ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/945/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В., при секретарі судового засідання Мамчур А.Ю., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіддісвіт" (49051, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Байкальська, 12А, )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Вей Дистрибюшн" (33023, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Транспортна, буд.12, )

про стягнення в сумі 348 004,91 грн..

Без повідомлення (виклику) сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кіддісвіт" звернулося в Господарський суд Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вей Дистрибюшн" про стягнення заборгованості у сумі 348 004,91 грн..

Даний позов обгрунтовує тим, що на підставі Договору поставки №КС-1-07/05/2019 від 07.05.2019 року ТОВ "Кіддісвіт", в період з 07.05.2019 по 20.10.2021 року здійснило поставку товару ТОВ "Вей Дистрибюшн" на суму 6 259 867,08 грн.. Однак ТОВ "Вей Дистрибюшн" поставлений товар оплатило частково, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 312 100,58 грн.. Крім того, ТОВ "Кіддісвіт" на суму боргу нараховано пеню у сумі 8 969,67 грн., 50% річних від простроченої суми у розмірі 26 934, 66 грн..

Ухвалою суду від 01.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Ухвалою суду від 23.11.2021 року розгляд справи відкладено за клопотанням Відповідача.

26 листопада 2021 року Відповідач надав суду Відзив на позов в якому проти вимог Позивача заперечує посилаючись при цьому на таке.

Між сторонами був укладений договір з поставки під реалізацію товару. Фактично постачальник передавав покупцю товар під реалізацію і оплата повинна була б настати, як зазначено в п. 2.2. Договору, протягом 7 (семи) календарних днів з моменту його реалізації третім особам. Зазначає, що фактично між сторонами склалася наступна форма співпраці: покупець здійснював замовлення товару на підставі прайс-листа від постачальника, замовлення узгоджувалось і затверджувалось останнім. На підставі узгодженого замовлення здійснювалась поставка партії товару та виписувалась видаткова накладна. Оплата здійснювалась покупцем вже по факту реалізації товару, а товар який не було реалізовано частково або повністю повертався постачальнику.

Відповідно до ч.І ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно із ч.І ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Звертає увагу суду, що відкладальною обставиною в договорі поставки № КС-1- 07/05/2019 від 07.05.2019р. визначено реалізацію поставленого товару третім особам, тому оплата за поставлений товар не може наступити раніше ніж його реалізація, а значить і заборгованість за такий товар не може існувати до того, як відбудеться відкладальна обставина за договором (реалізація товару третім особам).

Отже, ТОВ «Вей Дистрибюшн» вважає вимогу оплати поставленого товару неправомірною і безпідставною у зв`язку з тим, що відкладальна обставина за Договором (реалізація поставленого товару третім особам) так і не наступила, тому у відповідача відсутній обов`язок по сплаті товару, а у позивача вимога в стягненні коштів. Вважає, що позивач передчасно звернувся до суду з даним позовом.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, з`ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

07 травня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кіддісвіт", як Постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вей Дистрибюшн", як Замовником, був укладений Договір поставки №КС-1-07/05/2019 (далі по тексту Договір).

Відповідно до п.п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується передати партіями у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти і вчасно оплатити товар в кількості та асортименті відповідно до замовлення Покупця, погодженого Постачальником, за ціною визначеною у видатковій накладній та/або товаросупроводжувальних документах, які є невід`ємною частиною даного Договору.

Відповідно до п. 2.2. Договору Покупець оплачує товар, який поставляється згідно даного Договору, після його реалізації третім особам, шляхом перерахування на рахунок Постачальника грошових коштів кожні 7 (сім) днів.

При цьому Сторони погодили, що строк реалізації товару не може бути більше ніж 90 (дев`яносто) календарних днів з моменту його поставки Постачальником Покупцю.

Після спливу строку реалізації товару третім особам (90 (дев`яносто) календарних днів від дати поставки товару Постачальником) Покупець зобов`язується протягом 3 (трьох) днів повернути нереалізований товар Постачальнику за умови, коли всі якісні, технічні та експлуатаційні характеристики Товару є збереженими у повному обсязі, упаковка має товарний вид, а саме без цінників, стікерів та іншого та слідів від них, або сплатити повну його вартість Постачальнику.

