ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2021 року м. Дніпро Справа № 904/2259/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Мороза В.Ф., Кузнецова В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Стимул-Інвест"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2021р. та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Ліпинський О.В.) від 05.08.2021р. у справі № 904/2259/21

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Стимул-Інвест", м. Чернігів

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Дорс", м. Кривий Ріг

про відшкодування збитків у розмірі 149 561,00 грн.

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Дорс", м. Кривий Ріг

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Стимул-Інвест", м. Чернігів

про стягнення заборгованості у розмірі 56 166,09 грн.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Стимул-Інвест" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Дорс" про відшкодування збитків у розмірі 149 561,00 грн.

Заявлені вимоги, обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов договору поставки № 9/06/2020 від 09.06.2020, зокрема, здійснення поставки товару з недоліками, які були виявлені Позивачем в межах гарантійного терміну експлуатації.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ріал Дорс" подало зустрічний позов, за змістом якого просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Стимул-Інвест" заборгованість з оплати поставленого товару в розмірі 56 166,09 грн., з яких 47 244,00 грн. основного боргу, 4 818,25 грн. пені, 2 905,37 грн. інфляційних втрат, 1 198,47 грн. три проценти річних.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2021р. у справі № 904/2259/21: в задоволенні первісного позову відмовлено в повному обсязі; зустрічний позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Стимул-Інвест" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Дорс" основну заборгованість в розмірі 47 244,00 грн., пеню в розмірі 3 369,27 грн., три проценти річних у розмірі 834,95 грн., інфляційні втрати в розмірі 2 905,37 грн., витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 196,75 грн.; в решті зустрічного позову відмовлено.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні первісного позову, господарський суд виходив з того, що недоліки, про які йдеться в первісній позовній заяві були виявлені покупцем після одержання товару від постачальника в процесі проведення його монтажу, а отже обов`язок доведення виникнення цих недоліків до передачі товару покладаються на ТОВ "Компанія "Стимул-Інвест". Також суд послався на те, що дефектний акт складений позивачем з порушенням умов Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю П-7 від 25.04.1966, а тому цей акт не відповідає критерію достовірності доказів і не може бути прийнятий судом.

Частково задовольняючи зустрічні позовні вимоги господарський суд виходив з обставин щодо невиконання ТОВ "Компанія "Стимул-Інвест" зобов`язань за договором поставки № 9/06/2020 від 09.06.2020 в частині повної та своєчасної оплати поставленого за цим договором товару, підтвердження цієї обставини належними доказами та у зв`язку з цим, з наявності підстав для нарахування сум пені, 3% річних та інфляційних втрат. В частині відмови в задоволенні зустрічного позову суд зазначив про неправильне визначення ТОВ "Ріал Дорс" періоду для нарахування сум пені та 3% річних окремо по накладним, а також вказав про відсутність підстав для застосування до відповідача за зустрічним позовом відповідальності у вигляді пені за прострочення сплати 50% вартості товару, оскільки матеріалами справи не підтверджено дату отримання покупцем рахунку № 45 від 09.06.2020.

Додатковим рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2021р. у справі № 904/2259/21: заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Дорс" про винесення додаткового рішення задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Стимул-Інвест" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Дорс" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 26 692,56 грн.; в решті заяви відмовлено.

При ухваленні додаткового рішення місцевий господарський суд виходив з доведення ТОВ "Ріал Дорс" розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи № 904/2259/21, проте, у зв`язку з частковим задоволенням зустрічного позову такі витрати підлягають відшкодуванню в розмірі 26 692,56 грн., тобто пропорційно задоволеним вимогам.

Не погодившись з рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Стимул-Інвест" подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на ухвалення цих рішення та додаткового рішення з порушенням норм законодавства, просить ці рішення скасувати, винести нове рішення про задоволення первісних позовних вимог у повному обсязі, відмову в задоволенні зустрічного позову, а також відмову ТОВ "Ріал Дорс" в задоволенні витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування апеляційної скарги в частині рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні первісного позову апелянт зокрема вказує наступне:

- договором поставки № 09/06/2020 від 09.06.2020 врегульовані питання щодо порядку та умов передачі товару, а також гарантійні терміни щодо якості поставленого товару, права та обов`язки сторін при виявленні недоліків, при цьому відсутні вказівки щодо обов`язкового застосування вимог Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю № П-7 від 25.04.1966, отже, посилання суду першої інстанції на необхідність застосування вказаної Інструкції при складанні дефектного акту є безпідставним;

- договором поставки не передбачено обов`язкової умови про виклик постачальника для складення дефектного акту, а його відсутність при складенні цього акту не впливає на обставини, відображені в ньому. Крім того, ні відповідач ні суд не зазначили, яким чином така відсутність вплинула на правомірність чи неправомірність цього акту;

- акт невідповідності продукції складений за наслідками виявлення недоліків товару в межах гарантійного строку, а не за наслідками прийняття товару в порядку, передбаченому умовами договору, отже, вимоги Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю № П-7 від 25.04.1966 не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, а тягар доказування якості поставленого товару має бути покладений на постачальника;

- відповідач був належним чином повідомлений про необхідність забезпечити явку представника для складення спільного акту про виявлені недоліки товару, проте своїм правом на участь у складанні акту не скористався.

