ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/972/21

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Торчинюк В.Г., при секретарі судового засідання Фесюка О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго"

до відповідача: Комунального підприємства "Управління майновим

комплексом" Рівненської районної ради

про стягнення заборгованості в сумі 180 161 грн 95 коп.

В засіданні приймали участь:

від позивача: Кузьма Н. В. (довіреність № 03-05/2173/2176 від 30.09.21 року);

від відповідача: Боліщук І. Ю. (довіреність № 48 від 01.03.21 року).

Описова частина:

04 листопада 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача Комунального підприємства "Управління майновим комплексом "Рівненської районної ради про стягнення заборгованості в сумі 180 161 грн. 95 коп.

Зазначеною ухвалою визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 14 грудня 2021 року.

У судовому засіданні 14 грудня 2021 року представник позивача позов підтримав з підстав наведених у позовній заяві, в свою чергу представник відповідача проти позову заперечив, просив суд в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання Відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Вбачається, провадження у справі порушено 04 листопада 2021 року, а відповідачем отримана ухвала про порушення провадження по справі 10 листопада 2021 року, отже відповідач мав право подати відзив на позовну заяву у строк до 25 листопада 2021 року, однак своїм правом не скористався.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Мотивувальна частина:

03 лютого 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (надалі - Товариство) та Комунальним підприємством "Управління майновим комплексом" Рівненської районної ради (надалі - Споживач) було укладено Договір №71 про надання послуги з постачання теплової енергії (надалі - Договір, а.с. 4 - 8).

Згідно з п. 1.1. Договору Товариство зобов`язується надавати Споживачеві послугу з постачання теплової енергії, а Споживач, в свою чергу, зобов`язується прийняти та оплатити послугу з постачання теплової енергії за встановленими тарифами в терміни передбачені цим Договором.

Відповідно п.1.4. Договору послуга з постачання теплової енергії надається Споживачу за адресою: м. Рівне, вул. Підміська, 10.

З матеріалів справи та пояснень сторін, судом встановлено, житловий будинок за адресою м. Рівне, вул. Відінська, буд. 10, обладнаний приладом обліку теплової енергії.

Відповідно до пункту 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії, споживач оплачує за послугу опалення згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі квартири/приміщення.

Отже, вбачається, що позивачем проводилося нарахування вартості за теплову енергію за фактично використаними будинком Гкал. згідно поданих "Довідок про кількість використаної теплової енергії" по тепловому лічильнику.

Пунктом 3.2.1 Договору передбачено, що споживач теплової енергії зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені Договором.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" п. 5 послуга з постачання електричної енергії надається згідно з умовами договору та - вимогами правил, затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до пункту 5.1. Договору розрахунки за послугу з постачання теплової енергії, що споживається, проводяться в грошовій формі, відповідно до встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг тарифів. Послуги з постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення надаються в строки визначені розпорядженням Рівненського міського голови про початок та закінчення опалювального сезону. Розрахунки за спожиту теплову енергію для потреб опалення здійснюються за розрахунковою одиницею - Гігакалорією (Гкал.).

Згідно з п. 5.4.2. Договору, розрахунки за надані послуги Споживач здійснює згідно умов цього Договору щомісячно до 10-го числа місяця наступного за розрахунковим, незалежно від того на який день тижня припадає 10-те число місяця.

Згідно з пунктом 5.10. Договору в інформативному порядку Товариством можуть направлятись рахунки Споживачу. В рахунок включається оплата за послугу з постачання теплової енергії, пеня та інші фінансові санкції за порушення умов даного Договору, при цьому Споживач самостійно отримує рахунок.

09 лютого 2021 року між ТОВ "Рівнетеплоенерго" та Комунальним підприємством "Управління майновим комплексом" Рівненської районної ради укладено додаткова угода №2 до Договору №71 від 03.02.2020 року, згідно яких сторони внесли зміни та долучили 2 об`єкта, які знаходяться за адресою: м. Рівне, вул. Дніпровська, 4, в додаток №1 "Схема теплової мережі, що перебуває на балансі Споживача" №2 "загальні відомості про об`єкти Споживача" та №3 "Планова річна потреба теплової енергії на опалення" (а.с. 12 - 16).

