СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м. Харків Справа № 922/2275/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Ільїн О.В. , суддя Шутенко І.А.,

за участю секретаря судового засідання Пляс Л.Ф.,

за участю представників сторін:

від позивача Гудкова Т.А., адвокат (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 04.02.2000 № 913) на підставі ордеру від 13.01.2021 серії ХВ №859 000084;

від відповідача - Савченко К.І., в порядку самопредставництва ( службове посвідчення серії НОМЕР_1 ; Положення про групу юридичного забезпечення 4 прикордонного загону, (додаток № 12, затверджений наказом начальника 4 прикордонного загону від 30.08.2021 №91-од); посадова інструкція старшого юрисконсульта групи юридичного забезпечення (дод. № 2 до Положення);

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Рисіч О.В., в порядку самопредставництва (витяг з ЄДРПОУ) (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду);

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача, Військової частини НОМЕР_2 , м. Харків (вх. №3266 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 13.09.2021 (повний текст рішення складено 23.09.2021, суддя Буракова А.М. ) у справі №922/2275/21

за позовом Акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Вокзальна компанія Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Харків,

до Військової частини НОМЕР_2 , м. Харків,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Адміністрація Державної прикордонної служби України, м. Київ

про визнання договору укладеним,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Вокзальна компанія" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Військової частини НОМЕР_2 про визнання укладеним договору між Акціонерним товариством Українська залізниця в особі філії Вокзальна компанія та Військовою частиною НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна - частини привокзальної площі асфальтованої біля входу тунелю вокзалу, площею 67,0 кв.м та нежитлових приміщень-кімнат з № 235 по № 254, розташованих в цокольному поверсі будинку вокзалу, площею 283,7 кв.м, що перебувають на балансі виробничого підрозділу вокзал станції Харків-пасажирський філії Вокзальна компанія акціонерного товариства Укрзалізниця.

Рішенням господарського суду Харківської області від 13.09.2021 у справі №922/2275/21 позов задоволено повністю. Визнано укладеним договір між Акціонерним товариством Українська залізниця в особі філії Вокзальна компанія Акціонерного товариства Українська залізниця та Військовою частиною НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна - частини привокзальної площі асфальтованої біля входу тунелю вокзалу, площею 67,0кв.м та нежитлових приміщень-кімнат з №235 по №254, розташованих в цокольному поверсі будинку вокзалу, площею 283,7 кв.м, що перебувають на балансі виробничого підрозділу вокзал станції Харків-пасажирський філії Вокзальна компанія акціонерного товариства Укрзалізниця.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване наступним:

- матеріалами справи доведено, що з метою досудового врегулювання спору, позивач звертався двічі до відповідача з листами пропозиціями щодо укладення договору про відшкодування витрат балансоутримувача по утриманню орендованого майна (листи № ПК-7/1251 від 08.11.2019, № ПК-7/61 від 14.01.2020), зміст якого є аналогічним змісту договору, який був досліджений за справою №922/3129/18;

- з огляду на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24.09.2019 у справі № 922/3129/18, обставини щодо обов`язковості відшкодування відповідачем позивачу витрат по утриманню орендованого майна, щодо необхідності укладення договору про відшкодування витрат балансоутримувачу за орендованим майном, щодо відповідності запропонованого проекту договору про відшкодування витрат балансоутримувачу вимогам закону, не потребують доказуванню;

- враховуючи обставини, встановлені постановою Верховного Суду від 24.09.2021 у справі № 922/3129/18, а також наявність прямої норми закону та умов укладеного між сторонами спору договору оренди нежитлових приміщень, та зважаючи за ухилення відповідачем від укладення договору про відшкодування витрат балансоутримувача, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач, Військова частина НОМЕР_2 , з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства, просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Також відповідачем подане клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Військова частина НОМЕР_2 посилається на наступне:

- місцевим господарським судом при винесені оскаржуваного рішення не було враховано, що відповідач є основною ланкою Державної прикордонної служби України, з огляду на що в підпорядкуванні військової частини перебуває підрозділ, що виконує надскладні завдання суспільно-політичного характеру;

