`явились,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська дистрибуційна компанія» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "В.В.С. ПЛЮС" про стягнення 34871,16 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 (суддя Приходько І.В.) у справі №910/2160/19 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "В.В.С. Плюс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська дистрибуційна компанія» 34 871,46 грн заборгованості та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 921,00 грн.

10.06.2019 на примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 видано відповідний наказ.

06.12.2021 на адресу Господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія «НІКО-ТАЙС» про заміну сторони у справі та заміну стягувача у виконавчому провадженні її правонаступником.

На підставі розпорядження Керівника апарату суду № 05-23/2109/21 від 06.12.2021, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/2160/19, зареєстрованих за № 01-20/12170/21, між суддями, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Приходько І.В., в провадженні якої перебувала справа № 910/2160/19.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи №910/2160/19, зареєстрованих за № 01-20/12170/21, між суддями, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» передано на розгляд судді Привалову А.І.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 суд прийняв до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" про заміну сторони (позивача/стягувача) у справі №910/31456/15 та призначив її до розгляду в судовому засіданні на 16 .12.2021.

14.12.2021 через канцелярію суду від представника заявника надійшло клопотання про розгляд справи за наявними в ній документами та за відсутності представника ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс".

В судове засідання 16.12.2021 представники учасників справи не з`явились.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 334 ГПК України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Враховуючи те, що явка в судове засідання учасників справи обов`язковою не визначалась, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності представників заявника, позивача та боржника.

Дослідивши матеріали справи та заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» про заміну сторони у справі та заміну сторони у виконавчому провадженні її правонаступником з доданими до неї документами, суд відзначає слідуюче.

З матеріалів, доданих до заяви вбачається, що на підставі рішення №23/12/20 єдиного учасника ТОВ "Українська дистрибуційна компанія" від 23.12.2020 було змінено повне та скорочене найменування Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" на Товариство з обмеженою відповідальністю "САЙНЕКО".

Постановою Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі №910/522/21 Товариство з обмеженою відповідальністю "САЙНЕКО" було визнано банкротом та відкрито ліквідаційну процедуру.

З наявного у матеріалах справи Протоколу проведення електронного аукціону №UA-PS-2021-10-27-000082-1 від 05 листопада 2021 року вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" стало переможцем відкритих електронних торгів (аукціону) щодо майнових прав банкрута Товариство з обмеженою відповідальністю "САЙНЕКО", зокрема, права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "В.В.С. ПЛЮС" у розмірі 36792,46 грн, що підтверджено рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 у справі № 910/2160/19.

Судом встановлено, що 15 листопада 2021 року між ТОВ "САЙНЕКО" та ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" було укладено договір №15-11-2021/1 відступлення права вимоги (цесії), метою якого є оформлення результатів купівлі-продажу (відступлення) майнових прав банкрута Товариства з обмеженою відповідальністю "САЙНЕКО" на відкритих електронних торгах (аукціоні) у відповідності до чинного законодавства України, результати котрого оформлено Протоколом про результати електронного аукціону №UA-PS-2021-10-27-000082-1 від 05 листопада 2021 року (оператор, через електронний майданчик якого Цесіонарієм/Покупцем подано пропозицію - ТОВ "Е-Тендер", 04119 м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 21 літ. "А", ).

Згідно із пунктом 1.2. договору, у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Цедент відступає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває права вимоги виконання до Товариства з обмеженою відповідальністю "В.В.С. ПЛЮС", що іменується надалі "Боржник", щодо виконання грошового зобов`язання у загальному розмірі 36792,46 грн, набутих Цедентом та належних останньому на підставі Рішення Господарського суду міста Києва від 20 травня 2019 року по справі №910/2160/19, котре набрало законної сили, та згідно наказу Господарського суду міста Києва від 10 червня 2019 року по справі №910/2160/19, котрі існують та винесені, у зв`язку із неналежним, несвоєчасним та/або неповним виконанням Боржником грошового зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару на підставі договору поставки № БП 12210 від 04 грудня 2017 року.

Пунктом 1.3., 1.7. договору сторони визначили, що на умовах даного договору та на підставі протоколу про результати електронного аукціону №UA-PS-2021-10-27-000082-1 від 05 листопада 2021 року, Цедент зобов`язується передати Цесіонарієві, за відповідним актом право вимоги до Боржника (дебіторська заборгованість) на підставі Рішення Господарського суду міста Києва від 20 травня 2019 року по справі №910/2160/19, котре набрало законної сили, та згідно наказу Господарського суду міста Києва від 10 червня 2019 року по справі №910/2160/19, на суму 36792 гривні 46 копійок.

За результатами укладення даного договору Цесіонарій наділяється всіма правами Цедента, що випливають із Рішення Господарського суду міста Києва від 20 травня 2019 року по справі №910/2160/19, котре набрало законної сили, та згідно наказу Господарського суду міста Києва від 10 червня 2019 року по справі №910/2160/19, котрі існують та винесені, у зв`язку із неналежним, несвоєчасним та/або неповним виконанням Боржником грошового зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару на підставі договору поставки № БП 12210 від 04 грудня 2017 року.

На виконання умов даного договору, ТОВ "САЙНЕКО" було передано ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" на підставі акту перелік документів, що підтверджують виникнення права вимоги до ТОВ "В.В.С. ПЛЮС" обумовленого зобов`язання.

Зі змісту норм Цивільного кодексу випливає, що за загальним правилом, будь-яке зобов`язальне право вимоги може бути відступлене кредитором іншій особі; недопустимість відступлення права вимоги в силу сутності зобов`язання або через пряму заборону закону є винятком.