В обґрунтування апеляційної скарги в частині рішення суду першої інстанції про часткове задоволення зустрічного позову скаржник зазначає, що на момент подання зустрічного позову постачальником покупцю не були надані видаткові накладні № 129 від 17.08.2020 та № 132 від 21.08.2020, а видаткова накладна № 111 від 30.07.2020 не була підписана відповідачем за зустрічним позовом. Отже, судом першої інстанції не враховано при винесенні оскаржуваного рішення, що позивачем за зустрічним позовом не доведено дати поставки товару. Відповідно не можливо встановити момент відліку прострочення покупця з оплати товару та, відповідно, дати початку нарахування штрафних санкцій.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу на додаткове рішення суду першої інстанції, апелянт посилається на те, що дана справа є звичайним розрахунковим спором де адвокат мав дослідити підстави для стягнення та відмови судом у стягненні оспорюваних сум, тому виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи, на думку скаржника, достатнім та співмірним розміром адвокатського гонорару є 10% від суми, що була задоволена судом першої інстанції по зустрічному позову, у випадку залишення рішення першої інстанції без змін.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.10.2021р. колегією суддів у складі головуючого судді Чередка А.Є.(доповідача), суддів: Мороза В.Ф., Кузнецова В.О., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Стимул-Інвест" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2021р. та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2021р. у справі № 904/2259/21 у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи, встановлено відповідачу строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

ТОВ "Ріал Дорс" подано відзив на апеляційну скаргу, у відповідності до якого просить рішення та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/2259/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В обґрунтування своїх заперечень ТОВ "Ріал Дорс" зазначає, що умовами договору поставки не визначено порядку приймання продукції по якості та вважає, що в спірних правовідносинах має застосовуватися Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю № П-7 від 25.04.1966, вимог якої позивачем за первісним позовом дотримано не було. Звертає увагу на недоліки складеного покупцем дефектного акту, що є єдиним доказом, яким позивач за первісним позовом обґрунтовує свої позовні вимоги, у зв`язку з чим вважає, що доданими позивачем за первісним позовом документами не підтверджено ні настання гарантійного випадку, ні факту неналежного виконання зобов`язання з боку відповідача за первісним позовом. Також, вважає помилковим посилання апелянта на позицію Верховного Суду, викладену у справі № 914/2047/18, оскільки обставини у цій справі, є відмінними від обставин справи № 904/2259/21.

В заперечення апеляційної скарги в частині рішення суду першої інстанції про часткове задоволення зустрічного позову ТОВ "Ріал Дорс" зазначає, що факти здійснення поставок за видатковими накладними № 129 від 17.08.2020, № 132 від 21.08.2020 та № 111 від 30.07.2020 та дати поставок за цими накладними, визнаються ТОВ "Компанія "Стимул-Інвест" в первісній позовній заяві та відзиві на зустрічну позовну заяву, а також підтверджуються матеріалами справи.

Стосовно оскарження апелянтом додаткового рішення суду першої інстанції по цій справі, ТОВ "Ріал Дорс" звертає увагу на те, що скаржником оскаржується тільки розмір відшкодування витрат на правничу допомогу, що заявлений до стягнення з ТОВ "Компанія "Стимул-Інвест" та задоволений судом. При цьому, ТОВ "Ріал Дорс" вважає, що судом першої інстанції правомірно та обґрунтовано враховано: складність справи, ціну первісного та зустрічного позовів, тривалість справи та кількість судових засідань, необхідність підготовки всіх поданих процесуальних документів, а також співмірність розміру гонорару представника ТОВ "Ріал Дорс" вартості відповідних послуг адвокатів, що склалася в країні та регіоні. Серед іншого, вказує на те, що апелянтом не було подано до суду першої інстанції жодних доказів або обґрунтувань, в заперечення неправильності розрахунку витрат або неналежності послуг адвоката, які понесло ТОВ "Ріал Дорс" у зв`язку з розглядом даної справи.

ТОВ "Стимул-Інвест" до Центрального апеляційного господарського суду подано відповідь на відзив ТОВ "Ріал Дорс", в якому апелянт зазначає про свою незгоду з аргументами, викладеними у відзиві, обґрунтовуючи свої заперечення доводами, аналогічними з доводами, викладеними ним в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2021р. та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2021р. у справі № 904/2259/21 в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 09.06.2020 між ТОВ Ріал Дорс (постачальник) та ТОВ Стимул-Інвест (покупець) укладено договір поставки № 9/06/2020, згідно з п. 1.1. якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник виготовляє та передає у власність покупцеві, а покупець приймає та оплачує товар, загальна кількість, вартість, технічні характеристики, інші характеристики якого визначені сторонами у додатку № 1 до цього договору специфікації, що є невід`ємною частиною договору.

Якість товару має відповідати вимогам, які звичайно ставляться до такого роду товару (пункт 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору виготовлення та поставка товару здійснюється окремими партіями, відповідно до (замовлення, що надсилається по електронній пошті) та видаткових накладних, що додаються на кожну партію.

Пунктом 3.1 договору визначено, що постачальник зобов`язується передати покупцеві товар разом із усіма його приналежностями, що стосується товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до специфікації. Постачальник зобов`язується передати покупцю разом з товаром специфікації та протоколи пожежних тестів на товар. Не передача вказаних в даному пункті документів та приналежностей товару прирівнюється до не поставки товару та тягне за собою відповідальність, передбачену даним договором.

