ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2021 року м. Дніпро Справа № 904/6757/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач),

суддів: Чус О.В., Орєшкіної Е.В.

розглянувши у порядку письмового провадження

без повідомлення учасників справи апеляційні скарги

Криворізької міської ради

та ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2021р.

(суддя Загинайко Т.В., повне рішення складено 27.09.2021р.) у справі

за позовом Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг

до ОСОБА_1 , м. Кривий Ріг

про стягнення 121 707 грн. 60 коп.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Криворізька міська рада звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою, за період з 01.01.2019р. до 31.12.2019р., що виникла відповідно до умов Договору від 10.10.2007р., у розмірі 121 707 грн. 60 коп.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди земельної ділянки від 10.10.2007р., в частині повної та своєчасної сплати орендної плати.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2021р. в позові відмовлено.

Стягнуто Криворізької міської ради на користь ОСОБА_1 10 724 грн. 00 коп. - витрат на професійну правничу допомогу.

3. Короткий зміст вимог апеляційних скарг

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, Криворізька міська рада звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, або визначити інший спосіб захисту, який не суперечить закону, якщо це необхідно для ефективного захисту прав та інтересів позивача.

Скаржником також заявлено клопотання про розгляд справи за участі його представника.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 також звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогуу розмірі 10 724,00 грн. та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення клопотання Відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 35 424,00 грн. у повному обсязі, а в іншій частині рішення залишити без змін. Одночасно, в апеляційній скарзі скаржник заявив клопотання, про поновлення строку на подання апеляційної скарги.

4. Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

В обґрунтування поданої скарги Криворізька міська рада зазначає, що суд першої інстанції припустився неповного з`ясування обставин справи, неправильно застосував норми матеріального права, з порушенням процесуального права, а висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи, і це в сукупності призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим, таке судове рішення підлягає скасуванню на підставі ст. 277 ГПК України.

Зокрема, Криворізька міська рада вказує на те, що саме по собі закінчення строку дії договору не свідчить про припинення або скасування невиконаних зобов`язань у сторін договору, позаяк такі припиняються з виконанням, приведеним належним чином (ст. 599 ЦК України) і кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

Криворізька міська рада, вважає, що суд першої інстанції не був позбавлений процесуальної можливості, зокрема, на підставі ст. 5 ГПК України, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.12.2019р. у справі №917/1739/17, самостійно застосувати правильну норму матеріального права та стягнути з відповідача на користь позивача як власника земельної ділянки неправомірно збережених коштів на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України, оскільки матеріали справи містили достатні докази для її ефективного розгляду по суті та задоволення вимог позивача в рамках цієї ж справи.

Криворізька міська рада звертає увагу на те, що в даному випадку існує неспростовний факт безпідставного збереження відповідачем майна позивача - земельної ділянки по АДРЕСА_1 , що підтверджується фактом відсутності в матеріалах справи доказів повернення спірної земельної ділянки за актом приймання-передачі (повернення), що у поєднанні з-тими ж положеннями ст. 525 ЦК України, за якими одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, дає підстави стверджувати, що спірна земельна ділянка не вибула з фактичного користування відповідача ОСОБА_1 . Щодо розрахунку розміру безпідставно збережених коштів на підставі ст. 1212 ЦК України за спірний період, то він, на думку міської ради, є тотожний тому, що міститься в матеріалах справи, оскільки розраховується саме на рівні розміру орендної плати як єдино можливої плати за земельну ділянку, що перебуває в користуванні особи.

Висновки суду щодо присудженої суми 10 724,00 грн. на думку Криворізької міської ради, грунтуються на власних припущеннях суду , що є несумісним із засадами справедливого судочинства.

Аналогічні доводи Криворізької міської ради містяться у відповіді на відзив ОСОБА_1 .

В обґрунтування поданої скарги ОСОБА_1 вказує на те, що судом першої інстанції неправомірно зменшено розмір витрат на правничу допомогу.

Зокрема, ОСОБА_1 вважає, що до суду подані належні докази щодо обсягу наданої адвокатом правничої допомоги та її вартості, що підлягає сплаті внаслідок необгрунтованих позовних вимог Позивача у рамках даної судової справи. На виконання умов договору адвокатом була надана відповідна правнича допомога, що підтверджується підписаним Сторонами актом №1 від 02.08.21р. на суму 25 424,00грн. та актом №2 від 02.08.21р. на суму 10 000,00грн. Також, Відповідачу було виставлено відповідний рахунок на оплату №1 від 02.08.21р. на загальну суму 35 424,00грн..