- судом першої інстанції не було надано оцінки факту виконання Акціонерним товариством «Українська залізниця» обов`язків з утримання вказаного приміщення, оскільки ремонт та технічне обслуговування в повному обсязі виконується Військовою частиною НОМЕР_2 за власні кошти з використанням власного майна, що підтверджується актами на матеріали; прибирання наданої в користування території Акціонерним товариством «Українська залізниця» не здійснюється, у зв`язку з чим вказані дії вчиняються безпосередньо силами відповідача;

- позивач вже звертався до суду із позовом про зобов`язання укласти договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна, за результатами розгляду якого Верховним Судом винесено постанову від 24.09.2019 у справі №922/3129/18 про відмову у задоволенні позовних вимог;

- договір оренди від 23.10.2009 №4377-Н припинив свою дію, тому, з урахуванням того, що чинним законодавством не передбачений обов`язок сторони виконувати умови договору після строку його дії за відсутності окремих випадків, відсутні підстави для укладення відповідного спірного договору;

- місцевим господарським судом не було враховано висновків за результатами розгляду справи №5023/482/11, відповідно до яких відсутні підстави для укладення договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна.

Системою автоматизованого розподілу судових справ між суддями відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 29.10.2021 для розгляду справи №922/2275/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гребенюк Н.В., судді Ільїн О.В., Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.11.2021 у справі №922/2275/21 апеляційну скаргу відповідача, Військової частини НОМЕР_2 , на рішення господарського суду Харківської області від 13.09.2021 у справі №922/2275/21 залишено без руху.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.11.2021 у справі №922/2275/21 поновлено Військовій частині НОМЕР_2 пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Харківської області від 13.09.2021 у справі №922/2275/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_2 (вх. №3266 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 13.09.2021 у справі №922/2275/21; призначено справу до розгляду на 14.12.2021 об 11:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в залі засідань № 117; встановлено учасникам справи строк до 06.12.2021 включно для надання суду відзиву на апеляційну скаргу, заяв та клопотань, що пов`язані з розглядом апеляційної скарги з доказами надіслання їх копій іншим учасникам справи.

06.12.2021 від Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Східного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення залишити без змін.

В обґрунтування своєї правової позиції Акціонерне товариство «Українська залізниця» зазначало наступне:

- укладання договору оренди не виключає обов`язку відповідача відшкодовувати витрати балансоутримувача, оскільки чинним законодавством не встановлена можливість безоплатного забезпечення орендованих відповідачем приміщень послугами з електропостачання, водопостачання та водовідведення за рахунок орендодавця, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 24.09.2019 у справі №922/3129/18;

- доводи апелянта про те, що договір оренди нерухомого майна припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку, на який такий договір був укладеним, є безпідставними, оскільки відповідач протягом тривалого часу продовжує використовувати надане у користування нерухоме майно, а з боку орендодавця відсутні заперечення щодо такого використання, що свідчить про продовження орендних правовідносин, що склалися між сторонами спору;

- місцевим господарським судом було з`ясовано усі обставини справи, досліджені сторонами докази, правильно встановлений характер правовідносин, що виникли між сторонами спору, що відповідає висновкам Верховного суду, викладеним у постанові від 24.09.2019 у справі №922/3129/18.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.12.2021 у справі №922/2275/21 задоволено клопотання Адміністрації Держприкордонслужби України (від 13.12.2021 вх.№14504) про розгляд справи у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за участю її представника, Рисича Олександра, у судовому засіданні з розгляду справи №922/2275/21, призначеному на 14.12.2021 об 11год 30хв, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів особи, яка подала вказану заяву.

У судовому засідання позивач заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, оскаржуване судова рішення залишити без змін.

Представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, що прийняв участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, підтримав вимоги апеляційної скарги та просив ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу доводи, заслухавши учасників справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 23.10.2009 між РВ ФДМ України по Харківській області, як орендодавцем, та Військовою частиною НОМЕР_2 , як орендарем, було укладено договір оренди №4377-Н, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - частину привокзальної площі асфальтованої біля входу тунелю, площею 67,0 кв. м. та нежитлові приміщення - кімнати №№235, 236, 237, 238, 239, 240, 241, 242, 244, 245, 246, 247, 248, 249, 250, 251, 253, 254, розташовані в цокольному поверсі 8-ми поверхового будинку вокзалу, площею 283,7 кв. м., що перебували на балансі вокзалу "Харків-Пасажирський" Південної залізниці (СТГО "Південна залізниця).

