ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2021 р. Справа№ 910/3264/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

секретар Рибчич А.В.

за участю

представників: позивача - Клименко О.В.

відповідача-1 - Пиріг О.В.

відповідача-2 - не з`явилися

третьої особи - Ярошенко А.С.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Соларенерго"

на рішення Господарського суду м. Києва від 03.06.2021 р. (повне рішення складено 17.06.2021 р.)

у справі № 910/3264/19 (суддя - Котков О.В.)

за позовом Національного банку України

до 1. Публічного акціонерного товариства "Златобанк"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Соларенерго"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання недійсним правочину

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року Національний банк України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Златобанк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Соларенерго" про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Соларенерго" № 12 від 12.02.2015 р. про зарахування однорідних грошових вимог в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 8/33/13-KLMV від 21.01.2013 р.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що майнові права за кредитним договором № 8/33/13-KLMV від 21.01.2013 р. перебувають у заставі Національного банку України відповідно до договору застави № 12/ЗМП/2 від 26.03.2014 р., відтак порушує права останнього як заставодержателя за договором застави та призвело до втрати предмета застави.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2021 р. залучено до участі у справі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в якості в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 03.06.2021 р. у справі № 910/3264/19 позов Національного банку України задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Соларенерго" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Так, в апеляційній скарзі відповідач-2 вказує на те, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Соларенерго» № 12 від 12.02.2015 р. про зарахування однорідних грошових вимог в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 8/33/13-KLMV від 21.01.2013 р. адресована виключно відповідачу-1 та створює правові наслідки тільки для відповідачів, і жодним чином не порушує права третіх осіб. Також скаржник посилається на те, що позивачем було пропущено строк позовної давності, оскільки куратору Національного банку України, що перебував у Публічному акціонерного товаристві «Златобанк» і здійснював контроль за його діяльністю, було відомо про подання Товариством з обмеженою відповідальністю «Соларенерго» оспорюваної заяви.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 910/3264/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2021 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Соларенерго" на рішення Господарського суду м. Києва від 03.06.2021 р. та призначено її до розгляду на 03.08.2021 р.

На електронну адресу суду 29.07.2021 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Соларенерго" надійшла заява про участь представника Жбадинського Василя Орестовича за обліковим записом ІНФОРМАЦІЯ_1 у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2021 р. задоволено заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Соларенерго" Жбадинського Василя Орестовича про участь у судовому засіданні 03.08.2021 р. у справі № 910/3264/19 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/3222/21 від 02.08.2021 р. у зв`язку з перебуванням судді Андрієнка В.В. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/3264/19.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 910/3264/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 р. справу № 910/3264/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Соларенерго" на рішення Господарського суду м. Києва від 03.06.2021 р. прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

На електронну адресу суду 02.08.2021 р. від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Соларенерго" Жбадинського Василя Орестовича надійшла заява, у якій останній просить не проводити судове засіданні в режимі відеоконференції у зв`язку з тим, що нас час розгляду даної справи перебуватиме в іншому судовому засіданні.

На електронну адресу суду 03.08.2021 р. від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Соларенерго" Безпалюк Наталії Володимирівни надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

До суду 03.08.2021 р. від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому третя особа просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Господарського суду м. Києва від 03.06.2021 р. залишити без змін.

До суду 03.08.2021 р. від Публічного акціонерного товариства "Златобанк" надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач-2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 03.06.2021 р. без змін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 р. розгляд справи відкладено до 23.09.2021 р.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4663/21 від 22.09.2021 р. у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/3264/19.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 910/3264/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2021 р. справу № 910/3264/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Соларенерго" на рішення Господарського суду м. Києва від 03.06.2021 р. прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

У призначеному судовому засіданні 23.09.2021 р. оголошено перерву до 12.10.2021 р.

До суду 07.10.2021 р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "Соларенерго" надійшли письмові пояснення, до яких було додано: копію заяви Національного банку України про вступ у справу № 910/20978/15 від 15.03.2016 р., копію пояснень Національного банку України від 15.03.2016 р., копію листа Національного банку України від 13.05.2015 р.