Аналогічні доводи ОСОБА_1 містяться у відзиві на апеляційну скаргу Криворізької міської ради.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу, Криворізька міська рада просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, пославшись на неспівмірність заявлених витрат зі складністю справи, обсягом виконаних робіт та часом витраченим адвокатом на виконання означених робіт, ціну позову та недоведеність фактичного розміру понесених витрат на правничу допомогу.

Криворізька міська рада вказує на те, що предмет позову в даній справі - це стягнення заборгованості за договором оренди земельної ділянки є незначної складності, спірні правовідносини між сторонами регулюються загальними нормами Цивільного, Земельного та Господарського кодексу України, а тому великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 просить суд апеляційну скаргу Криворізької міської ради залишити без задоволення, пославшись на те, що повністю погоджується із позицією господарського суду у тій частині, що Позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав та стягнення орендної плати можливе лише до моменту припинення дії договору, а після припинення договору належним способом захисту прав та інтересів орендодавця може бути відшкодування збитків, стягнення неустойки або стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Доводи Криворізької міської ради про те, що у постанові Великої плати Верховного суду від 06.08.2019р. по справі №904/5896/18 нібито констатовано обов`язок сплатити орендну після закінчення строку дії договору і наявність подібних спірних правовідносин, на думку ОСОБА_1 , є хибними, адже, зазначена постанова стосується лише вирішення питання щодо підсудності судового спору та жодним чином у даній постанові Великої плати Верховного суду від 06.08.2019р. по справі №904/5896/18 не вирішувалось питання про стягнення із орендаря орендної плати після закінчення строкудії договору оренди.

ОСОБА_1 вважає, що заявляючи у апеляційній скарзі вимоги про самостійне визначення судом іншого способу захисту прав, Криворізька міська рада, всупереч положенням ГПК України, намагається змусити суд змінити одночасно предмет і підстави позову, тоді як, зміна предмету або підстави позову може бути здійснена лише за відповідною заявою Позивача, а не суду.

У відповіді на відзив, Криворізька міська рада просить суд відхилити доводи відповідача ОСОБА_1 в повному обсязі, та задовольнити апеляційну скаргу Криворізької міської ради, пославшись на те, що ОСОБА_1 не сплачує плату за користування земельною ділянкою і не повертає земельну ділянку міській раді (безпідставно усупереч умовам договору та рішення про її повернення утримує її) чим порушує права Криворізької міської ради як законного власника земель комунальної власності. На думку міської ради, ухиляючись від виконання зобов`язань в натурі (сплати орендної плати), відповідач безпідставно переводить увагу на інший вид стягнення, такий як неустойка (ст. 785 ЦК України), але це є різними самостійними способами захисту, які не замінюють один одного.

Міська рада вказує, що некоректно обирати між орендною платою за землю в розумінні норм земельного законодавства та безпідставно збереженими коштами в розумінні ст. 1212 ЦК України, адже остання - це загальна норма, а ст.ст. 96, 206 ЗК України), ст.ст.14, 287 ПК України - спеціальні, які не виключають, а лише доповнюють одна одну, проте суд першої інстанції безпідставно не застосував жодну з них. Поняття (орендна плата та безпідставно збережені кошти) не є взаємовиключними. Безпідставно збережені кошти якраз і нараховуються у розмірі орендної плати, їх розрахунки тотожні, та в повноваженнях (обов`язку) суду правильно застосувати до спірних правовідносин правову норму, яка підлягає застосуванню, не спрямовуючи позивача до невиправданого повторного звернення до суду з новим позовом, чим порушуються засади своєчасного вирішення справи (розумні строки).

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача Кощеєва І.М., у складі колегії суддів: Чус О.В., Орєшкіної Е.В..

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.10.2021р. відмовлено в задоволенні клопотання Криворізької міської ради, про розгляд справи №904/6757/20 з повідомленням (викликом) учасників справи, відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Криворізької міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2021р., для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.11.2021р. поновлено строк на подання апеляційної скарги. Відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2021р., для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. Об`єднано до сумісного розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_1 з апеляційною скаргою Криворізької міської ради.