Згідно з п. 3.2 договору підтвердженням отримання товару та переходу права власності на товар є оформлена належним чином видаткова накладна.

Відмова покупця підписувати видаткову накладну без письмового обґрунтування підстав не підписання оформлених та підписаних уповноваженими на це особами, прирівнюється до її підписання. Прийняття до обліку податкової накладної постачальника є свідченням отримання товару без заперечень та зауважень, а також відсутності претензій до якості та кількості поставленого твору.

Пунктами 3.3., 3.4. договору передбачено, що покупець зобов`язаний перевірити зовнішній вигляд та кількість товару у момент отримання товару та підписання видаткової накладної. Датою поставки товару є дата, зазначена у видатковій накладній. З дня поставки (дати поставки) ризики випадкового знищення або пошкодження товару переходить до покупця.

Відповідно до п.п. 4.1 4.3. договору ціна за одиницю товару встановлюється в національній валюті України гривнях і вказується у додатках № 1-5 до договору, що є невід`ємною частиною даного договору.

Ціна за кожну партію товару вказується у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною даного договору. Загальна вартість договору складається з вартості всіх партій товару, поставлених покупцю за цим договором.

Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються наступним чином:

- 50% вартості товару, визначеної договором та/або специфікацією до договору, сплачується покупцем протягом 3 банківських днів з моменту отримання рахунку постачальника шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника;

- 40% вартості партії товару, яка виготовляється відповідно до прийнятої на виконання заявки сплачується протягом 3 банківських днів з моменту повідомлення постачальника про готовність до поставки окремої партії товару;

- 10% вартості партії товару, яка виготовляється відповідно до прийнятої на виконання заявки, сплачується протягом 10 календарних днів з моменту відвантаження/поставки товару постачальником у безготівковому порядку шляхом перерахування покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Згідно з п. 5.1 договору, гарантійний термін експлуатації товару становить згідно ДСТУ Б В.2.6.-77:2009. Гарантійний термін складає два роки з моменту поставки товару. Відповідно при дотриманні умов експлуатації що здійснюється до вимог постачальника, а товар перебуває у нього на обслуговуванні. Постачальник, протягом дії гарантійного терміну приймає на себе зобов`язання безкоштовно усувати всі недоліки, які виникли з його вини. На всі інші випадки гарантія постачальника не розповсюджується.

У разі виявлення недоліків у товарі протягом гарантійного терміну експлуатації товару покупець має право на свій вибір вимагати у постачальника або безкоштовного усунення таких недоліків у товарі, або заміні неякісного товару товаром належної якості, або відмовитися від неякісного товару та повернути сплачену вартість товару постачальнику. В такому випадку покупець направляє на адресу постачальника письмову вимогу, в якій зазначає перелік недоліків у товарі та умови та строки усунення таких недоліків або вимогу про повернення грошових коштів та порядок та строки їх повернення. Постачальник розглядає таку вимогу протягом 5 робочих днів та зобов`язаний виконати її. У разі, якщо покупець обирає варіант заміни товару належної якості або відмова від неякісного товару та повернення коштів всі витрати щодо заміни товару, поверненню товару, усуненню недоліків товару (в тому числі, але не виключно, транспортні) несе постачальник (пункт 5.2 договору).

Пунктом 5.3 договору передбачено, що у разі не усунення постачальником у встановлений строк визначених у вимозі недоліків, покупець залишає за собою право усунути їх своїми силами або із залученням третіх осіб. У такому разі постачальник зобов`язується компенсувати замовнику прямі та належним чином документально підтверджені витрати, пов`язані з усуненням зазначених недоліків, а також завдані збитки, розмір яких доведено в судовому порядку та відносно яких є рішення, яке не підлягає подальшому оскарженню.

Відповідно до п.п. 8.1, 8.2 договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Строк дії цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 цього договору, та діє до 31.07.2020, а в частині зобов`язань, які виникли під час дії даного договору до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором.

Сторонами підписано додатки №1-5 до договору, якими погоджено договірні ціни та технічні характеристики з виготовлення та постачання металевих технічних дверей та люків.

Матеріали справи свідчать також про те, що на виконання умов вказаного договору постачальником виставлено рахунок №45 від 09.06.2020 на загальну суму 872 130,00 грн.

В період з 10.07.2020 по 28.08.2020 постачальником здійснено поставку товару на загальну суму 872 130,00 грн. за видатковими накладними:

- №86 від 10.07.2020 на суму 110 700,00 грн.;

- №98 від 20.07.2020 на суму 79 080,00 грн.;

- №104 від 23.07.2020 на суму 84 560,00 грн.;

- №111 від 30.07.2020 на суму 152 870,00 грн.;

- №113 від 04.08.2020 на суму 61 860,00 грн.;

- №119 від 08.08.2020 на суму 72 080,00 грн.;

- №129 від 17.08.2020 на суму 94 260,00 грн.;

- №132 від 21.08.2020 на суму 139 760,00 грн.;

- №134 від 28.08.2020 на суму 76 960,00 грн.