Пунктом 8.2 Договору, в редакції Додаткової угоди від 05.05.2020р., передбачено, що він діє до 07.05.2021 року. Однак за умовами пункту 8.9. Договору у випадку відсутності заяви Постачальника та Покупця про припинення Договору впродовж одного місяця до його закінчення він вважається продовженим на 1 рік на тих самих умовах, що були передбачені договором.

Сторони не надали суду доказів того, що Договір поставки №КС-1-07/05/2019 припинив свою дію.

На виконання умов Договору, укладеного між Позивачем і Відповідачем, Позивач в період з 07.05.2019 по 20.10.2021 року здійснив поставку товару Відповідачу на загальну суму 6 259 867,08 грн., зокрема за видатковими накладними №КРк-015860 від 21.04.2021, №КРк-017813 від 07.05.2021, №КРк-017835 від 07.05.2021, №КРк-017814 від 07.05.2021, №КРк-017787 від 07.05.2021, №КРк-019527 від 19.05.2021, №КРк-019542 від 19.05.2021, №КРк-019507 від 19.05.2021, №КРк-019543 від 19.05.2021, які додані Позивачем до позовної заяви, на загальну суму 317 589, 21 грн..

Відповідач же виконував свої зобов`язання за Договором неналежним чином, зокрема, несвоєчасно здійснював оплату за поставлений товар, зокрема, за вищевказаними видатковими накладними, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 312 100,58 грн..

15.09.2021 р. Відповідачу Позивачем була відправлена Вимога від 25.08.2021 р. на електронну адресу (@qmail.com та ) з витребуванням повернення нереалізованого товару або оплати реалізованого товару.

20.10.2021р. Відповідачу Позивачем була направлена Вимога від 20.10.2021 року на поштову адресу: 33023, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Транспортна, буд. 12. Факт відправлення підтверджується накладною N5125 від 20.10.2021р..

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За нормами статті 526 Цивільного кодексу України збов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 527 цього ж Кодексу боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

За приписами статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як встановлено судом Відповідач у встановлений Договором поставки строк зобов`язання з повернення товару Позивачу та/або оплати його вартості не виконав, доказів сплати Відповідачем основного боргу Позивачу в сумі 312 100 грн. 58 коп. матеріали справи не містять.

На підставі наведеного, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача 312 100 грн. 58 коп. основного боргу згідно Договору поставки №КС-1-07/05/2019 від 07.05.2019 року, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Заперечення Відповідача, наведені у відзиві, а саме те, що постачальник передавав покупцю товар під реалізацію і оплата повинна була б настати, як зазначено в п. 2.2. Договору, протягом 7 (семи) календарних днів з моменту його реалізації третім особам є безпідставним та необгрунтованим з огляду на таке.

Як уже зазначалося вище відповідно до п. 2.2. Договору Покупець оплачує товар, який поставляється згідно даного Договору, після його реалізації третім особам, шляхом перерахування на рахунок Постачальника грошових коштів кожні 7 (сім) днів. При цьому Сторони погодили, що строк реалізації товару не може бути більше ніж 90 (дев`яносто) календарних днів з моменту його поставки Постачальником Покупцю. Після спливу строку реалізації товару третім особам (90 (дев`яносто) календарних днів від дати поставки товару Постачальником) Покупець зобов`язується протягом 3 (трьох) днів повернути нереалізований товар Постачальнику за умови, коли всі якісні, технічні та експлуатаційні характеристики Товару є збереженими у повному обсязі, упаковка має товарний вид, а саме без цінників, стікерів та іншого та слідів від них, або сплатити повну його вартість Постачальнику.

Тобто з наведеного слідує, що Покупцю (Відповідачу) за умовами Договору Товар надано на реалізацію, строк якої не може бути більше ніж 90 (дев`яносто) календарних днів з моменту його поставки Постачальником Покупцю. Після ж спливу строку реалізації товару третім особам Покупець зобов`язується протягом 3 (трьох) днів повернути нереалізований товар Постачальнику або сплатити повну його вартість Постачальнику.

Судом встановлено, що після спливу строку реалізації товару вартістю 312 100 грн. 58 коп. третім особам Покупець протягом 3 (трьох) днів не повернув нереалізований товар та не сплатив повну його вартість Постачальнику, чим порушив умови Договору.