За умовами вказаного договору:

- майна передається в оренду з метою розташування відділу прикордонної служби (п.1.2 договору);

- передбачені законодавством амортизаційні відрахування на орендоване майно нараховуються його балансоутримувачем і використовуються на повне відновлення орендованих основних фондів (п.4.1 договору);

- орендар зобов`язаний здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна. Протягом 15 робочих днів після підписання цього Договору укласти з Балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна у тому числі на компенсацію плати за землю або договори з відповідними комунальними службами на надання комунальних послуг орендарю з наданням орендодавцю копії цих договорів (п.5.11 договору).

Відповідно до акту приймання-передачі орендованого майна від 23.10.2009 вказана частина привокзальної площі та нежитлових приміщень передана відповідачу.

Відповідач у встановлений п.5.1 вказаного договору оренди договір з балансоутримувачем не уклав.

З 01.12.2015 орендодавцем за договором оренди №4377-Н від 23.10.2009 стало ПАТ "Українська залізниця", про що 08.02.2016 позивачем та відповідачем було укладено додатковий договір №П/Л-16342/НЮ, за умовами якого орендодавцем майна, визначеного договором оренди від 23.10.2009 №4377-Н, є ПАТ "Укрзалізниця".

У тексті договору скорочене найменування "Вокзал Харків - пасажирський" Південної залізниці замінити на повне найменування "Виробничий підрозділ "Вокзал станції Харків - Пасажирський" регіональної філії "Південна залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та скорочене найменування "Вокзал станції Харків - Пасажирський філії "Південна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця". Цей договір продовжено з 01.12.2015 по 31.03.2016 включно. Усі інші умови договору, не порушені даним додатковим договором, залишаються без змін. Додатковий договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та застосовується до відносин, що виникли між сторонами з 01.12.2015.

В подальшому сторони укладали додаткові договори до договору оренди нерухомого майна від 23.10.2009 №4377, якими змінювали строки дії договору (додатковий договір №2 від 27.07.2016, додатковий договір №3 від 01.09.2016, додатковий договір №4 від 05.12.2016, додатковий договір №5 від 25.04.2017, додатковий договір №6 від 30.01.2018, додатковий договір №7 від 23.05.2018).

Додатковим договором №8 від 23.05.2018 сторони встановили строк дії договору до 30.06.2018.

Після закінчення строку дії договору відповідач продовжує користування наданим нерухомим майном, відповідачем не заперечується правомірність такого використання, що сторонами спору визнається.

16.11.2018 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зобов`язання відповідача укласти з позивачем договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна - частини привокзальної площі асфальтованої біля входу тунелю, площею 67,0 кв.м. та нежитлових приміщень-кімнат з № 235 по № 254, розташованих в цокольному поверсі будинку вокзалу, площею 283,7 кв. м., що перебувають на балансі виробничого підрозділу вокзал станції Харків-пасажирський філії "Пасажирська компанія" Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" та надання комунальних послуг орендарю, в редакції позивача (справа № 922/3129/18).

Рішенням господарського суду Харківської області від 19.02.2019 у справі №922/3129/18, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 21.05.2019, відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Верховного Суду від 24.09.2019 у справі № 922/3129/18 постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.05.2019 та рішення господарського суду Харківської області від 19.02.2019 в частині позовної вимоги щодо зобов`язання укласти договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю було змінено, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.05.2019 та рішення Господарського суду Харківської області від 19.02.2019 залишено без змін.

За висновками Верховного Суду у наведеній справі зазначено, що на час звернення позивача з даним позовом до суду відповідач продовжує користуватися орендованими приміщеннями за відсутності заперечень щодо цього зі сторони орендодавця, а відтак у розумінні ст. 764 ЦК України договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором, що не спростовано сторонами, однак обраний позивачем спосіб захисту його порушених прав або законних інтересів шляхом подання позову з вимогою про зобов`язання відповідача укласти договір не є ефективним та не сприятиме відновленню порушеного права позивача, через що належним способом захисту у даному випадку є вимога про визнання договору укладеним.

