ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2021м. ДніпроСправа № 904/8446/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику учасників, справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Зубенка Сергія Григоровича, с. Терни, Лубенський район, Полтавська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест-транс логістик", с. Мирне, П`ятихатський район, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості в розмірі 104 424, 72 грн.

Без виклику (повідомлення) учасників справи

РУХ СПРАВИ У СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Фізична особа-підприємець ЗУБЕНКО СЕРГІЙ ГРИГОРОВИЧ (далі - позивач) звернувся до господарського суду з позовною заявою до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ІНВЕСТ-ТРАНС ЛОГІСТИК" (далі - відповідач) про стягнення 104424,72грн., з яких 100000,29грн. основної заборгованості; 1683,29грн. трьох процентів річних; 2741,14грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовано на підставі договору перевезення вантажів автомобільним транспортом №18/12/2020 від 18.12.2020.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/8446/21 визначено суддю Назаренко Наталію Григорівну, що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2021.

Ухвалою від 18.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Учасників процесу повідомлено, що розгляд справи буде здійснюватися за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

28.10.2021 через відділ документального забезпечення від відповідача надійшов відзив, яким просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою від 01.11.2021 позивачу надано строк до 15.11.2021 для подачі відповіді на відзив.

15.11.2021 через відділ документального забезпечення від позивача надійшла відповідь на відзив, якою просить суд позовні вимоги задовольнити.

24.11.2021 від відповідача надійшли заперечення, в яких він наполягає на тому, що позовна заява не містить відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, які є обов`язковими, що є підставою повернення позовної заяви, залишення її без руху, залишення позову без розгляду.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться.

20.12.2021 здійснено розгляд справи по суті.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Враховуючи приписи частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.

18.12.2020 між фізичною особою-підприємцем Комлик Любов`ю Іванівною (далі - перевізник) та відповідачем (далі - замовник) укладено договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом №18/12/2020 (далі - договір перевезення).

Перевізник на замовлення відповідача протягом грудня 2020 року надав послуги з перевезення вантажів на загальну суму 149592,29грн., що підтверджується товарно-транспортними накладними за період з 19.12.2020 по 22.12.2020; актом надання послуг №2312/20 від 23.12.2020 на суму 82339,44грн.; рахунком-фактурою №231/20 від 23.12.2020; актом надання послуг №2312/20/1 від 23.12.2020 на суму 67252,85грн.; рахунок-фактурою №231/20/1 від 23.12.2020.

У зв`язку з фактичним виконанням послуг з перевезення перевізником виписано відповідачу податкові накладні, які зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується відповідними квитанціями.

Відповідач надані послуги з перевезення вантажів оплатив частково, а саме 21.01.2021 сплачено 20000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №2354 від 21.01.2021.

25.01.2021 між відповідачем (далі - відповідач, замовник, боржник), перевізником та позивачем (далі - позивач, новий кредитор) укладено договір про переведення боргу №3 (далі - договір про переведення боргу).

Отже, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, з урахуванням часткового погашення заборгованості, визначена у розмірі 100000,29грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань позивач нарахував відповідачу:

- три проценти річних за загальний період прострочення з 01.04.2021 по 07.10.2021 на загальну суму 1683,29грн.;

- інфляційні втрати за загальний період прострочення з 01.04.2021 по 07.10.2021 на загальну суму 2741,14грн.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач вимоги позивача не визнає з огляду на таке.

Відповідач визнає факт того, що на підставі договору про переведення боргу позивач став стороною договору перевезення.

Відповідач також визнає часткове добровільне погашення основної заборгованості, при цьому наголошує на обов`язковому претензійному порядку врегулювання спору.

У відзиві позивач зазначає, що досудовий порядок вирішення спрів, шляхом пред`явлення претензії є обов`язком, а не правом позивача, що підтверджується Законами України та у договірних умовах.

Так, в чинних законодавчих актах та договорах на перевезення вантажів автомобільним транспортом, в тому числі Договорі № 18/12/2020 від 18.12.2020 року претензійний порядок вирішення спорів законом визначено як обов`язковий .