Покупцем поставлений продавцем за вказаними накладними товар оплачено частково, в сумі 747 926,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями:

- №132 від 23.06.2020 на суму 436 065,00 грн.;

- №249 від 10.07.2020 на суму 39 150,00 грн.;

- №330 від 21.07.2020 на суму 16 200,00 грн.;

- №324 від 21.07.2020 на суму 23 724,00 грн.;

- №445 від 31.07.2020 на суму 15 816,00 грн.;

- №373 від 24.07.2020 на суму 24 144,00 грн.;

- №499 від 04.08.2020 на суму 16 096,00 грн.;

- №589 від 11.08.2020 на суму 2 040,00 грн.;

- №1839 від 30.07.2020 на суму 58 839,00 грн.;

- №1904 від 18.08.2020 на суму 17 156,00 грн.;

- №537 від 07.08.2020 на суму 18 558,00 грн.;

- №671 від 26.08.2020 на суму 12 372,00 грн.;

- №1905 від 08.08.2020 на суму 21 624,00 грн.;

- №672 від 26.08.2020 на суму 14 416,00 грн.;

- №1956 від 21.08.2020 на суму 28 278,00 грн.;

- №670 від 26.08.2020 на суму 41 928,00 грн..

За твердженнями ТОВ "Компанія "Стимул-Інвест", під час монтажу отриманих від продавця дверей, виявлено ряд недоліків поставленого товару, про що складено дефектний акт від 14.09.2020 року.

Згідно з дефектним актом від 14.09.2020р., що міститься в матеріалах справи, комісією, у складі директора ТОВ "Компанія "Стимул-Інвест" Дубянського В.В., менеджера по здачі об`єктів Маніна А.О., керівника монтажної бригади Тичини В.В. та начальника відділу ВТК Заіцького О.В., при огляді та встановленні конструкцій за видатковим накладними № 86 від 10.07.2020, №111 від 30.07.2020, №113 від 04.08.2020, №129 від 17.08.2020, №132 від 21.08.2020 були виявлені наступні недоліки: відсутність отворів для анкерів у дверях - кількість 93 шт.; відсутність отворів для анкерів у люках - кількість 217 шт.; замки в дверях не зачиняються, потребують додаткового розточування отворів під ригеля - кількість 76 шт.; брак фарбування, потребують перефарбування 36 конструкцій; при монтажі дверних ручок квадрат не входить в отвір, потребується збільшення отвору - кількість 64 шт.; криво приварені дверні петлі на дверях та люках - кількість 124 шт.; відсутність на дверях та люках притвору та криві полотна - кількість 374 шт.; відсутність на дверях протипожежної стрічки - кількість 87 шт.

18.09.2020 ТОВ "Компанія "Стимул-Інвест" звернулось до постачальника з вимогою №122 від 18.09.2020, в якій просило ТОВ "Ріал Дорс" у термін не пізніше п`яти днів із моменту отримання даної вимоги, вчинити дії, щодо усунення виявлених недоліків в місці доставки прийняття товару, за адресою: м. Бровари, вул. Чорновола, 15. Крім того, покупець попередив постачальника, що у випадку не виконання взятих на себе гарантійних зобов`язань, шляхом не усунення постачальником недоліків встановлених актом від 14.09.2020 у вище встановлені строки, товариство змушене буде скористатись своїм правом, передбаченим договором та усунути виявлені недоліки власними силами та в подальшому звернутись до постачальника з вимогою відшкодування понесених витрат.

06.10.2020 постачальник направив на адресу ТОВ "Компанія "Стимул-Інвест" відповідь на вимогу, в якій зазначив, що покупцем під час передачі товару не було висунуто жодних претензій. Постачальник не володіє інформацією про те, чия продукція була обстежена за дефектним актом від 14.09.2020 року. Представники постачальника для складання акту про недоліки товару (дефектного акту) не запрошувалися та про наявність перелічених недоліків не повідомлялися.

Як зазначає позивач за первісним позовом, з метою усунення недоліків поставленого товару, між ФОП Тичина В.В. (виконавець) та ТОВ "Компанія "Стимул-Інвест" (замовник) укладено договір на виконання робіт № 02/10/2020 від 02.10.2020, згідно з п. 1.1. якого виконавець зобов`язався за завданням замовника на умовах цього договору виконати роботи, визначені п. 2.1 договору, на об`єкті: Будівництво багатоквартирних житлових будинків з побудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями. Київська область, м. Бровари, вул. Чорновола В`ячеслава на території IV житлового району II-III черги будівництва, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити ці роботи.

Пунктом 2.1 договору визначено, що виконавцем виконуються роботи щодо усунення недоліків дефектів на поставлений товар у кількості: отвори для анкерів у дверях - кількість 93 од.; отвори для анкерів у люках - кількість 217 од.; додаткове розточування отворів під ригеля - кількість 76 од.; перефарбування - 36 конструкцій; збільшення отворів у дверних ручках - кількість 64 од.; вирівнювання дверних петель - кількість 124 од.; притвори та розрівняти полотна - кількість 374 од.; наклеювання на двері протипожежні стрічки - кількість 100 од.; транспортування дверей - у кількості 36 од.

Відповідно до п. 5.2 договору, вартість робіт становить 149 561,00 грн. згідно розрахунку до договору, погодженого сторонами.

На виконання умов договору ФОП Тичина В.В. виконані роботи на вказану вище суму, що підтверджується актом надання послуг № 65 від 15.10.2020.