14.01.2020 Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулось до Військової частини НОМЕР_2 з пропозицією щодо укладення договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна, що перебуває на балансі виробничого підрозділу вокзал станції Харків-пасажирський філії «Пасажирська компанія акціонерного товариства «Укрзалізниця» та надання комунальних послуг орендарю в редакції, що додається.

11.03.2020 Військовою частиною НОМЕР_2 направлено Акціонерному товариству «Укрзалізниця» лист №704/2579, в якому відповідач відмовився від укладення договору про відшкодування витрат балансоутримувача, посилаючись на те, що у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.1994 №100 проведення роботи, пов`язаної з обладнанням, утриманням і ремонтом у пунктах пропуску через державний кордон приміщень для виконання розміщення відповідних прикордонних підрозділів, митних та інших установ, що здійснюють контроль на державному кордоні, покладається на Міністерство транспорту і на Державний митний комітет пропуску для автомобільного сполучення.

Посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем існують орендні правовідносини за договором оренди, умовами якого передбачений обов`язок сторін укласти договір про відшкодування витрат позивача на утримання орендованого майна, однак відповідач ухиляється від укладання договору про відшкодування витрат балансоутримувача, разом з цим, отримує від позивача послуги по утриманню орендованого майна та не відшкодовує позивачу фактично понесені витрати по утриманню орендованого майна, позивач звернувся до господарського суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, судова колегія зазначає наступне.

Предметом розгляду у даній справі є заявлена позивачем вимога про визнання укладеним договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, в запропонованій позивачем редакції.

За змістом статей 174 ГК України та 11 ЦК України господарські зобов`язання (цивільні права та обов`язки), серед іншого, можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність (цивільного законодавства); з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з частиною 1 статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Положеннями частин 2, 3 статті 181 ГК України передбачено, що проект договору може бути запропонований будь-якою із сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов`язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору оренди, згідно якого в силу положень ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У розумінні вимог статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями статті 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до положень статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

В силу ч. 1 ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Таким чином, з моменту прийняття відповідачем у користування (оренду) обумовленого договором оренди №4377-Н від 23.10.2009 майна у відповідності до акту приймання-передачі від 23.10.2009, відповідач у відповідності до умов п. 5.11 договору був зобов`язаний протягом 15 робочих днів після підписання договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна, яким у даній справі є позивач, договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю або договори з відповідними комунальними службами на надання комунальних послуг орендарю, з наданням орендодавцю копій цих договорів.

Натомість ухилення відповідача від виконання прийнятих на себе зобов`язань за вказаним договором оренди є порушенням вимог чинного законодавства та умов цього договору, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України.

Військова частина НОМЕР_2 отримала нерухоме майно, частину привокзальної площі асфальтованої біля входу тунелю, площею 67,0 кв.м та нежитлові приміщення - кімнати №№235, 236, 237, 238, 239, 240, 241, 242, 244, 245, 246, 247, 248, 249, 250, 251, 253, 254, розташовані в цокольному поверсі 8-ми поверхового будинку вокзалу, площею 283,7 кв.м, що знаходяться на балансі вокзалу "Харків-Пасажирський" Південної залізниці (СТГО "Південна залізниця" - правонаступником якого на даний час є Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Пасажирська компанія" Акціонерного товариства "Українська залізниця"), нежитлові приміщення, в оренду, про що свідчить акт приймання передачі приміщення від 23.10.2009 та не заперечується відповідачем у справі.

Підстави та порядок припинення договору оренди державного та комунального майна передбачені статтею 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до частини другої якої договір оренди припиняється зокрема в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Договором оренди, в редакції додаткового договору, що укладений між позивачем та відповідачем від 08.02.2016 за №П/Л-16342/НЮ передбачений строк його дії до 30.06.2018.

Системний аналіз положень статті 764 ЦК України та статті 284 ГК України свідчить, що у випадку якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Враховуючи норми Закону України «Про Державну прикордонну службу України» щодо обов`язковості розташування пункту контролю Державної прикордонної служби України на території позивача, а також беручи до уваги відсутність з боку наймодавця заперечень щодо користування орендованим майном, фактичного користування відповідачем приміщення, що є предметом договору оренди від 23.10.2009 №4377-Н, строк вказаного договору оренди є продовженим.

Частинами 3 та 4 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено обов`язкове укладання договору для сторін, якщо існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладання договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Згідно з частиною 3 статті 184 ГК України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Відповідно до частини 4 статті 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони, серед іншого, можуть визначати зміст договору на основі примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст.