Пунктом 4.4. Договору, споживач, що має прилади обліку, щомісячно подає Товариству звіт про фактичне споживання послуги з постачання теплової енергії до 22 числа поточного місяця.

Розрахунок вартості наданих Товариством послуг з теплопостачання здійснюється відповідно до тарифів затверджених постановами НКРЕКП "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення Товариству з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" № 1-543 від 30.04.2015 р., № 1762 від 29.09.2016 р., № 2126 від 02.12.2016 р., № 151 від 01.02.2017 р., № 1533 від 28.12.2017 р., № 1532 від 28.12.2017 р., № 1293 від 30.10.2018 р., № 1792 від 11.12.2018 р. та №88 від 14.01.2020 р., № 625 від 17.03.2020 р., №2255 від 30.11.2020 р.

Матеріали справи містять довідку Комунального підприємства "Управління майновим комплексом" Рівненської районної ради, згідно якої заборгованість відповідача становить 180 161, 95 грн (а.с. 17), також містять довідки про кількість використаної теплової енергії (а.с. 18 - 36).

Враховуючи зазначені вище пункти договору та матеріали справи, вбачається, що договірні зобов`язаний Відповідач не виконує належним чином, внаслідок неправомірних дій Відповідача станом на 01.09.2021 року обліковується заборгованість за договором №71 від 03.02.2020 року про падання послуги з постачання теплової енергії в сумі 180 161, 95 грн.

З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини за своїм змістом є майновими, договірними та стосуються постачання теплової енергії. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає свої права в частині своєчасної та повної оплати отриманої відповідачем теплової енергії порушеними.

Матеріалами справи стверджено розмір наданої для відповідача теплової енергії, зокрема довідками про кількість використаної теплової енергії (а.с. 18 - 36), також у судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, однак не спростував факту отримання теплової енергії та ґрунтовності позову, крім того на підтвердження своїх тверджень не надав жодних доказів та письмових пояснень.

Як унормовано положеннями статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статті 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, ст. 180 Господарського кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписом ст. 638 Цивільного кодексу України, ст. 180 Господарського кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому, за змістом п. 3 ст. 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Частиною 1 статті 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 6 статті 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено частинами 1, 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У силу вимог частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями статті 525 ЦК України, та частини 6 статті 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з нормами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України унормовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з приписами статті 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Станом на час розгляду справи, матеріали даної справи не містять доказів сплати споживачем 180 161, 95 грн заборгованості за спожиту теплову енергію.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, згідно з нормами статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 17 Закону України 23 лютого 2006 року № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 28 жовтня 2010 року в справі Трофимчук проти України, від 09 грудня 1994 року в справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01 липня 2003 року в справі Суомінен проти Фінляндії, від 07 червня 2008 року в справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії) свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Суд наголошує на недопустимості порушення одного з основоположних принципів правосуддя, що його було сформульовано Європейським судом з прав людини у рішенні у справі Де Куббер проти Бельгії (De Cubber v. Belgium) від 26.10.1984 року - має не лише здійснюватися правосуддя, ще має бути видно, що воно здійснюється.

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст.ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про задоволення позову, а саме: задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення з відповідача 180 161, 95 грн.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено в повному обсязі, судовий збір сплачений при поданні позовної заяви в сумі 2 702, 43 грн. покладається на Комунальне підприємство "Управління майновим комплексом" Рівненської районної ради.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 ГПК України, ст. ст. 173, 174, 175, 193, 265, ГК України, 11, 509, 714, ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємство "Управління майновим комплексом" Рівненської районної ради (33001, м. Рівне, вул. Соборна, буд. 195, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (33027, м. Рівне, вул. Д. Галицького, буд. 27, ) - 180 161 грн 95 коп. (сто вісімдесят тисяч сто шістдесят одна гривень) - основного боргу та 2 702 (дві тисячі сімсот дві) грн 43 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 21 грудня 2021 року.

Суддя Вадим Торчинюк