На підставі виставленого виконавцем рахунку № 88 від 15.10.2020 замовником здійснено оплату виконаних робіт в сумі 149 561,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №6 від 16.10.2020.

В подальшому, 26.11.2020 ТОВ "Компанія "Стимул-Інвест" звернулось до постачальника з вимогою про відшкодування витрат (збитків), які виникли у зв`язку з усуненням недоліків поставленого товару, за змістом якої просив відповідача протягом 7 днів, відшкодувати витрати на усунення недоліків (дефектів) в товарі, який був поставлений відповідачем за договором поставки № 9/06/2020 від 09.06.2020 у розмірі 149 561,00 грн.

Таким чином, підставою звернення до суду позивача за первісним позовом стало невиконання постачальником положень договору щодо поставки товару за якістю та, як наслідок, відшкодування покупцю збитків, пов`язаних з усуненням недоліків поставленого товару.

В свою чергу, підставою звернення до суду позивача за зустрічним позовом стало невиконання покупцем положень договору щодо своєчасної оплати за поставлений товар.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що недоліки отриманого товару були виявлені покупцем після його одержання від постачальника в процесі проведення його монтажу, а отже, обов`язок доведення виникнення цих недоліків до передачі товару покладається на покупця. При цьому, місцевий господарський суд не прийняв в якості доказу неякісності поставленого товару дефектний акт, наданий позивачем за первісним позовом, оскільки цей акт складений позивачем з порушенням умов Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю П-7 від 25.04.1966.

Частково задовольняючи зустрічні позовні вимоги місцевий господарський суд виходив з встановлених обставин невиконання покупцем зобов`язань за договором в частині повної та своєчасної оплати поставленого за цим договором товару та, як наслідок, наявності підстав для нарахування сум пені, 3% річних та інфляційних втрат. В частині відмови в задоволенні зустрічного позову суд зазначив про неправильне визначення позивачем за зустрічним позовом періоду для нарахування сум пені та 3% річних окремо по накладним, а також відсутності підстав для застосування до відповідача за зустрічним позовом відповідальності у вигляді пені за прострочення сплати 50% вартості товару.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновком місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі цього договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Статті 525, 526 Цивільного кодексу України та стаття 193 Господарського кодексу України містять загальні умови виконання зобов`язання, у відповідності до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договором у відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відносини, що склалися між сторонами даного спору виникли з договору, який з своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 673 Цивільного кодексу України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

За змістом ч. 1, 2 ст. 675 Цивільного кодексу України, товар, який продавець передає або повинен передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлений договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк).

Відповідно до ст. 679 Цивільного кодексу України, продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Таким чином, за загальним правилом відповідальність продавця за недоліки товару може наступати у випадках, якщо недоліки виникли до передання товару покупцеві або якщо їх виникнення обумовлене причинами, що виникли до передачі товару. І відповідно, коли недоліки товару виявлені після переходу до покупця ризику випадкової загибелі та випадкового знищення товару, саме на покупця у такому випадку покладається обов`язок доведення того, що недоліки чи їх причини виникли до передачі йому товару. Якщо ж продавцем надані гарантії щодо якості товару, обов`язок доведення того, що недоліки товару виникли не з його вини, покладається на продавця.

Як зазначено вище, умовами п. 5.1. договору поставки № 9/06/2020 від 09.06.2020р. встановлено гарантійний термін експлуатації товару два роки з моменту поставки.

Враховуючи зазначене положення договору поставки, апелянт вважає, що саме на відповідача за первісним позовом має бути покладений обов`язок доведення відсутності вини останнього у виникненні недоліків поставленого товару.

Однак, судова колегія не погоджується з такими твердженнями апелянта, викладеними в апеляційній скарзі, виходячи з наступного.

Постановою Держарбітражу при Раді міністрів СРСР від 25.04.1966 р. № П-7 затверджено "Інструкцію про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю" (далі - Інструкція).

Ця Інструкція застосовується у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, Основними і Особливими умовами поставки або іншими обов`язок для сторін правилами не встановлено інший порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю і комплектності, а також тари під продукцією чи товарами (п. 1. Інструкції).

Зазначена Інструкція на даний час є діючою та нормативно-правовими актами України не передбачений інший порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю.

Відповідно до п. 9. Інструкції, недоліки, які не могли бути виявлені при звичайній для даного виду продукції перевірці і виявлені лише в процесі обробки, підготовки до монтажу, в процесі монтажу, випробування, використання і зберігання продукції, є прихованими недоліками.

Акт про приховані недоліки продукції повинен бути складений протягом 5 днів після виявлення недоліків, однак не пізніше чотирьох місяців з дня надходження продукції на склад одержувача, який знайшов приховані недоліки, якщо інші терміни не встановлені обов`язковими для сторін правилами. Акт про приховані недоліки, виявлені в продукції з гарантійними термінами служби або зберігання, повинен бути складений протягом 5 днів після виявлення недоліків, але в межах встановленого гарантійного терміну (п. 9. Інструкції).

Акт про приховані недоліки, виявлені в продукції, складається в порядку, передбаченому цією Інструкцією якщо інше не передбачено основними і особливими умовами поставки, іншими обов`язковими правилами і договором (п. 33. Інструкції).

Відповідно до п. 29. Інструкції за результатами приймання продукції за якістю і комплектності складається акт про фактичну якість і комплектність отриманої продукції. В акті має бути зазначено відомості передбачені п.п. а) ф) зазначеного пункту Інструкції.

