УХВАЛА

15 грудня 2021 року

м. Київ

Справа № 920/6/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Зуєва В. А. - головуючого, Берднік І. С., Міщенка І. С.,

секретар судового засідання - Дерлі І. І.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився,

відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2021 (судді: Пономаренко Є. Ю. - головуючий, Руденко М. А., Барсук М. А.)

та рішення Господарського суду Сумської області від 19.05.2021 (суддя Джепа Ю. А.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Теплогарант"

про стягнення 2 219 689,20 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України", Позивач) звернулося до Господарського суду Сумської області із позовом до Комунального підприємства "Теплогарант" (далі - КП "Теплогарант", Відповідач) про стягнення з останнього заборгованості за договором постачання природного газу від 12.10.2018 № 6639/18-БО-29 в сумі 2 219 689,20 грн, з яких: пеня в сумі 1351001,12 грн, 3 % річних в сумі 442 213,15 грн, інфляційні втрати в сумі 426474,93 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням Відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором щодо оплати вартості поставленого природного газу, у зв`язку з чим КП "Теплогарант" нараховано пеню, річні та інфляційні у відповідних розмірах.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 19.05.2021 у справі №920/6/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2021, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з КП "Теплогарант" на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" пеню в сумі 675 500,56 грн, 3% річних в сумі 442 213,15 грн, інфляційні втрати в сумі 426 474,93 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 675 500,56 грн, відмовлено.

При задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з доведеності факту порушення Відповідачем договірних зобов`язань в частині оплати отриманого природного газу.

При цьому, місцевий господарський суд зменшив розмір пені на 50% з огляду на встановлені обставини справи щодо ступеню виконання зобов`язання Відповідачем, майнового стану сторін, відсутності доказів понесення Позивачем збитків в результаті дій КП "Теплогарант" з виконання умов договору, а також беручи до уваги суспільну необхідність господарської діяльності останнього та відіграння нею особливої соціальної ролі.

У свою чергу апеляційний суд погодився на наведеним обґрунтуванням та дійшов висновку, що зменшення судом першої інстанції заявленої до стягнення пені на 50% ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства України (зокрема, статей 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України) та відповідає сформованій і сталій судової практиці щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, а саме: у спорах про стягнення заборгованості з комунального підприємства за поставлений природний газ.

У касаційній скарзі АТ "НАК "Нафтогаз України" просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 675 500,56 грн пені та ухвалити в цій частині нове рішення задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтовуючи наявність підстав для подання вказаної скарги, заявник посилається на неврахування господарськими судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду щодо застосування норм статей 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України, викладених в постановах від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14, від 12.06.2018 у справі №922/1010/16.

Відзиву на вказану касаційну скаргу не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", а також матеріали справи, Верховний Суд відхиляє ці доводи та зазначає, що обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження не підтвердилися, тому касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою у справі № 920/6/21 підлягає закриттю з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

Таким чином, за змістом пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстави, зазначеної у пункті 1 частини другої цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

При цьому згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції є запорукою дотримання принципу правової визначеності.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де є схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).

Таким чином, подібність правовідносин означає, зокрема, схожість суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

Разом з тим, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Так, посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №922/1010/16 є безпідставними, оскільки у вказаній справі, на відміну від справи, яка переглядається, не вирішувалось питання щодо зменшення пені за клопотанням сторони, а відтак таке посилання є нерелевантним.

У постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14, на яку також посилається заявник у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції погодився з висновками місцевого і апеляційного господарських судів щодо відмови відповідачу у задоволенні клопотання про зменшення розміру пені до 90%, нарахованої у зв`язку з простроченням оплати за спожиту фактичну електричну енергію. Водночас, окрім іншого, суд касаційної інстанції виходив із встановлених місцевим і апеляційним судами обставин справи, зокрема, з критичного фінансово-господарського стану позивача та обставин наявності в останнього заборгованості із заробітної плати, податкового боргу, зменшення прибутку підприємства, відсутності коштів на банківських рахунках, існування дебіторської заборгованості перед постачальниками товарів та послуг.

Висновки судів про задоволення клопотання щодо зменшення розміру пені у справі яка розглядається, не суперечать висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14, у якій відмовлено у задоволенні клопотання боржника про зменшення розміру стягуваної пені, оскільки право суду зменшити розмір пені було реалізоване ним у обох справах у конкретних випадках за наслідками оцінки обставин кожної справи, наведених учасниками справ обґрунтувань та дослідження доказів.

Крім того, з висновків, викладених у справі № 908/1453/14, стосовно відсутності підстав для зменшення розміру пені не можна виокремити умови їх застосування окремо від специфічних обставин у справі, що розглядалася, і застосувати у цій справі. При цьому, Верховний Суд не висловлював у наведеній вище справі правову позицію, яка б певним чином додаткового обмежувала умови здійснення розсуду суду у питаннях зменшення розміру пені так, щоб тільки один варіант реалізації розсуду суду можна було вважати правильним.

Отже, постанова Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14 і викладена у ній правова позиція хоча і були прийняті за матеріально-правового регулювання спірних правовідносин, схожого з тим, що має місце у справі №920/6/21, але за іншої фактично-доказової бази (обставин справи та зібраних у ній доказів), тобто зазначена справа на яку посилається скаржник і ця справа є відмінними за істотними правовими ознаками, що свідчить про неподібність правовідносин у них.

У свою чергу, посилання скаржника на неврахування господарськими судами попередніх інстанцій висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в ухвалі від 18.05.2021 у справі № 904/3177/20, колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи, що у зазначеній ухвалі судом касаційної інстанції вирішувалося питання про наявність або відсутність підстав для прийняття до розгляду Великою Палатою Верховного Суду вказаної справи, тобто судове рішення на яке посилається заявник стосується виключно процесуальних питань та не містить правової позиції щодо застосування тих чи інших норм чинного законодавства.

Що стосується посилання заявника на висновки Вищого господарського суду України, викладені в постанові від 08.04.2015 у справі № 902/1568/14, то колегія суддів також вважає такі доводи безпідставними, оскільки пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України передбачає обов`язкове врахування судами висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові саме Верховного Суду, а не постанові Вищого господарського суду України, на яку помилково посилається скаржник.

Крім того, відповідно до частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2021 та рішення Господарського суду Сумської області від 19.05.2021 у справі № 920/6/21.

Керуючись статтями 234, 235, 296, 300 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження, відкрите з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Зуєв

Судді І. С. Берднік

І. С. Міщенко