22.11.2021р., від ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання, про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 10 943 грн. 40 коп. за розгляд справи в апеляційній інстанції.

7. Встановлені судом обставини справи

10.10.2007р., між Криворізькою міською радою (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Доценко Світланою Сергіївною (в подальшому прізвище змінено на Штефан) (орендар), було укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований у Криворізькому відділі Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства Центр державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 26.10.2007р. за №56 (надалі - Договір), відповідно до п. 1 якого, орендодавець надає, на підставі рішення Криворізької міської ради від 29.08.2007р. №1696, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення тимчасової споруди автостоянки, яка знаходиться на вул. Балакіна (Павла Глазового) у Саксаганському районі м. Кривого Рогу.

Відповідно до п.п. 2, 3 Договору, в оренду передається земельна ділянка площею 0,2985 га, з кадастровим номером :06:055:0105.

Згідно з п. 5 Договору, Договір укладено на 3 роки; після закінчення строку договору орендар, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право поновлення його на новий строк; у цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Пунктами 8, 9, 10 Договору передбачено, що орендна плата вноситься щомісячно протягом 30-ти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця; за неповний календарний місяць орендна плата сплачується за дні фактичного користування земельною ділянкою; строки платежу не є сталими і можуть змінюватися відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України" на поточний рік; розмір нормативної грошової оцінки не є сталим і змінюється у зв`язку з проведенням її щорічної індексації та на підставі інших вимог діючого законодавства; орендар самостійно зобов`язується щорічно відповідно до інформації Держкомзему про коефіцієнт індексації грошової оцінки земель, опублікований в засобах масової інформації, здійснювати індексацію грошової оцінки земельної ділянки; зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки та її індексація проводиться без внесення змін та доповнень до цього договору.

В п. 11 Договору передбачено, що обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженою Кабінетом Міністрів формою, що заповнюється під час укладення або зміни умов договору чи продовження його дії.

Відповідно до п. 12 Договору, розмір та сума орендної плати переглядається без внесення змін до цього договору, зокрема, у разі зміни (збільшення або зменшення) розмірів річної орендної плати за землю, базової вартості 1 кв.м земель міста, розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством.

Орендар самостійно обчислює суму орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями (п. 14 Договору).

Після припинення дії договору орендар у 10-денний термін повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду; повернення земельної ділянки здійснюється за актом приймання-передачі (повернення) (п.п. 18-19 Договору).

Пунктом 21 Договору сторони узгодили, що неповернення земельної ділянки не звільняє орендаря від сплати орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою; плата за фактичне користування земельною ділянкою вноситься у розмірах, визначених розділом "Орендна плата" цього договору; нарахування орендної плати припиняється з дати оформлення акта приймання-передачі (повернення) земельної ділянки.

Орендар зобов`язався, зокрема, систематично сплачувати орендну плату в повному обсязі в установлений договором строк; по закінченні терміну оренди, припиненні чи розірванні договору оренди звільнити земельну ділянку, привести її в належний стан та повернути орендодавцю з оформленням акту приймання-передачі (повернення) земельної ділянки (п. 33 Договору).

Відповідно до п. 37 Договору, його дія припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 183 від 15.03.2007р. (а.с.14, т-1), нормативна грошова оцінка земельної ділянки, користувачем якої є Фізична особа-підприємець Доценко С.С., складає 504 044 грн. 10 коп. (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки К (і) 1,035.

Рішенням Криворізької міської ради від 24.06.2015р. №3728 (а.с.45, т-1), яке набрало чинності 01.01.2016р., затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінка земель міста Кривого Рогу, яка у тому числі містить середню (базову) вартість 1 кв.м земель міста станом на 01.01.2014р., у розмірі 270,60 грн..

Рішенням Криворізької міської ради від 27.06.2018р. №2816 (а.с.46, т-1), яке набрало чинності 01.01.2019р., згідно з кодом Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010р. №548, та кодом розділу Класифікації видів економічної діяльності, затвердженої Наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010р. №457, визначено річний розмір орендне плати за користування ФОП Штефан С.С. земельною ділянкою - 0,9% від нормативної грошової оцінки земель міста.

Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, яка є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, на виконання п. 289.3 ст. 289 ПК України, на своєму офіційному сайті (htt:land.gov.ua) публікує коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель за попередні роки, згідно яких для земель населених пунктів вони становлять: 2016 рік - 1,06, 2017 рік - 1,0, 2018 рік - 1,0, 2019 рік - 1,0.

Позивач зазначає, що, незважаючи на закінчення 27.10.2010р. строку дії договору, відповідачем, в порушення норм закону та умов договору, земельну ділянку, розташовану на вулиці Балакіна (Павла Глазового) у Саксаганському районі в м. Кривому Роз позивачу за актом приймання-передачі не повернуто, що у свою чергу слугувало підставою для звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів територіальне громади міста Кривого Рогу.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2020р. (залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 24.11.2020р. у справі №904/158/20 позовна заява Криворізької міської ради задоволена та зобов`язано фізичну особу-підприємця Штефан Світлану Сергіївну привести у придатний для використання стан земельну ділянку площею 0, 2985 га з кадастровим номером :06:055:0105, що знаходиться на вул. Павла Глазового (Балакіна) у Саксаганському районі м. Кривого Рогу, шляхом демонтажу тимчасових споруд та огорож за власний рахунок, та повернути її територіальній громаді міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради за актом приймання-передачі.

Станом на момент звернення з даним позовом, Штефан С.С. продовжує користуватися вказаною земельною ділянкою, при цьому договірні зобов`язання щодо внесення орендної плати за фактичне користування нею належним чином не виконує.

Факт подальшого комерційного використання відповідачем означеної земельної ділянки під розміщення відкритої платної автостоянки позивач підтверджує актами від 17.12.2019р. обстеження земельної ділянки (а.с.28, т-1) та від 24.11.2020р. (а.с.31, т-1), складеними в порядку здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель.

Відповідно до п. 21 Договору, неповернення земельної ділянки у зазначений термін не звільняє орендаря від сплати орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою; плата за фактичне користування земельною ділянкою вноситься у розмірах, визначених розділом Орендна плата цього Договору; нарахування орендної плати припиняється з дати оформлення акта приймання-передачі (повернення) земельної ділянки.

Позивач, за період з 01.01.2019р. до 31.12.2019р., нарахував відповідачу за користування земельною ділянкою площею 0,2985 га, з кадастровим номером :06:055:0105, яка знаходиться на вулиці Балакіна (Павла Глазового) у Саксаганському районі м. Кривого Рогу, орендну плату, в розмірі 121 707 грн. 60 коп., яку і просить стягнути.

Відповідач проти цього заперечує, що і стало причиною спору.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційних скарг та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відмовляючи позивачу в позовних вимогах в повному обсязі, суд виходив з того, що Криворізькою міською радою при зверненні із даним позовом до суду невірно обрано спосіб захисту порушених прав, а саме позовна вимога про стягнення з ОСОБА_1 на користь Криворізької міської ради 121 707 грн. 60 коп. - заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 01.01.2019р. до 31.12.2019р., обґрунтована та базується на невиконанні умов Договору оренди, який у вказаний період часу вже не діяв у зв`язку з закінченням строку його дії.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком місцевого господарського суду , з огляду на таке.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За приписами ч. 1 ст. 179 ГК України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання на підставі господарських договорів є господарсько-договірними зобов`язаннями; при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству (абзац 2 ч. 4 ст. 179 ГК України): господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 2 Закону України "Про оренду землі" (в редакції на дату виникнення спірних правовідносин), відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності (ст. 3 Закону України "Про оренду землі").

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України "Про оренду землі", орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За приписами ст. 18 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років (ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду землі").

Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Вказане кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України та розділом 13 Податкового кодексу України, відповідно до яких, землекористувач зобов`язаний своєчасно здійснювати оплату за користування земельними ділянками, у розмірі, визначеному законодавцем.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оренду землі", орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою; розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України "Про плату за землю" (в редакції Закону України N 2756-VI від 02.12.2010р. - Податкового кодексу України).

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку у відповідності до п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України є договір оренди такої земельної ділянки.

Як вже було зазначено вище, матеріалами справи підтверджується, що між Криворізькою міською радою (далі орендодавець) та Фізичною особою підприємцем Доценко Світланою Сергіївною (в подальшому прізвище змінено на Штефан)(далі орендар) був укладений договір оренди земельної ділянки від 10.10.2007р., зареєстрований у Криворізькому відділі Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства Центр державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 26.10.2007р. за №56(далі договір).