До суду 09.11.2021 р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "Соларенерго" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 18.11.2021 р. представники позивача, відповідача-1 та третьої особи надали пояснення по суті апеляційної скарги.

Представник відповідача-2 у судове засідання 18.11.2021 р. не з`явився, однак надав пояснення по суті апеляційної скарги у судовому засіданні 23.09.2021 р.

18.12.2021 р. від представника відповідача-2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з тим, що повноважний представник буде перебувати у судовому засіданні в іншій справі у Києво-Святошинському районному суді Київської області.

Розглянувши вказане клопотання у судовому засіданні, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Отже, саме лише посилання сторони на неможливість його представника бути присутнім у судовому засіданні не є перешкодою для розгляду справи по суті, оскільки учасники судового процесу не обмежуються законом у праві направити в судове засідання будь-якого іншого представника, або бути присутнім особисто.

Крім цього, дана справа неодноразово відкладалась за аналогічними клопотаннями представника відповідача-2.

До того ж, у судовому засіданні 23.09.2021 р. представник відповідача-2 надав усні пояснення по суті апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Соларенерго" було належним чином повідомлене про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується зворотним повідомленням по вручення поштового відправлення, а також те, що апеляційна інстанція обмежена 60-ти денним строком розгляду апеляційної скарги, подальше відкладення призведе до затягування та порушення строків розгляду скарги, колегія суддів відхиляє клопотання скаржника про відкладення розгляду справи та розглядає скаргу на підставі наявних в справі документів, яких достатньо для її вирішення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

21.01.2013 р. між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" (далі - кредитодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Соларенерго" (далі - позичальник) було укладено кредитний договір № 8/33/13-KLMV (далі - кредитний договір).

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору кредитодавець надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується в повному обсязі повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші умови цього кредитного договору.

Згідно з п. 1.2 кредитного договору кредитодавець надає позичальнику кредитні кошти у наступних валютах: у гривні та доларах США у формі відкриття відкличної кредитної лінії, в межах максимального ліміту заборгованості, визначеного цим кредитним договором. Базовою валютою є гривня. Кредит може надаватися траншами у будь-якій валюті, зазначеній в кредитному договорі, відповідно до письмової заяви позичальника. Позичальник має право в будь-який час без повідомлення банку здійснювати погашення поточної заборгованості по кредиту і за умови дотримання умов надання кредитних коштів, встановлених цим кредитним договором, може знову отримувати кредит в межах максимального ліміту за кредитною лінією. Грошові кошти за кредитною лінією надаються банком за заявками позичальника після їх акцепту банком. Заявка складається за формою, затвердженою банком, в 2-х примірниках. Зобов`язання банка по кредитуванню в рамках даного кредитного договору визначаються сумою акцептованої ним заявки та виникають в момент акцепту заявки. При наданні позичальнику кредитних коштів за акцептованою заявкою в обсязі, зазначеному в заявці, така заявка вважається виконаною, а зобов`язання банка дотриманими. При досягненні позичальником максимального ліміту заборгованості нові заявки банком не розглядаються до часткового або повного повернення кредитних коштів. Після часткового/повного повернення кредиту позичальник може надавати в банк нові заявки в межах чинного максимального ліміту заборгованості.

Як передбачено п. 1.3 кредитного договору, максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 110000000,00 грн. Максимальний ліміт заборгованості на день надання кредиту в разі надання його траншами розраховується в базовій валюті шляхом складання сум виданих траншів в кожній з валют цього кредитного договору, помножених на офіційний курс гривні до валюти наданих траншів, встановлений Національним банком України на день надання чергового траншу, та поділених на курс гривні до базової валюти, встановлений Національним банком України на день надання чергового траншу.

За п. 1.4 кредитного договору строк дії максимального ліміту заборгованості за кредитною лінією складає 6 місяців. Кінцева дата повернення кредиту не пізніше 19.07.2013 р. включно.