Цей факт підтверджується чинним Наказом Міністерства Транспорту; України № 363 від 14.10.1997 року «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», а саме, в п. 16.1 Правил вказано, що перед поданням вантажовідправником або вантажоодержувачем позову на перевізника обов`язково треба пред`явити йому претензію.

Згідно зі ст. 16.4. Право на пред`явлення претензій вантажовідправником або вантажоодержувачем може бути передане юридичній або фізичній особі за довіреністю.

Постановою Ради Міністрів Української УРСР від 27 червня 1969 року № 401 було затверджено «Статут автомобільного транспорту УРСР», який є чинним на даний час.

Відповідно до ст. 159 Статуту до пред`явлення вантажовідправником або вантажоодержувачем автотранспортному підприємству або організації позову, який випливає з цього Статуту, обов`язкове пред`явлення претензій до них.

Стаття 161 Статуту вказує, що претензії, що випливають з перевезення вантажів, пред`являються автотранспортному підприємству або організації, що видали вантаж, а в разі повної втрати вантажу - автотранспортному підприємству або організації, які прийняли вантаж до перевезення.

Статтею 163 Статуту передбачено, що передача права на пред`явлення претензії і позову засвідчується переуступочним написом на документі.

Тобто, до пред`явлення позову, який випливає з відносин перевезення вантажу з боків кожної сторони, як з боку перевізника, так і з боку вантажовідправника та вантажоодержувача законом визначений обов`язковий порядок досудового урегулювання спорів шляхом пред`явлення претензії.

В ст. 165 Статуту вказано, що претензії автотранспортному підприємству або організації можуть бути пред`явлені протягом шести місяців, а претензії про сплату штрафів - протягом 45 днів.

Тобто, відповідач вважає, що позивачем були порушені вимоги і строки, вказані чинним законодавством щодо пред`явлення претензій.

У справах, щодо яких законом передбачений обов`язковий досудовий порядок урегулювання, у позовній заяві повинні міститися відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору (п. 6 ч. 3 ст. 162 ГПК України, п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України), а суди мають повертати заяву, якщо до неї не додано доказів вжиття таких заходів у разі, коли вони є обов`язковими згідно Із законом (п. 6 ч. 5 ст. 174 ГПК, п. 7ч.4ст. 185 ЦПК).

Тому, на думку відповідача, позивачем не доведено наявність спору та, в порушення норм договору та чинних нормативно - правових актів, не здійснено сукупність заходів, що здійснюються стороною, права якої порушено, для безпосереднього вирішення спору зі стороною, яка є порушником майнових прав чи інтересів.

ДОВОДИ ПОЗИВАЧА НА ВІДЗИВ.

Позивач зазначає, що, відповідно до п. 1.1 Договору про переведення боргу № 3 від 25.01.2021 ТОВ «Інвест - транс логістик» має заборгованість з оплати по перевезенню вантажів перед Первісним кредитором в сумі 129 592,29 грн., що виник на підставі договору перевезення вантажів автомобільним транспортом №18/12/2020 від 18.12.2020.

Пунктом 2.3. Договору про переведення боргу № 3 від 25.01.2021 року передбачено, що ТОВ «Інвест - транс логістик» (боржник) зобов`язується у строк до 31.03.2021 сплатити ФОП Зубенко С.Г. (новому кредитору) 129 592,29 грн., в оплату за погашення Боржником Боргу перед Первісним кредитором.

Передумовами звернення до суду ФОП Зубенка С.Г. з позовними вимогами стали: порушення відповідачем умов Договору про переведення боргу № 3 від 25.01.2021 щодо строків оплати заборгованості; невиконання відповідачем своїх обіцянок стосовно сплати боргу після 31.03.2021; скасування за заявою відповідача Господарським судом Дніпропетровської області судового наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2021 по справі №904/6914/21, відсутність зі сторони відповідача пропозицій щодо сплати заборгованості.

Позивач зазначає, що відповідач своєчасно не розрахувався і з первісним кредитором за отримані послуги. Поведінка відповідача вказує на небажання виконувати свої господарські зобов`язання перед позивачем.