Обмеження щодо заміни кредитора у зобов`язанні може бути встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 Цивільного кодексу України). Зазвичай такі обмеження спрямовані на усунення ризиків, пов`язаних із переходом прав вимоги до іншої особи, яка не є стороною за первісним договором.

Цивільний кодекс встановлює загальне правило про принципову можливість переходу права кредитора від однієї особи до іншої як в порядку загального (універсального) правонаступництва, так і в порядку правонаступництва в окремому правовідношенні (сингулярного правонаступництва). В ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України ці види правонаступництва розглядаються як самостійні підстави заміни кредитора у зобов`язанні. Отже, заміна кредитора у зобов`язанні є родовим поняттям щодо передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

При цьому слід брати до уваги те, що в Цивільного кодексі України термін "зобов`язання" вживається в різних значеннях і не збігається змістовно з поняттям "договір".

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Дозволяючи заміну сторони (як універсальне, так і сингулярне правонаступництво) на стадії виконавчого провадження у встановленому порядку, законодавець визнає, що вона як така не суперечить публічним інтересам у сфері судочинства та приватним інтересам сторін.

Правова оцінка законності відступлення права вимоги на стадії виконання судового рішення про стягнення грошей має ґрунтуватися на тому, що: будь-які ризики для боржника, пов`язані із відступленням права вимоги за грошовим зобов`язанням та стягненням відповідних сум як санкцій за його порушення, відсутні, оскільки вимога є безспірною в силу рішення суду, що набрало законної сили; обмеження права кредитора на вільне розпорядження своїм безспірним правом вимоги в статусі стягувача у публічно-правових відносинах виконавчого провадження не відповідає вимогам справедливості, розумності та добросовісності, які в зобов`язальному праві відіграють першорядне значення, що прямо випливає зі змісту ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Воля боржника за грошовим зобов`язанням на стадії застосування до нього заходів примусового виконання (наприклад, у вигляді арешту, примусового стягнення належних боржникові грошових сум та їх зарахування державним виконавцем на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби) не має будь-якого юридичного значення. В ситуації, коли відбувається фактичне виконання обов`язку боржника у примусовому порядку, боржник не має і не може мати суб`єктивного права або інтересу щодо грошових сум, присуджених для сплати на користь кредитора. У випадку, коли судовим рішенням підтверджено наявність боргу і державною виконавчою службою здійснюються відповідні дії, кредитор наділяється правом використати публічно-правовий інститут (виконавче провадження) для реального відновлення його порушеного права. Оскільки на стадії примусового виконання судового рішення до боржника застосовуються заходи юридичної відповідальності, отже, навіть теоретично волевиявлення (згода) боржника щодо переходу прав кредитора у грошовому зобов`язанні до іншої особи (якщо це і передбачено умовами договору) не може вплинути на виконання судового рішення на користь нового стягувача (цесіонарія).

Таким чином, беручи до уваги, що у Цивільному кодексу України закріплено загальне правило про те, що зобов`язальне право вимоги як самостійна майнова цінність може вільно передаватися кредитором іншій особі. Будь-яке майнове право (право вимоги) може бути відступленим, якщо законом не встановлено відповідну заборону, або якщо воно не має нерозривного зв`язку із особою кредитора. Обмеження щодо заміни кредитора у зобов`язанні (у вигляді згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні) може бути встановлено договором з метою усунення ризиків, пов`язаних із переходом прав вимоги до іншої особи, яка не є стороною за первісним договором. Право вимоги за грошовим зобов`язанням є в принципі оборотоздатним, не має нерозривного зв`язку із особою кредитора, і його відступлення іншій особі не підпадає під заборону, встановлену ст. 515 Цивільного кодексу України, а саме у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю Договірні обмеження щодо відступлення права вимоги за грошовим зобов`язанням мають розглядатися з точки зору справедливості, розумності та добросовісності як загальних засад цивільного законодавства (ст. 3 Цивільного кодексу України) та конкретних обставин справи.

Оскільки, правочин про відступлення права вимоги відповідає вимогам ст. 203 Цивільного кодексу України, у судовому порядку недійсним не визнавався, суд доходить висновку про наявність підстав для заміни сторони по справі та стягувача з виконавчого провадження її правонаступником.

Згідно з ст. 52 Господарського процесуального кодексу України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ст. 334 Господарського процесуального кодексу України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Таким чином, з огляду на положення норм цивільного законодавства та враховуючи приписи ст. 52, 334 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" обґрунтована та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 52, 234-235, 334 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" про заміну сторони (позивача/стягувача) у справі №910/2160/19 задовольнити.

2. Замінити у справі № 910/2160/19 позивача - Товариство з обмеженого відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" (01135, м. Київ, вул. В`ячеслава Чорновола, 12; ідентифікаційний код 37310549) - змінено найменування на Товариство з обмеженого відповідальністю "Сайнеко" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко- Тайс" (03187, м. Київ, пр.-т Академіка Глушкова, 40, оф. 315; ідентифікаційний код 38039872).

3. Замінити у справі № 910/2160/19 стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" (01135, м. Київ, вул. В`ячеслава Чорновола, 12; ідентифікаційний код 37310549) - змінено найменування на Товариство з обмеженого відповідальністю "Сайнеко" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко- Тайс" (03187, м. Київ, пр.-т Академіка Глушкова, 40, оф. 315; ідентифікаційний код 38039872).

4. Згідно ч. 2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України, дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано: 20.12.2021.

Суддя А.І. Привалов