Додатковими договорами до кредитного договору було внесено зміни, зокрема строк користування кредитом було продовжено до 27 липня 2015 року.

05.03.2014 р. між Національним банком України та Акціонерним товариством «Златобанк» було укладено кредитний договір № 12.

26.03.2014 р. між Національним банком України (далі - заставодержатель) та Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (далі - заставодавець) було укладено договір застави майнових прав № 12/ЗМП/2 (далі - договір застави).

Відповідно до п. 1.1 договору застави предметом предметом застави за цим договором є майнові права за кредитними договорами, що укладені між заставодавцем і юридичними особами, перелік яких наведений у додатку № 1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною (надалі всі зазначені вище кредитні договори та генеральні кредитні договори, договори про відкриття кредитної лінії, договори про кредитування, чи інша назва договору про надання кредитних коштів на умовах повернення, платності, строковості, забезпеченості та цільового характеру використання разом та/або окремо іменуються - кредитні договори).

Як передбачено п. 1.3 договору застави, надана застава забезпечує належне виконання заставодавцем вимог заставодержателя, що випливають (та/або випливатимуть) з кредитного договору, а також усіх додаткових договорів (угод), що будуть укладені до нього, а також з усіх окремих кредитних договорів (та змін до них), в тому числі щодо суми зобов`язань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов, що наведені у цьому договорі.

Згідно з додатком № 1 до договору застави у забезпечення надано, зокрема, майнові права за кредитним договором № 8/33/13-KLMV від 21.01.2013 р., укладеного між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Соларенерго».

11.08.2017 р. Акціонерне товариство «Златобанк» листом № 2323 повідомило Національний банк України про наступне.

12.02.2015 р. між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" (далі - боржник), Товариством з обмеженою відповідальністю "Соларенерго" (далі - новий кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма сошників плюс" (далі - первісний кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги № 100 (далі - договір про відступлення-1).

Відповідно до п. п. 1.2, 1.3 договору про відступлення-1 в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає новому кредиторові, а новий кредитор набуває належне первісному кредиторові право вимоги у боржника грошових коштів на загальну суму, що складає еквівалент 6465236,70 доларів США, в обсязі та умовах, що існували на момент переходу цих прав. За цим договором новий кредитор набуває право вимагати від боржника належного та реального виконання обов`язку з повернення залишку коштів в розмірі, що складає еквівалент 6465236,70 доларів США.

Згідно з п. 1.4 договору про відступлення-1 право вимоги засновано на правочинах, укладених між первісним кредитором та боржником, а також на договорах відступлення прав вимоги, укладених первісним кредитором з клієнтами боржника згідно переліку, що додається до даного договору.

Як передбачено п. 1.7 договору про відступлення-1, підписанням цього договору Публічне акціонерне товариство "Златобанк" підтверджує факт належного повідомлення про відступлення прав вимоги, визнає відступлення прав грошової вимоги в розмірі, зазначеному в пункті 1.3 цього договору, та зобов`язується виконувати свої обов`язки за правочинами на користь нового кредитора. Одночасно з передачею прав вимоги новому кредитору припиняються зобов`язання боржника по відношенню до первісного кредитора.

12.02.2015 р. між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" (далі - боржник), Товариством з обмеженою відповідальністю "Соларенерго" (далі - новий кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будинок Краусса" (далі - первісний кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги (надалі - договір про відступлення-2).