Позивач наголошує, що Конституційний Суд України рішенням № 15-рп/2002 від 09 липня 2002 року у справі № 1-2/2002 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) роз`яснив, що положення частини другої статті 124 Конституції України (254к/96-ВР) щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Таким чином, відсутність письмової претензії не є підставами для відмови у задоволенні позовних вимог.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

До предмету доказування входять обставини укладення договору перевезення; обставини наявності/відсутності документально підтвердженої заборгованості; обставини переведення боргу та обставини правомірності заявлених позовних вимог.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

18.12.2020 між перевізником та відповідачем укладено договір перевезення.

Предмет договору. В порядку та на умовах, визначених цим договором, перевізник зобов`язується доставляти (перевозити) автомобільним транспортом довірений йому замовником вантаж з пункту (місця) відправлення до пункту (місця) призначення і видавати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі (одержувачеві вантажу), а замовник зобов`язується сплачувати за перевезення вантажу плату (пункт 1.1 договору).

Ціна договору. Вантаж доставляється перевізником до пункту призначення, який зазначається замовником в товаротранспортній накладній та замовленні на перевезення вантажу (пункт 3.1 договору).

Вартість послуг за цим договором визначається згідно тарифів на послуги з перевезення вантажів, що вказані у додатку №1 до цього договору та фіксується в Актах приймання-передачі наданих послуг (пункт 3.2 договору).

Оплату послуг перевізника за цим договором здійснюється у строки та у формі визначеній у додатку №1 до договору (пункт 3.3 договору).

Строк. Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2020, а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання (пункт 10.1 договору).

Відповідно до пункту 1.5 договору затверджена сторонами форма заявки замовника є невід`ємною частиною договору. Заявка на перевезення заповнюється замовником за формою погодженою сторонами.

Між перевізником та відповідачем заповнено заявку №1 на перевезення вантажів автотранспортом №17/12/2020 від 17.12.2020 (а.с. 16 том 1) та заявку №2 на перевезення вантажів автотранспортом №17/12/2020 від 17.12.2020.

Підпунктом 4.1.8 пункту 4.1 договору визначено, що перевізник зобов`язаний за результатами здійснених перевезень надати замовнику товаротранспортну накладну з відміткою вантажоодержувача, Акт виконаних робіт та рахунок-фактуру.

Господарський суд встановив наявність у матеріалах справи товарно-транспортної накладної №155 від 14.12.2020 з відміткою відповідача (вантажоодержувача), товарно-транспортної накладної №152 від 15.12.2020 з відміткою відповідача (вантажоодержувача), товарно-транспортної накладної №154 від 19.12.2020 з відміткою відповідача (вантажоодержувача), товарно-транспортної накладної №163 від 22.12.2020 з відміткою відповідача (вантажоодержувача), товарно-транспортної накладної №165 від 22.12.2020 з відміткою відповідача (вантажоодержувача), товарно-транспортної накладної №168 від 22.12.2020 з відміткою відповідача (вантажоодержувача), товарно-транспортної накладної №166 від 22.12.2020 з відміткою відповідача (вантажоодержувача), товарно-транспортної накладної №164 від 24.12.2020 з відміткою відповідача (вантажоодержувача), товарно-транспортної накладної №162 від 22.12.2020 з відміткою відповідача (вантажоодержувача).

Транспортні перевезення підтверджуються Актом надання послуг №2312/20 від 23.12.2020 на суму 82339,44грн. (рахунок-фактура №2312/20 від 23.12.2020 на суму 82339,44грн.) та Актом надання послуг №2312/20/1 від 23.12.2020 на суму 67252,85грн. (рахунок-фактура №2312/20/1 від 23.12.2020 на суму 67252,85грн.).

Акти наданих послуг підписано представниками обох сторін та скріплені відповідними печатками підприємств.

Доказів щодо наявності заперечень стосовно доставки вантажу на спірну суму матеріали справи не містять.

Отже, господарський суд визнає підтвердженим факт надання послуг з перевезення вантажу на загальну суму 149592,29грн.