Згідно з п. 45 договору, цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Таким чином, вищезгаданий договір оренди земельної ділянки набув чинності 26.10.2007р..

Згідно з ч.2 ст. 291 ГК України та абз. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України Про оренду землі (в редакції, чинній на 01.01.2013р.), договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Аналогічні положення про те, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено, містить п. 37 Договору оренди земельної ділянки від 10.10.2007р..

Як вірно наголошено судом першої інстанції, матеріали справи доказів продовження дії договору оренди земельної ділянки від 10.10.2007р. не містять.

Таким чином, Договір оренди земельної ділянки від 10.10.2007р. припинив свою дію 26.10.2010 р..

Апеляційний суд зауважує, що орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

При цьому, як вже було вказано, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, а розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Відтак, з огляду на встановлені обставини справи щодо закінчення строку дії Договору оренди, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо відсутності правових підстав для нарахування відповідачу орендної плати.

Відповідно до ст. 20 ГК України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Згідно з положеннями ст. 2 ГПК України та ст.ст 15, 16 ЦК України, підставою для захисту прав (охоронюваних законом інтересів) є його порушення, невизнання або оспорення. Зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Частинами 1-2 ст. 4 ГПК України встановлено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Згідно зі ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

За змістом ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 ГПК України, позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Отже, вказаними приписами процесуального закону прямо передбачено, що суд розглядає справу на підставі поданої позовної заяви, при цьому саме учасник спору розпоряджається своїми правами щодо предмета спору, підтверджує свої вимоги відповідними доказами, при цьому, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу.

Колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини (правовий висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24.05.2017р. у справі №6-951цс16 та Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 28.03.2018 р. у справі № 757/44693/15-ц).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення (вказана правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 31.01.2018р. №911/1563/17).

Суд першої інстанції вірно зауважив на тому, що вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність / відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019р. у справі № 912/1856/16 та від 14.05.2019р. у справі № 910/11511/18.

Водночас, установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 16.10.2019 р. у справі № 525/505/16-ц).

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2018р. у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019р. у справі № 920/301/18, від 25.06.2019р. у справі № 922/1500/18, від 31.10.2019р. у справі № 916/1134/18, від 24.12.2019р. у справі № 902/377/19, від 02.04.2020р. у справі № 910/7160/19, від 01.07.2021р. у справі № 910/7029/20).

Місцевий господарський суд вірно зазначив на тому, що із закінченням строку договору оренди, такий договір є припиненим, що означає припинення дії для сторін всіх його умов, а їх невиконання протягом дії Договору є невиконанням зобов`язання за цим Договором, що має відповідні наслідки, однак не зумовлює продовження дії Договору в цілому або тих його умов, що не були виконані сторонами.

Після спливу строку дії Договору невиконання обов`язку з повернення земельної ділянки свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в оренду. Тому права та обов`язки Орендодавця і Орендаря, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за відповідними нормами ЦК України та Закону України Про оренду землі, які регламентують наслідки збереження майна за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави або ж наслідки невиконання майнового обов`язку щодо повернення земельної ділянки Орендодавцеві.

З урахуванням зазначеного, стягнення орендної плати можливе лише до моменту припинення дії договору, а після припинення Договору належним способом захисту прав та інтересів орендодавця може бути відшкодування збитків або стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Отже, оскільки позивачем при зверненні із даним позовом до суду невірно обрано спосіб захисту порушених прав, а саме: позовна вимога про стягнення з ОСОБА_1 на користь Криворізької міської ради заборгованості з орендної плати за земельну ділянку площею 0,2985 га по вул. Балакіна (Павла Глазового) у Саксаганському районі м. Кривого Рогу (кадастровий номер :06:055:0105), за період з 01.01.2019 р. до 31.12.2019р., у розмірі 121 707 грн. 60 коп. обґрунтована та базується на невиконанні умов Договору оренди б/н від 10.10.2007р., який у вказаний період часу вже не діяв, у зв`язку з закінченням строку його дії, а суд не може самостійно змінювати підстави позову, оскільки це є виключним правом позивача, яке реалізується ним на власний розсуд, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідна позовна вимога є такою, що не ґрунтується на нормах законодавства України та фактичних обставинах справи.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

За таких умов, доводи скаржника - Криворізької міської ради в цій частині апеляційної скарги є безпідставними та спростовуються наведеним.