Відповідно до договору про відступлення-2 банк має зобов`язання з повернення грошових коштів згідно з договорами, що зазначені нижче на загальну суму 2528869,61 доларів США, 82762615,83 грн (що є еквівалентом 3271365,92 доларів США), 158245,45 євро (що є еквівалентом 178769,88 доларів США), 217516,90 російських рублів (що є еквівалентом 3323,60 доларів США):

- договір банківського рахунку № 8380-ЮР від 16.10.2014 р., укладений між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" та Приватним акціонерним товариством "Бахмутский аграрний союз";

- договір банківського рахунку № 2477-ЮР від 19.08.2011 р., укладений між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Регіон";

- договір банківського рахунку фізичної особи від 20.03.2014 р., укладений між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" та ОСОБА_2 ;

- договір про відкриття поточного рахунку та надання і використання платіжної картки від 18.03.2014 р., укладений між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" та ОСОБА_2 ;

- договір банківського рахунку фізичної особи від 20.03.2014 р., укладений між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" та ОСОБА_3 ;

- угода про приєднання до публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 076689, яка укладена між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" та ОСОБА_3 ;

- договір про відкриття поточного рахунку та надання і використання платіжної картки від 03.09.2013 р., укладений між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" та ОСОБА_3 ;

- угода про приєднання до публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 079123 від 19.01.2015 р., яка укладена між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" та ОСОБА_4 ;

- договір банківського вкладу № 062703 "Класичний плюс" в іноземній валюті від 06.06.2014 р., укладений між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" та ОСОБА_4 ;

- договір банківського вкладу № 060929 "Весняний" в іноземній валюті від 07.05.2014 р., укладений між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" та ОСОБА_4 ;

- угода про приєднання до публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 077401 від 17.12.2014 р., яка укладена між банком та ОСОБА_4 ;

- договір банківського рахунку № 7587-ЮР від 26.02.2014 р., укладений між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" та Приватним акціонерним товариством "Аквасервіс";

- договір банківського рахунку № 5432-ЮР від 04.02.2013 р., укладений між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю Виробнича компанія "Гірничодобувна промисловість".

Відповідно до договору про відступлення-2 права вимоги до Публічного акціонерного товариства "Златобанк" за вищезазначеними договорами на загальну суму, еквівалентну 5982329,01 доларів США, були передані/відступлені відповідними особами-кредиторами (клієнтами, вкладниками) банку на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будинок Краусса" за наступними договорами:

- договір № 1 про відступлення права вимоги (цесії) від 12.02.2015 р.;

- договір № 2 про відступлення права вимоги (цесії) від 12.02.2015 р.;

- договір № 3 про відступлення права вимоги (цесії) від 12.02.2015 р.;

- договір № 4 про відступлення права вимоги (цесії) від 12.02.2015 р.;

- договір № 5 про відступлення права вимоги (цесії) від 12.02.2015 р.;

- договір № 6 про відступлення права вимоги (цесії) від 12.02.2015 р.;

- договір № 7 про відступлення права вимоги (цесії) від 12.02.2015 р.;

- договір № 8 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.02.2015 р.;

- договір № 9 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.02.2015 р.;

- договір № 10 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.02.2015 р.;

- договір № 11 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.02.2015 р.;

- договір № 12 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.02.2015 р.;

- договір № 13 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.02.2015 р.

Згідно з п. 1.5 договору про відступлення-2 підписанням цього договору банк підтверджує факт належного повідомлення про відступлення прав вимоги, визнає відступлення прав грошової вимоги в розмірах, зазначених в абзаці (А) в преамбулі цього договору, та зобов`язується виконувати свої обов`язки за договорами банківського рахунку на користь нового кредитора. Одночасно з передачею прав вимоги новому кредитору припиняються зобов`язання боржника по відношенню до первісного кредитора.

12.02.2015 р. між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" (далі - боржник), Товариством з обмеженою відповідальністю "Соларенерго" (далі - новий кредитор) та Національним університетом "Львівська політехніка" (далі - первісний кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № 102 (далі - договір про відступлення-3).

Відповідно до п. п. 1.2, 1.3 договору про відступлення-3 в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає новому кредиторові, а новий кредитор набуває належне первісному кредиторові право вимоги у боржника грошових коштів на загальну суму, що складає еквівалент 1805038,47 доларів США, в обсязі та умовах, що існували на момент переходу цих прав. За цим договором новий кредитор набуває право вимагати від боржника належного та реального виконання обов`язку з повернення залишку коштів в розмірі, що складає еквівалент 1805038,47 доларів США.