Судова колегія відхиляє твердження апелянта про те, що зазначена Інструкція не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки договором поставки № 9/06/2020 від 09.06.2020р. не передбачений інший порядок приймання продукції за якістю, а також порядок виявлення недоліків поставленого товару протягом гарантійного терміну та порядок фіксації цих недоліків.

Як вбачається з матеріалів справи, недоліки, про які йдеться в первісній позовній заяві, були виявлені покупцем після одержання товару від постачальника, в процесі проведення його монтажу. Навіть, якщо взяти до уваги твердження апелянта про те, що недоліки товару були виявленні ним протягом гарантійного строку, а не під час приймання товару, то все одно, на переконання судової колегії, сам факт наявності цих недоліків повинен бути доведений, що повинен здійснити саме позивач за первісним позовом. І тільки після доведення факту наявності недоліків поставленого товару тягар доведення відсутності вини в наявності цих недоліків має бути покладений на постачальника відповідача за первісним позовом. При цьому, враховуючи відсутність в договорі поставки узгодженого сторонами порядку фіксації виявлених покупцем недоліків товару протягом гарантійного терміну, судова колегія вважає, що в даному випадку покупець має керуватися положеннями саме зазначеної Інструкції.

Позивачем за первісним позовом на підтвердження факту наявності недоліків поставленого товару наданий дефектний акт від 14.09.2020 р.

Проте, як вірно зазначено судом першої інстанції, вказаний дефектний акт не відповідає наведеним вище вимогам Інструкції, в тому числі, не містить відомостей щодо найменування постачальника; номер та дата договору поставку, транспортної накладної та документа, що посвідчує якість товару; дати отримання товару, умов зберігання товару на складі покупця до складання акту; номерів стандартів, технічних умов, креслень, за якими проводилася перевірка якості продукції, а також, висновків про характеру виявлених дефектів та причин їх виникнення.

Отже, з цього дефектного акту взагалі не можливо встановити, що зазначена в ньому продукція має якесь відношення до поставленого відповідачем за первісним позовом товару за договором поставки № 9/06/2020 від 09.06.2020р.

З урахуванням наведеного, судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду, що відсутність у наданому суду дефектному акті обов`язкових відомостей, позбавляє його доказової сили стосовно обставин виявлення недоліків саме щодо товару, який було поставлено відповідачем за первісним позовом, а також, обставин виникнення таких недоліків до передання товару покупцю.

Крім того, як вірно зазначено місцевим господарським судом, складання зазначеного дефектного акту відбулося без виклику (повідомлення) постачальника, а стороння особа, що приймала участь в його оформленні (ФОП Тичина В.В.) була прямо зацікавлена у виявлені дефектів товару, адже саме з ним в подальшому було укладено договір на виконання робіт з усунення недоліків № 02/10/2020, що додатково свідчить про невідповідність зазначеного дефектного акту критерію достовірності доказів та неможливість бути прийнятим судом для підтвердження факту постави відповідачем товару неналежної якості.

Твердження скаржника про те, що відсутність відповідача при складенні акта про виявлені недоліки не впливає на обставини, відображені в ньому мають декларативний характер, оскільки не ґрунтується на чинному законодавстві України.

Доводи про те, що спірним договором поставки не передбачено обов`язковою умовою виклик постачальника про повідомлення постачальника про недоліки товару, а також про те, що відповідач належним чином повідомлений про необхідність забезпечити явку представника для складення спільного акту про виявлені недоліки товару не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи апеляційним судом.

Посилання скаржника на направлення на адресу постачальника повідомлення про виявлення недоліків, не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки це повідомлення складено вже після складення дефектного акта, крім того не містить відомостей щодо дати, часу та місця проведення огляду товару та само по собі не являється доказом настання гарантійних зобов`язань постачальника.

До того ж, судова колегія апеляційного суду звертає увагу, що заявлені позивачем за первісним позовом вимоги обґрунтовані як відшкодування збитків, з приводу чого має зазначити наступне.

Стаття 22 Цивільного кодексу України дає загальне для цивільного законодавства (як договірного так і деліктного зобов`язання) визначення збитків. Так, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 Цивільного кодексу України, оскільки частиною 1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Визначення поняття збитків наводиться також у ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України, відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Стаття 225 Господарського кодексу України конкретизує, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, збитки це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Реальні збитки це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Упущена вигода це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

За вищенаведеними нормами права для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків необхідна наявність усіх елементів, що складають цивільне правопорушення, а саме: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, вина. Відсутність хоча б одного елементу робить неможливим застосування відповідальності у вигляді збитків.

При цьому слід зазначити, що у договірних відносинах протиправна поведінка проявляється у невідповідності поведінки умовам договору та конкретним правовим нормам, що регулюють цей договір.

Під збитками слід розуміти знешкодження або пошкодження майна потерпілого, додаткові витрати, що спричинило для останнього певні невигідні матеріальні наслідки. При цьому збитки розглядаються не тільки як обов`язковий елемент цивільного правопорушення, але і як міра відповідальності.

Відшкодуванню підлягають тільки збитки, які є об`єктивним наслідком протиправної поведінки, тобто між протиправною поведінкою і шкодою повинен бути причинний зв`язок, який полягає в тому, що протиправна поведінка за часом передує шкоді і породжує шкоду.