Щодо доводів, виклаених в апеляційній скарзі Відповідача, стосовно незаконності рішення суду першої інстанції в частині зменшення заявлених відповідачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, слід вказати таке.

Статтею 1 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Аналіз наведених норм ч. 4 ст. 126 ГПК України, а також ст. 129 цього Кодексу дає підстави для висновку, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес до справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на не співмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015р., п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009р., п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006р., п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002р. вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, в підтвердження факту понесених відповідачем судових витрат, пов`язаних з розглядом даної справи останнім надано наступні документи: копія договору № 1від 06.09.2020р.; копія додаткової угоди № 1 до договору № 1 від 06.09.2020р.; копія рахунку на оплату №1 від 02.08.2021р., на суму 35 424 грн. 00 коп.; копія акту здачі - приймання послуг №2 від 02.08.2021р., на суму 10 000 грн. 00 коп.; копія платіжного доручення №154 від 23.02.2021р., на суму 13 300 грн. 00 коп.

Статус адвоката підтверджується копією свідоцтва від 08.06.2018р. №3712 про право заняття адвокатською діяльністю (а.с. 17, т-3) та ордером від 07.09.2020р. АЕ №1040332 на надання правової допомоги серія (а.с. 16, т-3).

Згідно акту від 02.08.2021р. №1 здачі - приймання послуг адвокатом було надано перелік послуг. Загальна вартість наданих послуг складає 25 424 грн. 00 коп. При цьому кількість годин, яка була затрачена становить 28 годин. За одну годину наданих послуг замовник сплачує 908 грн. 00 коп.

Суд першої інстанції доречно звернув увагу на те, що адвокатом в зазначеному вище акті не зазначений час, витрачений на складання кожної складової.

Здійснивши детальний та ретельний аналіз кожної складової наданих адвокатом послуг, який наведений в акті від 02.08.2021р. №1 здачі - приймання послуг, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що обсяг наданих адвокатом послуг та загальний витрачений час на ці послуги є завищеним.

Так, при визначенні судом розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката місцевим господарським судом вірно враховано ознайомлення 11.03.2021р. із матеріалами справи №904/6757/20, аналіз позовної заяви із додатками по справі №904/6757/20, складання адвокатом відзиву на позовну заяву, заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотання про долучення та врахування при розгляді справи постанови Центрального апеляційного господарського суду від 19.07.2021р. у справі №904/6575/20 та постанови Касаційного господарського суду від 19.04.2021р. у справі №910/11131/19, письмові пояснення щодо неправомірності наведеного позивачем розрахунку заборгованості, клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, отримання на поштовому відділенні документів, направлених позивачем, відправлення позивачу врахованих судом документів та виготовлення до них копій.

При цьому суд також доречно враховав, що адвокат відповідача Лісовий Д.О. представляв інтереси Штефан С.С. у іншій справі №904/6760/20 та готував відзив на позовну заяву у лютому 2020р., який є тотожним з відзивом на позовну заяву у даній справі.

Також суд вірно зазначив про те, що адвокатом Лісовим Д.О. було подано до суду чисельні клопотання, у задоволенні яких судом було відмовлено, а також надано копії документів, які не стосуються предмету спору, проте виготовлення копій включено в загальний час, витрачений адвокатом.

Отже, враховуючи характер правовідносин та ціну позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на виконання необхідних послуг адвокат затратив 3 години, що складає 2 724 грн. 00 коп.

Стосовно прийняття адвокатом участі у судових засіданнях згідно акту від 02.08.2021р. №2 здачі - приймання послуг суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вартість за участь у судовому засіданні у розмірі 2 500 грн. 00 коп. також є завищеною. Колегія суддів погоджується з тим, що співмірною вартість за участь у судовому засіданні є 2 000 грн. 00 коп.

Матеріали справи свідчать, що адвокатом було нараховано плату за участь у судових засіданнях 13.05.2021р., 09.06.2021р., 08.07.2021р. та 22.07.2021р..

Враховуючи місцезнаходження адвоката у місті Кривий Ріг, вартість наданих послуг за участь у судових засіданнях у Господарському суді Дніпропетровської області складає 8 000 грн. 00 коп. (4 х 2 000 грн. 00 коп.)