Згідно з п. 1.4 договору про відступлення-3 право вимоги засновано на правочинах, укладених між первісним кредитором та боржником, а також на договорах відступлення прав вимоги, укладених первісним кредитором з клієнтами боржника, згідно переліку, що додається до даного договору.

Як передбачено п. 1.7 договору про відступлення-3, підписанням цього договору Публічне акціонерне товариство "Златобанк" підтверджує факт належного повідомлення про відступлення прав вимоги, визнає відступлення прав грошової вимоги в розмірі, зазначеному в пункті 1.3 цього договору, та зобов`язується виконувати свої обов`язки за правочинами на користь нового кредитора. Одночасно з передачею прав вимоги новому кредитору припиняються зобов`язання боржника по відношенню до первісного кредитора.

На підставі вказаних вище договорів про відступлення права вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Соларенерго» набуло права вимоги до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» за грошовими зобов`язаннями на загальну суму 14252604,18 доларів США.

Заявами № 12 та № 12-1 від 12.02.2015 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Соларенерго» повідомило Публічне акціонерне товариство «Златобанк» про зарахування однорідних грошових вимог в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 8/33/13-KLMV від 21.01.2013 р.

Відповідно до заяви № 12-1 від 12.02.2015 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Соларенерго» на підставі п. 1.2 кредитного договору заявило про дострокове повне погашення поточної заборгованості шляхом зарахування заборгованості відповідача в рахунок погашення своєї заборгованості за кредитним договором.

11.08.2017 р. Публічне акціонерне товариство «Златобанк» листом № 2323 повідомило Національний банк України, що заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Соларенерго» перед Публічним акціонерним товариством «Златобанк» за кредитним договором № 8/33/13-KLMV станом на 01.08.2017 р. становить 500931598,56 грн.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Соларенерго" № 12 від 12.02.2015 р. про зарахування однорідних грошових вимог в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 8/33/13-KLMV від 21.01.2013 р., на думку позивача, порушує його права та інтереси, оскільки майнові права за кредитним договором № 8/33/13-KLMV від 21.01.2013 р. перебувають у заставі Національного банку України відповідно до договору застави № 12/ЗМП/2 від 26.03.2014 р. Крім цього, позивач вказує, що зобов`язання Публічного акціонерного товариства «Златобанк» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Соларенерго» за договорами відступлення права вимоги визначені в гривні, євро, доларах США, російських рублях, в той час як вимоги за кредитним договором № 8/33/13-KLMV визначені в гривнях та доларах США, що свідчить про неоднорідність вимог за вказаними договорами. Також відповідач-2 посилається на пропуск позивачем строку позовної давності без поважних причин.

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У відповідності до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора в зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що й правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становища боржника та не зачіпає його інтересів.

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

У відповідності до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За змістом п. 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах № 492 банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки, за договором рахунку умовного зберігання (ескроу) - рахунки умовного зберігання (ескроу), де вкладним (депозитним) рахунком є рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, установлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї зі сторін (ст. 601 ЦК України).

Відповідно до ст. 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог: про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом.

Отже, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, повинні бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо).

Наслідком здійснення такого правочину, як зарахування зустрічних однорідних вимог, є припинення як обов`язку заявника перед адресатом, так і обов`язку адресата перед заявником з моменту здійснення заяви про зарахування, що зумовлює необхідність визначення заявником тих вимог до нього, які відповідають вказаним вище умовам.

Спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину не передбачено законодавством; за загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми), відповідну заяву про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов`язань сторін у такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.

Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням.

У з`ясуванні питання щодо можливості припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог колегія суддів враховує, що умовами, за наявності яких можливе припинення зобов`язання зарахуванням, є прозорість та безспірність вимог, які зараховуються, тобто коли між сторонами немає спору відносно характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання та розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої з названих вище умов, виключає проведення зарахування у добровільному порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 р. у справі № 910/21566/17.