Обов`язковою умовою відповідальності є також вина, яка полягає у суб`єктивному ставленні особи до наслідків своїх неправомірних дій. Вина може бути у формі умислу (прямий, похідний) або необережності (грубої або простої).

Таким чином, позивач повинен довести факт завдання йому збитків, розмір зазначених збитків, докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань і завданими збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань.

Враховуючи положення ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Отже, право покупця вимагати від постачальника відшкодування збитків за поставку неякісного товару покладає на позивача тягар доказування понесених збитків.

Проте, як зазначено вище, позивачем за первісним позовом не надано доказів на підтвердження поставки йому неякісного товару за договором поставки та, як наслідок, реальності понесення останнім збитків.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що первісний позов ТОВ "Компанія "Стимул-Інвест" про відшкодування збитків, підлягає відхиленню в повному обсязі.

Щодо оскарження апелянтом рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2021р. у справі № 904/2259/21 в частині задоволення зустрічного позову, судова колегія зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно, ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом першої інстанції встановлено, що заборгованість ТОВ "Компанія "Стимул Інвест" з оплати товару, отриманого за видатковою накладною № 111 від 30.07.2020 року, становить 440,00 грн., заборгованість з оплати товару за видатковою накладною № 129 від 17.08.2020, становить 18 852,00 грн., за видатковою накладною № 132 від 21.08.2020, становить 27 952,00 грн.

Не погоджуючись з висновками суду першої інстанції, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що на момент подання зустрічного позову постачальником видаткові накладні № 129 від 17.08.2020р. та № 132 від 21.08.2020р. не були надані покупцю, а видаткова накладна № 111 від 30.07.2020р. з об`єктивних причин не була підписана покупцем і не підписана на час подання апеляційної скарги. Відповідно, виходячи з умов укладеного сторонами договору, строк оплати товару, який поставлено за спірними видатковими накладними, є таким, що не настав. При цьому, апелянт не заперечує факт отримання товару за вказаними видатковими накладними, а тільки вказує на неможливість встановлення дати поставки.

Однак, судова колегія не погоджується з такими твердженнями апелянта, виходячи з наступного.

Зі змісту умов п. 3.2. договору поставки № 9/06/2020 від 09.06.2020р., підтвердженням отримання товару та переходу права власності на товар є оформлена належним чином видаткова накладна. Відмова покупця підписати видаткову накладну без письмового обґрунтування підстав не підписання, оформлених та підписаних уповноваженими на це особами, прирівнюється до її підписання. Прийняття до обліку податкової накладеної постачальника є свідченням отримання товару без заперечень та зауважень, а також відсутність претензій до якості та кількості поставленого товару.

Пунктом 3.4. договору передбачено, що датою поставки є дата, зазначена у видатковій накладній.

Як вбачається з матеріалів справи, копії видаткових накладних № 111 від 30.07.2020р., № 129 від 17.08.2020р. та № 132 від 21.08.2020р. подані до суду позивачем за первісним позовом разом з позовною заявою, що спростовує твердження апелянта про неотримання їх від постачальника. До того ж, видаткова накладна № 111 від 30.07.2020 року, копія якої міститься в матеріалах справи, підписана покупцем без жодних зауважень. Письмового обґрунтування підстав не підписання покупцем видаткових накладних № 129 від 17.08.2020 та № 132 від 21.08.2020 матеріали справи не містять.

Таким чином, з урахуванням умов п. 3.2. договору, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що зазначені видаткові накладні прирівнюються до підписаних та відповідно, є підставою для здійснення оплати отриманого за ними товару.

При цьому, з урахуванням п. 3.4. договору, судова колегія вважає, що матеріалами справи підтверджена дата поставки за вказаними видатковими накладними, у зв`язку з чим відхиляє твердження апелянта про неможливість встановлення дати поставки.

З урахуванням наведеного, враховуючи встановлені судом обставини щодо невиконання відповідачем зобов`язання з повної та своєчасної оплати поставленого товару, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 47 244,00 грн. (440,00 грн. + 18 852,00 грн. + 27 952,00 грн. = 47 244,00 грн.), є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи встановлену судом обґрунтованість вимог зустрічного позову в частині стягнення основного боргу, позивач за зустрічним позовом має право також на нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну оплату поставленого товару.

Так, порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі у вигляді обов`язку сплатити неустойку.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За своєю правовою природою, неустойка (пеня, штраф) є видом забезпечення виконання зобов`язання.

У відповідності зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Пунктом 6.3 договору, визначено, що за порушення строків та порядку оплати Товару, Покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, розрахованої виходячи з неоплаченої суми грошових коштів та кількості днів прострочки, та штраф у розмірі 3% річних та інфляційні збитки, якщо такі будуть мати місце.

Перевіривши розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, здійснений судом першої інстанції, судова колегія дійшла висновку, що він є арифметично вірним. До того ж, сторонами по справі цей розрахунок не оскаржується.