Відповідач частково, у розмірі 49592,00грн., оплатив послуги перевезення вантажу, що підтверджується платіжним дорученням №2354 від 21.01.2021 на суму 20000,00грн., платіжним дорученням №2593 від 26.03.2021 на суму 9592,00грн., платіжним дорученням №2682 від 20.05.2021 на суму 10000,00грн., платіжним дорученням №2847_89077/160 від 09.08.2021 на суму 10000,00грн.

Таким чином, заборгованість відповідача за послуги перевезення вантажу складають 100000,29грн.

25.01.2021 між відповідачем, перевізником та позивачем укладено договір про переведення боргу.

Предмет договору. Боржник має заборгованість з оплати по перевезенню вантажів перед первісним кредитором на суму 129592,29грн. у т.ч. ПДВ 20% - 21598,72грн., що виник на підставі договору перевезення вантажів автомобільним транспортом №18/12/2020 від 18.12.2020 (далі - борг) (пункт 1.1 договору про переведення боргу). Боржник підтверджує обсяг та підстави боргу (пункт 1.2 договору про переведення боргу). Первісний кредитор переводить борг на нового кредитора у повному обсязі (пункт 1.3 договору про переведення боргу). Боржник не заперечує проти переведення боргу (пункт 1.4 договору про переведення боргу). Борг вважається переведеним на нового кредитора, а боржник набуває статусу зобов`язаної особи перед новим кредитором з моменту підписання даного договору (пункт 1.5 договору про переведення боргу).

Строк погашення боргу. Боржник зобов`язується у строк до 31.03.2021 сплатити новому кредитору 129592,29грн. у т.ч. ПДВ 20% - 21598,72грн. в оплату за погашення боржником боргу перед первісним кредитором (пункт 2.3 договору про переведення боргу).

Строк. Даний договір набирає юридичної сили з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх договірних зобов`язань (пункт 6.3 договору про переведення боргу).

Господарський суд констатує, що укладеним між перевізником та відповідачем договором закріплено обов`язок відповідача здійснити оплату послуг перевізника у строки та у формі визначеній у додатку №1 до договору.

Пункт 1.2 договору про переведення боргу підтверджує факт визнання відповідачем боргу.

Пункти 1.3, 1.4 підтверджують обізнаність відповідача про переведення боргу на користь позивача.

Пункт 2.3 договору про переведення боргу визначає кінцевий строк погашення заборгованості до 31.03.2021.

Оцінивши всі обставини справи у сукупності, господарський суд визнав позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 100000,29грн. доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував три проценти річних за загальний період прострочення з 01.04.2021 по 07.10.2021 на загальну суму 1683,29грн.

Відповідач контррозрахунок трьох процентів річних не надав; вимоги заперечив.

Господарський суд перевірив розрахунок трьох процентів річних та визнав його арифметично та методологічно правильним, а вимогу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Позивач нарахував інфляційні втрати за загальний період прострочення з 01.04.2021 по 07.10.2021 на загальну суму 2741,14грн.

Відповідач контррозрахунок інфляційних втрат не надав; вимоги заперечив.

Господарський суд перевірив розрахунок інфляційних втрат та визнав його арифметично та методологічно правильним, а вимогу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

Оцінивши заперечення відповідача, викладені у відзиві, суд звертає увагу, що обґрунтування обов`язкового претензійного порядку врегулювання спору зводиться до його підтвердження у Законах України, без зазначення конкретних законів; зводиться також до тверджень про необхідність залишення позовної заяви без розгляду та повернення позовної заяви, при цьому не конкретизовано норму процесуального кодексу, яка закріплює описані відповідачем наслідки недотримання пред`явлення претензії. Отже, твердження відповідача, що позивач грубо знехтував умовами договору, нормативними актами та партнерськими відносинами, чим довів, на думку відповідача, факт відсутності спору, господарським судом оцінюються критично.

Посилання відповідача у відзиві на пункт 5.2 договору про переведення боргу та пункт 8.2 договору перевезення щодо вирішення спорів та розбіжностей, які виникають між сторонами шляхом переговорів, господарський суд визнає такими, що не закріплюють обов`язкового претензійного порядку вирішення спору.