Як було встановлено вище, зобов`язання за договором відступлення права вимоги-1 визначені в еквіваленті 6465236,70 доларів США, за договором відступлення права вимоги-2 - в еквіваленті 82762615,83 грн, 158245,45 євро, 217516,90 російських рублів, за договором відступлення права вимоги-3 - в еквіваленті 1805038,47 доларів США.

Таким чином, оскільки зобов`язання за договорами відступлення права вимоги підлягають виконанню у різних валютах - гривні, євро, російських рублях та доларах США, тому такі вимоги не можна вважати однорідними, оскільки гривня, євро, російські рублі та долари США хоч і є грошовими коштами, проте є різними валютами, які згідно з умовами вказаних договорів не є рівнозначними.

Враховуючи те, що зустрічні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Соларенерго» та Публічного акціонерного товариства «Златобанк» не є однорідними, зарахування таких зустрічних вимог за відповідним одностороннім правочином не відповідає ст. 601 ЦК України.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно з ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави)

У відповідності до ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

За ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Так, за договором застави майнових прав № 12/ЗМП/2 від 26.03.2014 р., укладеним між Національним банком України, як заставодержателем, та Пубічним акціонерним товариством «Соларенерго», як заставодавцем, у заставу надано майнові права за кредитним договором № 8/33/13-KLMV від 21.01.2013 р., укладеним між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Соларенерго».

Зазначений договір застави майнових прав було укладено у забезпечення виконання заставодавцем зобов`язань за кредитним договором № 12 від 05.03.2014 р.

Відповідно до п. 3.4 договору застави заставодавець зобов`язаний:

- не відчужувати майнові права в будь-який спосіб та не обтяжувати їх зобов`язаннями на користь третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди заставодержателя;

- не вносити надалі змін до кредитних договорів та забезпечувальних договорів без отримання попередньої письмової згоди заставодержателя. Ці вимоги не стосуються зміни розміру процентних ставок за кредитами, перенесення строку сплати процентів на строк не більше 60 днів, понесення сплати нарахованих процентів та комісій за обслуговування кредитної заборгованості по одноразовому переносу строку в межах одного календарного місяця, зміни валюти кредитування шляхом укладення додаткових угод до кредитних та забезпечувальних договорів;

- не чинити будь-яких дій, що перешкоджатимуть здійсненню заставодержателем передбаченим цим договором прав щодо звернення стягнення чи реалізації майнових прав;

- не пізніше п`яти робочих днів після підписання цього договору повідомляти боржників, майнових поручителів та/або поручителів за кредитними і забезпечувальними договорами про укладення цього договору шляхом направлення листів з повідомленням про вручення та не пізніше наступного робочого дня після їх відправлення надати повний перелік відправлених листів з зазначенням реквізитів (дати відправлення, вихідного реєстрового номеру, поштового реєстру тощо) та завірені повноважною особою і печаткою заставодавця копії відправлених листів, оригінали поштових реєстрів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 587 ЦК України особа, яка володіє предметом застави, зобов`язана, якщо інше не встановлено договором, вживати заходів, необхідних для збереження предмета застави.

Згідно зі ст. 50 Закону України «Про заставу» при заставі прав, якщо інше не передбачено договором, заставодавець зобов`язаний: виконувати дії, необхідні для забезпечення дійсності заставленого права; не здійснювати уступки заставленого права; не виконувати дій, що тягнуть за собою припинення заставленого права чи зменшення його вартості; вживати заходів, необхідних для захисту заставленого права від посягань з боку третіх осіб; надавати заставодержателю відомості про зміни, що сталися в заставленому праві, про його порушення з боку третіх осіб та про домагання третіх осіб на це право.