Отже, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість та законність вимог ТОВ "Ріал Дорс" про стягнення з ТОВ "Компанія "Стимул-Інвест" основної заборгованості в розмірі 47 244,00 грн., пені в розмірі 3 369,27 грн., трьох процентів річних у розмірі 834,95 грн. та інфляційних втрат в розмірі 2 905,37 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2021р. у справі № 904/2259/21 в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, до закінчення судових дебатів ТОВ "Ріал Дорс" заявлено про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

27.07.2021р. в межах строків, встановлених ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, ТОВ "Ріал Дорс" подано суду докази в підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, які він має понести у зв`язку з розглядом даної справи, розмір яких згідно представленого розрахунку, склав 27 582,68 грн.

Вирішуючи питання про розподіл витрат за послуги адвоката суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ "Ріал Дорс" доведено розмір витрат на професійну правничу допомогу, які він сплатив у зв`язку з розглядом справи № 904/2259/21, і які підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При цьому, місцевий господарський суд дійшов висновку, що, з урахуванням часткового задоволення зустрічного позову, витрати на оплату правничої допомоги, підлягають відшкодуванню на користь ТОВ "Ріал Дорс" в розмірі 26 692,56 грн., пропорційно розміру задоволених вимог.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Колегія суддів апеляційного суду враховує правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі №372/1010/16-ц, де зазначено про наступне.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, в підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, які ТОВ "Ріал Дорс" понесено у зв`язку з розглядом даної справи надано:

- копію договору №22/01/21 про надання правової допомоги від 22.01.2021, укладеного між ТОВ Ріал Дорс та Адвокатським бюро Віктора Починка;

- копію ордеру серії АЕ №1063172 від 22.03.2021;

- копію додаткової угоди №3 від 16.03.2021 до договору №22/01/21 про надання правової допомоги від 22.01.2021;

- копії актів наданих послуг та копії рахунків на оплату:

№24 від 02.04.2021 на суму 9 000,00 грн.;

№42 від 24.05.2021 на суму 7 000,00 грн.;

№55 від 22.06.2021 на суму 3 000,00 грн.;

№34 від 21.04.2021 на суму 3 000,00 грн.;

№66 від 20.07.2021 на суму 3 000,00 грн.;

№67 від 23.07.2021 на суму 2 582,68 грн.;

- копії платіжних доручень: №434 від 29.04.2021 на суму 9 000,00 грн.:

№441 від 29.04.2021 на суму 3 000,00 грн.;

№599 від 01.07.2021 на суму 11 000,00 грн.;

№649 від 06.07.2021 на суму 3 000,00 грн.;

№20 від 22.07.2021 на суму 3 000,00 грн.;

№27 від 26.07.2021 на суму 2 582,68 грн.

Пунктом 4.1 договору №22/01/21 про надання правової допомоги від 22.01.2021, визначено, що розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах договору правову допомогу, визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору. Така додаткова угода може бути викладена у формі додатку до договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін.

Пунктом 2 додаткової угоди № 3 до договору про надання правничої допомоги 22/01/21 від 22.01.2021 визначено вартість юридичних послуг.

Згідно з п.п. 7.1, 7.2 угоди правнича допомога вважається наданою після підписання акту надання послуг, який підписується сторонами та скріплюється печатками (за наявності).

Бюро надає клієнту акт наданих послуг, в якому зазначається зміст наданої правничої допомоги, гонорару, який підлягає сплаті відповідно до умов договору, додаткові витрати, які були понесені бюро понад узгоджені суму гонорару (якщо такі мали місце).

Відповідно до актів наданих послуг: №24 від 02.04.2021 на суму 9 000,00 грн.; №42 від 24.05.2021 на суму 7 000,00 грн.; №34 від 22.04.2021 на суму 3 000,00 грн.; №55 від 23.06.2021 на суму 3 000,00 грн.; №66 від 22.07.2021 на суму 3 000,00 грн.; №67 від 23.07.2021 на суму 2 582,68 грн., загальна сума наданих послуг професійної правничої допомоги склала 27 582,68 грн.

У вказаних актах наданих послуг наведено детальний опис наданих послуг.

Виходячи з вимог ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04, п. 269).

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" також роз`яснено, що оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Згідно з ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, враховуючи складність і строк розгляду справи, виконані адвокатом роботи, принципи співрозмірності та розумності судових витрат, а також з урахуванням положень ч. 4 п. 3 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та, у зв`язку з частковим задоволення зустрічного позову, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, що витрати ТОВ "Ріал Дорс" на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню за рахунок ТОВ "Компанія "Стимул-Інвест" в сумі 26 692,56грн. пропорційно задоволеним вимогам.

При цьому, судова колегія відхиляє доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, оскільки ці доводи фактично зводяться до узагальненого заперечення понесених витрат, жодних доказів або обґрунтувань, які б свідчили про неправильність розрахунку витрат або неналежність послуг адвоката, які понесло ТОВ "Ріал Дорс" у зв`язку з розглядом даної справи, апелянтом не подано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, судова колегія апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області 05.08.2021р. у справі № 904/2259/21 безпідставними та такими, що не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, оскаржуване додаткове рішення відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування цього додаткового рішення відсутні.

З огляду на усе вищевикладене, судова колегія апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а оскаржувані рішення та додаткове рішення такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2021р. та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2021р. у справі № 904/2259/21 відсутні.

Згідно з ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 3 405,00 грн. слід покласти на останнього.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 123, 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Стимул-Інвест" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2021р. та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2021р. у справі № 904/2259/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2021р. та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2021р. у справі № 904/2259/21 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Стимул-Інвест".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя В.О. Кузнецов