Примірні та типові договори є інструментами державного регулювання договірних відносин у сфері господарювання, які застосовуються для спрощення процесу укладання конкретних господарських договорів та визначення бажаної, з точки зору держави, моделі договірних зобов`язань. Як примірні, так і типові договори являють собою затверджені уповноваженими державними органами зразки відповідних договорів.

Наказом Фонду державного майна України від 23.08.2000 N1774 "Про затвердження договорів оренди" затверджено Примірний договір про відшкодування витрат балансотримача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, який міг бути використаний сторонами при визначені умов відповідного проекту договору.

Примірний договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, затверджений наказом Фонду державного майна України від 23.08.2000 № 1774.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що зміст проекту договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, запропонований позивачем, відповідає змісту примірного договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю затвердженого наказом Фонду Державного майна України від 23.08.2000 №1774.

У відповідності до положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна", згідно з частиною 2 статті 19 якого методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об`єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 N786 затверджено Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, згідно з п.п.3, 11 якої до плати за оренду індивідуально визначеного майна не включаються витрати на утримання орендованого майна та плата за послуги, які відповідно до укладених угод зобов`язуються надавати орендарю державне підприємство, організація, господарське товариство, на балансі яких перебуває це майно. Витрати на утримання нерухомого майна, зданого в оренду одночасно кільком підприємствам, організаціям, і прибудинкової території, розподіляються між ними залежно від наявності, кількості, потужності, часу роботи електроприладів, систем тепло- і водопостачання, каналізації за спеціальними рахунками, а в неподільній частині - пропорційно розміру займаної підприємствами, організаціями загальної площі.

З наведеного слідує, що на законодавчому рівні розмежовано нарахування, пропорції та розподіл орендної плати і витрат на утримання орендованого майна, що підлягають сплаті на підставі відповідних типових договорів, укладених з орендарем окремо щодо оренди та щодо витрат на утримання майна і надання комунальних послуг.

Крім того, обов`язок відповідача щодо здійснення витрат, пов`язаних з утриманням орендованого майна, та укладення договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна, у тому числі на компенсацію плати за землю або договорів з відповідними комунальними службами щодо надання комунальних послуг передбачених в п.5.11 договору оренди.

Вказана умова пункту договору не зазнавала жодних змін або доповнень до цього пункту протягом строку дії договору оренди. У судовому порядку договір недійсним не визнавався, тому він є обов`язковим до виконання сторонами.

У відповідності до пункту 2 Положення про пункти пропуску через державний кордон та пункти контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.08.2010 № 751 (далі-Положення № 751) пункт пропуску через державний кордон - спеціально виділена територія на залізничних і автомобільних станціях, у морських і річкових портах, в аеропортах (на аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, а також спеціально виділена акваторія у морських і річкових портах, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

У разі виникнення потреби у створенні умов для здійснення прикордонного, митного та інших видів контролю осіб, транспортних засобів, вантажів і товарів, зберігання транспортних засобів, використання розвантажувально-навантажувальної та іншої спеціалізованої техніки, застосування технічних і спеціальних засобів митного контролю, використання яких у пунктах пропуску обмежене або неможливе, на території окремих залізничних станцій, аеропортів (аеродромів), морських і річкових портів та на території, що суміщається з їх акваторіями, за рішенням Кабінету Міністрів України можуть створюватися пункти контролю. Пункти контролю, на які поширюється дія цього Положення, можуть функціонувати самостійно або для забезпечення діяльності у відповідних пунктах пропуску (пункт 3 Положення № 751).

Таким чином, Положенням № 751 передбачено можливість функціонування і пунктів пропуску і пунктів контролю, при цьому поняття «пункт пропуску» і «пункт контролю» не є тотожними.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24.07.2003 № 456 «Про відкриття пунктів контролю через державний кордон» з метою впорядкування діяльності пунктів пропуску через державний кордон для залізничного сполучення відкрито пункти контролю на залізничних станціях: Куп`янськ-Сортувальний, Куп`янськ-Вузловий - для пункту пропуску Тополі; Харків-Сортувальний, Харків-Пасажирський - для пункту пропуску Козача Лопань. Козача Лопань.