Як передбачено ст. 51 Закону України «Про заставу», при заставі прав, якщо інше не передбачено договором, заставодержатель має право в разі порушення заставодавцем обов`язків, передбачених статтею 50 цього Закону, самостійно вживати всіх заходів, необхідних для захисту заставленого права проти порушень з боку третіх осіб.

У відповідності до ст. ст. 579, 586 ЦК України предмет застави може бути замінений лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи те, що майнові права за кредитним договором № 8/33/13-KLMV від 21.01.2013 р. перебувають у заставі Національного банку України відповідно до договору застави майнових прав № 12/ЗМП/2 від 26.03.2014 р., тому погашення заборгованості за кредитним договором № 8/33/13-KLMV від 21.01.2013 р. шляхом зарахування однорідних вимог порушують права та інтереси Національного банку України як заставодержателя за договором застави майнових прав № 12/ЗМП/2 від 26.03.2014 р., оскільки зарахування однорідних вимог без згоди Національного банку України безпосередньо впливає на втрату ним предмета застави за договором застави майнових прав № 12/ЗМП/2 від 26.03.2014 р.

За своєю правовою природою припинення зобов`язання зарахуванням зустрічної вимоги - це одностороння угода, яка оформлюється заявою однієї з сторін, і якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі на підставі статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.

Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ч. ч. 1 - 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Оскільки заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Соларенерго" № 12 від 12.02.2015 р. про зарахування однорідних грошових вимог в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 8/33/13-KLMV від 21.01.2013 р. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог Публічного акціонерного товариства «Златобанк» за кредитним договором № 8/33/13-KLMV від 21.01.2013 р. суперечить вимогам чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про визнання недійсним зазначеного одностороннього правочину є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Стосовно заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Соларенерго» про застосування строків позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Обґрунтовуючи вказану заяву, відповідач-2 посилається на те, що оспорюваний односторонній правочин про зарахування однорідних грошових вимог укладений між сторонами 12.02.2015 р., відтак строк позовної давності сплив 12.02.2018 р.

Позивач вказує, що про існування оспорюваного правочину довідався 15.08.2017 р. з листа Публічного акціонерного товариства «Златобанк» № 2323 від 11.08.2017 р., в якому останній повідомляв Національний банк України про невиконання Товариством з обеженю відповідальністю «Соларенерго» зобов`язань за кредитним договором № 8/33/13-KLMV від 21.01.2013 р.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.08.2018 р. у справі № 922/1425/17.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України).

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 ЦК України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами ст. 261 ЦК України, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться у ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз положень ст. 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але, враховуючи право позивача за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропущення позовної давності саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин. Це також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести відсутність об`єктивних перешкод для своєчасного звернення позивача з вимогою про захист порушеного права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 р. у справі № 907/50/16.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Соларенерго» обґрунтовує факт обізнаності Національного банку України про існування оспорюваного одностороннього правочину наявністю встановленого особливого режиму контролю за діяльністю Акціонерним товариством «Златобанк» шляхом призначення куратора, який знав про укладений правочин.

Однак в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження того, що призначений Національним банком України куратор був дійсно обізнаний про існування оспорюваного одностороннього правочину на дату його пред`явлення до Акціонерного товариства «Златобанк».

Також посилання скаржника на існування справи № 910/20978/15, як на підставу порушення Національним банком України строків позовної давності, є необгрунтованим, оскільки Національний банк України не був учасником вказаної справи.

Таким чином, з дня коли Національний банк України довідався про порушення свого права внаслідок укладення оспорюваного одностороннього правочину по день подачі позовної заяви пройшло менше трьох років, а тому строк позовної давності, у межах якого Національний банк України міг звернутись до суду за захистом свого порушеного права, на момент подачі позову не закінчився, тому відсутні правові підстави для застосування строку позовної давності у цій справі.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 03.06.2021 р. у справі № 910/3264/19 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Соларенерго" задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Соларенерго" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 03.06.2021 р. у справі № 910/3264/19 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Соларенерго".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 20.12.2021 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В.Андрієнко

В.В. Шапран