Стосовно позовних вимог про стягнення з Відповідача пені у сумі 8 969,67 грн., 50% річних від простроченої суми у розмірі 26 934, 66 грн. за період з 07.05.2019 по 20.10.2021 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до частини 2 статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Згідно ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів

Приписами ч. 1 ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб`єктів переказу грошей через платіжні системи.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за просрочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно ж до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.6.1. Договору за несвоєчасну або неповну оплату отриманого товару Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який стягується пеня, від суми боргу за кожний день прострочення, а також 50% річних від простроченої суми за період прострочення згідно ст. 625 Цивільного кодексу України. Період нарахування пені - весь період прострочки.

Суд, здійснивши перерахунок нарахованих Позивачем сум пені та 50% річних на заборгованість за доданими до позовної заяви видатковими накладними, зазначає, що останній здійснено арифметично невірно, зокрема, невірно визначено початок строку нарахування за видатковими накладними датованими 19.05.2021р.. З огляду на п. 2.2. Договору строк оплати за вказаними накладними (90 (дев`яносто) календарних днів з моменту поставки Товару плюс 3 (три) дні) спливає 19.08.2021р.. А відтак нарахування пені та річних має здійснюватися з наступного дня - 20.08.2021. Всупереч наведеному Позивач нарахування за вказаними накладними розпочав з 19.08.2021р..

За розрахунком суду сума пені з заборгованості вказаної Позивачем до стягнення (312100,58 грн.) складає:

За видатковими накладними №КРк-019527 від 19.05.2021, №КРк-019542 від 19.05.2021, №КРк-019507 від 19.05.2021, №КРк-019543 від 19.05.2021

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
135977.1420.08.2021 - 09.09.2021218.0000 %0.044 %*1251.73
135977.1410.09.2021 - 20.10.2021418.5000 %0.047 %*2596.60
Сума пені складає 3848,34 грн.

За видатковими накладними №КРк-015860 від 21.04.2021, №КРк-017813 від 07.05.2021, №КРк-017835 від 07.05.2021, №КРк-017814 від 07.05.2021, №КРк-017787 від 07.05.2021

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
176123.4419.08.2021 - 09.09.2021228.0000 %0.044 %*1698.51
176123.4410.09.2021 - 20.10.2021418.5000 %0.047 %*3363.23
Сума пені складає 5061,74 грн.

Таким чином, загальна сума пені за договором складає 8910,08 грн..

Однак враховуючи те, що у прохальній частині позовної заяви Позивач просить стягнути з Відповідача 8696, 67 грн. (вісім тисяч шістсот дев`яносто шість гривень 67 копійок), суд приймає до стягнення саме вказану Позивачем суму пені.

За розрахунком суду 50% річних з заборгованості вказаної Позивачем до стягнення (312100,58 грн.) складає:

За видатковими накладними №КРк-019527 від 19.05.2021, №КРк-019542 від 19.05.2021, №КРк-019507 від 19.05.2021, №КРк-019543 від 19.05.2021

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
135977.1420.08.2021 - 20.10.20216250 %11548.74
Сума процентів складає 11548.74 грн.

За видатковими накладними №КРк-015860 від 21.04.2021, №КРк-017813 від 07.05.2021, №КРк-017835 від 07.05.2021, №КРк-017814 від 07.05.2021, №КРк-017787 від 07.05.2021

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
176123.4419.08.2021 - 20.10.20216350 %15199.69
Сума процентів складає 15199,69 грн.

Таким чином, загальна сума річних за договором складає 26748,43 грн..

Відтак, з огляду на вищевказані норми Закону, пеня та відсотки річних у вищевказаних розмірах підлягають до стягнення з Відповідача.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Згідно зі статтею 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищезазначене та те, що Позивач довів належними та допустимими доказами факт несвоєчасного виконання Відповідачем зобов`язань за Договором поставки №КС-1-07/05/2019 від 07.05.2019 року, а Відповідач вказаного не спростував, суд доходить висновку про часткове задоволення позову.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 240 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до цієї ж статті датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відтак датою ухвалення даного рішення є дата складення його повного тексту.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вей Дистрибюшн" (33023, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Транспортна, буд.12, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіддісвіт" (49051, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Байкальська, 12А, ) 312 100 (триста дванадцять тисяч сто) гривень 58 коп. основного боргу, пеню у сумі 8696 (вісім тисяч шістсот дев`яносто шість) гривень 67 копійок, 50% річних у сумі 26 748 (двадцять шість тисяч сімсот сорок вісім) гривень 43 коп. та 5213 грн. 18 коп. судового збору.

3. В решті позову відмовити у задоволенні.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Марач В.В.