Враховуючи викладене, оцінивши витрати відповідача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на вивчення матеріалів по справі та підготовку позовної заяви як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що справедливою та співрозмірною є компенсація витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 10 724 грн. 00 коп.

Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2021р. у справі № 904/6757/20 прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Розглянувши клопотання Штефан С.С. про розподіл судових витрат, понесених під час розгляду апеляційної скарги, судова колегія апеляційного господарського суду виходить з наступного.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частинами 1-2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави; за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами; для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Крім того, ч.ч. 4-6 ст. 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи; у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги; при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини; гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У постанові від 06.03.2019р. у справі № 922/1163/18 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду Верховний Суд звернув увагу, що суди, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність.

Витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19).

На підтвердження факту понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу ним до матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії: ордеру серія АЕ №1065447 від 13.04.2021 р., Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДП№3712, посвідчення адвоката України № 1359 від 08.06.2018р., договору про надання правової допомоги №1 від 06.09.2020р. та додаткової угоди №1 від 01.01.2021р., укладених між відповідачем та адвокатом Лісовим Денисом Олександровичем, підписаного сторонами акту №6 від 20.11.2021р., на суму 10 943,40 грн., рахунку на оплату №4 від 20.11.2021р., на суму 10 943,40 грн.

За умовами п.п. 3.1., 3.2. Договору про надання правової допомоги №1 від 06.09.2020р., з урахуванням додаткової угоди №1 від 01.01.2021р., укладених між відповідачем та адвокатом Лісовим Денисом Олександровичем, формою винагороди за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги Клієнту є гонорар, який обчислюється у відповідності до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Вартість однієї години наданих послуг складає 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Станом на момент укладання даного Договору розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2270,00грн. Тобто, за одну годину наданих послуг Замовник сплачує 908,00грн. У випадку зміни розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно із ним змінюється вартість послуг.

Орієнтована загальна вартість послуг за даним договором, на момент його укладання, становить 500 000,00грн. (п`ятсот тисяч гривень 00 коп.), але в будь-якому разі кінцева вартість послуг визначається сумою документів на оплату (рахунок, квитанція, тощо) та узгоджується Сторонами в актах здачі-приймання послуг.

Відповідно до п. 3.3.Договору, перелік наданих послуг визначається у акті здачі-приймання послуг.

Оплата послуг Адвоката здійснюється протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту фактичного отримання Клієнтом послуг але не пізніше ніж у строк до 31.12.2022р. За бажанням Клієнта можлива передоплата (аванс) послуг адвоката ( п. 3.4 Додаткової угоди).

За результатами наданих послуг сторони підписують акт здачі-приймання послуг. Акт підписується протягом 3 (трьох) днів після фактичного надання послуг. Підписання Акту Клієнтом є підтвердженням відсутності претензій з його боку.

Відповідно до п. 4.2.4 Договору з урахуванням додаткової угоди, Клієнт (Відповідач) зобов`язаний сплачувати 2 500,00грн. (дві тисячі п`ятсот гривень) за участь Адвоката у кожному судовому засіданні у Господарському суді Дніпропетровської області, Центральному апеляційному господарському суді та за участь Адвоката у кожному судовому засіданні у Верховному суді сплатити 5 000,00грн. (п`ять тисяч гривень).

Відповідно до акту виконаних робіт №6 від 20.11.2021р., за період з 20.10.2021р. по 20.11.2021р., за договором, про надання правової допомоги, адвокатом здійснено: ознайомлення з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2021р. у справі №904/6757/20; перевірку зазначеного рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2021р. у справі №904/6757/20 на предмет його узгодження із практикою і позицією Верховного суду із подібних спірних правовідносин; консультації щодо подальших наслідків для Клієнта у випадку не оскарження такого рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2021р. у справі №904/6757/20; консультації щодо порядку оскарження рішення суду в апеляційному порядку; складання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2021р. у справі №904/6757/20 із роздрукуванням усіх її додатків; підготовка та відправлення засобами поштового зв`язку через AT «Укрпошта» копії апеляційної скарги для Позивача у справі №904/6757/20; направлення засобами поштового зв`язку через AT «Укрпошта» апеляційної скарги у справі №904/6757/20 на адресу господарського суду; складання відзиву на апеляційну скаргу Позивача вих.№105 від 12.10.2021р. у справі №904/6757/20 та його направлення цінним листом з описом вкладення через поштове відділення AT «Укрпошта» на адресу Позивача; складання клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №904/6757/20 із роздрукуванням та засвідченням усіх додатків; виготовлення копій зазначених документів (додатків) та підготовка для їх відправлення засобами поштового зв`язку цінним листом з описом вкладення через поштове відділення AT «Укрпошта» на адресу Позивача; отримання на поштовому відділенні AT «Укрпошта» процесуальних документів направлених Позивачем та судом на адресу Відповідача по справі №904/6757/20 таких, як ухвала ЦАГС від 26.10.2021р..