Таким чином, постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.1994 №100 «Про стан виконання рішень Президента України і Уряду з питань додержання вимог прикордонного і митного законодавства» не передбачено проведення Мінінфраструктури України роботи, пов`язаної з обладнанням, утриманням і ремонтом у пунктах контролю.

Враховуючи вищенаведене, судовою колегією відхиляються доводи відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, про те, що зобов`язання по утриманню орендованого майна мають покладатися на Міністерство інфраструктури України, оскільки хоча чинним законодавством України і встановлена можливість безоплатного забезпечення (надання у тимчасове користування) органів охорони державного кордону приміщеннями для організації пунктів пропуску через державний кордон України, однак в той же час законодавство не передбачає, що забезпечення орендованих відповідачем приміщень послугами з електропостачання, водопостачання та водовідведення, теплопостачання повинно здійснюватися безоплатно за рахунок балансоутримувача такого орендованого майна.

Зазначене відповідає правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постановах від 12.02.2019 у справі №916/1134/18 та від 22.03.2017 у справі №916/3164/14.

У відповідності до положень ч.1 ст.96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а ст.525, 526, 530 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 617 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

З наведених норм права та умов укладеного між сторонами договору вбачається, що підписавши договір оренди у відповідній редакції, а також фактично продовжуючи дію договору оренди за відсутністю передання орендарем нерухомого майна, відповідач взяв на себе зобов`язання здійснювати витрати пов`язані з утриманням орендованого майна, а взявши на себе такий обов`язок, відповідач повинен його виконати.

Щодо посилань апелянта на те, що рішенням господарського суду Харківської області від 09.03.2011 у справі №5023/482/11, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.04.2011, вже було відмовлено у задоволенні аналогічних позовних вимог, судова колегія зазначає наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у 2011 році балансоутримувач майна, СТГО «Південна залізниця» в особі Вокзал "Харків-Пасажирський", звертався до господарського суду Харківської області із позовом, в якому просив зобов`язати відповідача - Військову частину НОМЕР_2 укласти з позивачем договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна - частини привокзальної площі асфальтованої біля входу тунелю, площею 67,0 кв.м та нежитлових приміщень-кімнат з № 235 по № 254, розташованих в цокольному поверсі будинку вокзалу, площею 283,7 кв.м., що перебувають на балансі вокзалу Харків-пасажирський Південній залізниці та надання комунальних послуг орендарю.

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.03.2011 у справі №5023/482/11, що залишене без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.04.2011, у позові відмовити повністю, в зв`язку з його необґрунтованістю та відсутністю підстав для його задоволення, зокрема оскільки чинним законодавством не передбачається можливості на вимогу третіх осіб (балансоутримувача) - не сторін договору, звертатись до суду з зобов`язаннями виконати стороною умови договору, тобто ініціатива щодо зобов`язання виконати умови договору може надходити тільки від сторони по договору.

Натомість, на час звернення із позовом у наведеній справі СТГО «Південна залізниця» в особі Вокзал "Харків-Пасажирський" не було стороною договору оренди нерухомого майна від 23.10.2009, оскільки відповідні зміни щодо визначення балансоутримувача є орендаря були внесені сторонами правовідносин додатковою угодою до договору від 08.02.2016, тобто після ухвалення судом рішення у справі №5023/482/11.

Враховуючи наведені вище обставини у своїй сукупності, з огляду на те, що між сторонами справи мають місце правовідносини з оренди державного нерухомого майна, а також з огляду на наявність прямої вказівки закону, визначеної у тому числі Законом України "Про оренду державного та комунального майна", щодо необхідності укладення між орендарем нерухомого майна та стороною правочину договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг, та зважаючи на відмову відповідача від укладення відповідного договору у добровільному порядку, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення у повному обсязі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді судового рішення, спростовуються матеріалами справи та не є підставою для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а також те, що доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області від 13.09.2021 у справі №922/2275/21 слід залишити без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, п.1 ч.1 ст. 275, ст. ст. 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 (вх. №3266 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 13.09.2021 у справі №922/2275/21 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 13.09.2021 у справі №922/2275/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 17.12.2021

Головуючий суддя Н.В. Гребенюк

Суддя О.В. Ільїн

Суддя І.А. Шутенко