Відповідач посилається на Закон України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2016, яким внесено зміни до Конституції України та частину 3 статті 124 викладено у такій редакції: "Законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору". Тобто, надаючи правову оцінку положенням статті 124 Конституції України, господарський суд наголошує, що Законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору, проте може бути і не визначений.

Відповідач послався на положення пункту 16.1 ПРАВИЛ перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, яким визначено, що перед поданням вантажовідправником або вантажоодержувачем позову на Перевізника обов`язково треба пред`явити йому претензію. Господарський суд звертає увагу, що у спірних правовідносинах перевізником виступає позивач і саме він, а не вантажовідправник або вантажоодержувач, подає позов про стягнення заборгованості за надані послугу, відтак посилання відповідача на положення пункту 16.1 ПРАВИЛ перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні господарським судом оцінюються критично. Посилання відповідача на положення статті 159 Статуту автомобільного транспорту УРСР, якою передбачено, що до пред`явлення вантажовідправником або вантажоодержувачем автотранспортному підприємству або організації позову, який випливає з цього Статуту, обов`язкове пред`явлення претензій до них, також оцінюється критично, так як позов подано перевізником і вимога стосується заборгованості за надані послуги з перевезення, а не за втрату вантажу.

Пунктом 6 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позовна заява повинна містити, зокрема, відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору. Господарський суд констатує, що відсутній закон, який встановлює обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору. Отже, відсутні підстави для повернення позовної заяви на підставі статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

Посилання відповідача на положення Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи підсудність справи господарському суду, визнаються недоречними.

Відповідач посилається на положення пункту 8.2 договору перевезення, яким закріплено, що у разі якщо сторони в результаті переговорів не змогли досягти взаємної згоди щодо розбіжностей, а також у разі якщо одна зі сторін ухиляється від проведення переговорів, спір вирішується у судовому порядку, встановленому чинним законодавством. Також відповідач посилається на положення пункту 5.2 договору про переведення боргу, яким визначено, що всі спори та розбіжності, що виникають у зв`язку та/або в ході виконання даного договору, сторони вирішують шляхом переговорів. Якщо сторони не зможуть прийти до згоди в ході переговорів, спір вирішується в судовому порядку відповідно до чинного законодавства України. Водночас господарський суд звертає увагу на положення частини 2 статті 19 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено основні положення досудового врегулювання спору. Отже, особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову. Особою, яка порушила умови договору в частині оплати отриманих послуг перевезення є відповідач, а отже саме на нього покладено обов`язок поновити порушені права позивача і погасити існуючу заборгованість не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

Оцінивши позицію відповідача, господарський суд дійшов висновку про хибне тлумачення відповідачем положень чинного матеріального та процесуального законодавства, а також положень договору про перевезення вантажу і договору про переведення боргу. Крім цього, господарський суд встановив наявність у відповідача заборгованості за послуги перевезення вантажу автомобільним транспортом у розмірі 100000,29грн. Відповідач не заперечив факт укладення договору перевезення, договору про переведення боргу та існування заборгованості за отримані послуги, розмір заборгованості також відповідач не заперечив. Таким чином, у відповідача існує заборгованість, яка підлягає погашенню, а заперечення відповідача щодо обов`язкового претензійного порядку носять формальний характер та не звільняють останнього від відповідальності.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 250 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ.

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ІНВЕСТ-ТРАНС ЛОГІСТИК" (Україна, 52161, Дніпропетровська обл., П`ятихатський р-н, селище Мирне, вул.Садова, будинок 105; Ідентифікаційний код 42171387) на користь Фізичної особи-підприємця ЗУБЕНКА СЕРГІЯ ГРИГОРОВИЧА ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 100000,29грн. (сто тисяч грн. 29 коп.) основної заборгованості; 1683,29грн. (одна тисяча шістсот вісімдесят три грн. 29 коп.) трьох процентів річних; 2741,14грн. (дві тисячі сімсот сорок одна грн. 14 коп.) інфляційних втрат; 2270,00грн. (дві тисячі двісті сімдесят грн. 00 коп.) судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до вимог статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення .

Відповідно до вимог статті 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 20.12.2021

Суддя Н.Г. Назаренко