Вартість даних послуг за домовленістю сторін, на стадії апеляційного оскарження, складає 10 943,40 грн.

Розглянувши дані докази, колегія суддів дійшла висновку, що матеріалами справи підтверджується факт надання відповідачу адвокатом Лісовим Денисом Олександровичем послуг.

16.12.2021р. до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшли письмові заперечення на клопотання відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій позивач просить відмовити повністю у задоволенні вказаного клопотання відповідача.

У обґрунтування своїх заперечень щодо розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу позивач послався на неспівмірність заявлених витрат зі складністю справи, обсягом виконаних робіт та часом витраченим адвокатом на виконання означених робіт.

В обгрунтування своїх заперечень Криворізька міська рада зазначає наступне.

Предмет позову в даній справі є незначної складності, спірні правовідносини між сторонами регулюються загальними нормами Цивільного кодексу України, а тому великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, відноситься до категорії спорів, що виникають у зв`язку із неналежним справлянням плати за фактичне користування земельною ділянкою. У спорах такого характеру, за відсутності особливостей у спірних правовідносинах, відсутності протиріч між наявними у справі документами щодо обставин справи судова практика є сталою, а для адвоката дана справа є звичайним спором, де останній мав дослідити умови договору оренди земельної ділянки, рішення міської ради, які регулюють земельні правовідносини на території міста Кривого Рогу та перевірити суму нарахованої позивачем заборгованості.

Міська рада також, вказує, що матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив значний час. Збір доказів адвокат також не здійснював. При цьому, адвокат Лісовий Д.О. бере участь у судових справах №904/5895/18, 904/1242/20, №904/6805/20, №904/5896/18, №904/619/20, №904/5898/18, №904/1241/20, №904/6671/20, №904/6767/20, №904/5897/18. №904/1243/20, №904/6639/20, №904/1244/20, №904/6760/20, №904/6757/20, №904/6803/20 за позовом Криворізької міської ради до ФОП Штефана В.О. та ФОП Штефан С.С., з однотипними підставами та вимогами, а отже тематика спору адвокату є добре знайомою, оскільки судові спори між сторонами такого характеру тривають багато років, а відтак не вимагається часу на підготовку для надання «роз`яснень», «консультування», та складання процесуальних документів, які у всіх означених судових справах подаються однотипні.

Заперечення позивача колегією суддів до уваги не приймаються так як позивачем належними та допустимими доказами не доведено як відсутності необхідності у отриманні відповідачем таких послуг, так і неспівмірності таких послуг зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціною позову та значенням справи для сторони.

Частиною 4 ст. 129 ГПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відтак, враховуючи відсутність правових підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які поніс відповідач на стадії апеляційного оскарження у даній справі, колегія суддів дійшла висновку, що вказані заявлені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 943,40 грн., є доведеними та такими, що відповідають критерію розумності і співмірності, а тому клопотання підлягає задоволенню.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Звертаючись із апеляційною скаргою, Скаржники не спростували наведених висновків суду першої інстанції та не довели неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.

З урахуванням викладеного, апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути залишено без змін.

10. Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційних скарг, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржників.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Криворізької міської ради залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2021р. у справі № 904/6757/20 залишити без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційних скарг покладається на Скаржників.

Клопотання ОСОБА_1 щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у справі № 904/6757/20, при розгляді апеляційної скарги Криворізької міської ради, задовольнити.

Стягнути з Криворізької міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 10 943,40 грн., про що видати наказ.

Видачу відповідного наказу, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя Е.В. Орєшкіна