ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2021 справа № 914/2850/21

Суддя Господарського суду Львівської області Гоменюк З.П., за участю секретаря судового засідання Зусько І.С., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський лікеро-горілчаний Торговий Дім», м. Львів

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівське торгово-виробниче підприємство «Товари для новоселів», м. Львів

про стягнення 13195,39 грн

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

Обставини розгляду справи.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський лікеро-горілчаний Торговий Дім» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівське торгово-виробниче підприємство «Товари для новоселів» про стягнення 13195,39 грн.

Ухвалою суду від 20.09.2021 позов залишено без руху, позивачу встановлено строк у десять днів для усунення допущених недоліків шляхом надання суду належним чином, відповідно до ДСТУ 4163:2020, засвідчених копій документів, що були долучені позивачем у якості додатків до позовної заяви.

05.10.2021 на адресу суду надійшла заява позивача (вх. № 23337/21) про усунення недоліків позову.

Ухвалою від 06.10.2021 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 03.11.2021.

Ухвалою від 03.11.2021, занесеною до протоколу судового засідання від 03.11.2021, суд відклав розгляд справи по суті на 29.11.2021.

Ухвалою від 29.11.2021, занесеною до протоколу судового засідання від 29.11.2021, суд відклав розгляд справи по суті на 15.12.2021.

У судовому засіданні 15.12.2021 суд з`ясував обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та безпосередньо дослідив докази. З огляду на неявку представників сторін у судове засідання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи, і вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення.

В судовому засіданні 15.12.2021 після повернення з нарадчої кімнати суд повідомив про підписання вступної та резолютивної частини рішення.

Суть спору та правова позиція учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконання взятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами договором поставки від 06.04.2015 № 247/14 ТОВ «Львівський лікеро-горілчаний Торговий Дім» поставив відповідачеві товар алкогольні та безалкогольні напої за ціною, кількістю та іншими умовами, узгодженими сторонами в додатках до договору, які є невід`ємною його частиною. ТОВ «Львівське торгово-виробниче підприємство «Товари для новоселів» вказаний товар прийняло, про що свідчать підписані та скріплені печатками підприємств товарно-транспортні накладні. Однак відповідач, всупереч умовам укладеного договору, не виконав свого зобов`язання з оплати поставленого товару в строки, передбачені положеннями договору, внаслідок чого у ТОВ «Львівське торгово-виробниче підприємство «Товари для новоселів» виникла заборгованість перед ТОВ «Львівський лікеро-горілчаний Торговий Дім» у розмірі 13195,39 грн.

Відповідач станом на дату ухвалення рішення у справі відзиву на позов не подав, хоча про розгляд справи № 914/2850/21 був проінформований належним чином.

Усі процесуальні документи, ухвалені судом у цій справі, надсилалися на юридичну адресу відповідача, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 79057, місто Львів, вулиця Генерала Чупринки, будинок 84а.

Станом на 15.12.2021 на адресу суду не поверталася поштова кореспонденція, скерована ТОВ «Львівське торгово-виробниче підприємство «Товари для новоселів».

Суд вважає, що ним було виконано умови Господарського процесуального кодексу України стосовно належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, а відповідач мав достатньо часу для виконання вимог ухвал суду щодо встановленого строку на подання відзиву на позов, однак таким правом не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, повно та об`єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив таке.

06.04.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівський лікеро-горілчаний Торговий Дім» (постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівське торгово-виробниче підприємство «Товари для новоселів» (покупцем) було укладено договір поставки № 247/14.

За умовами п. 1.1. Договору постачальник передає у власність, а покупець приймає та оплачує алкогольні та безалкогольні напої (надалі Товар), згідно з замовленням за ціною, кількістю та іншими умовами, узгодженими сторонами в додатках до цього договору, які є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. Договору, покупець подає у відділ продажу постачальника замовлення, в якому зазначає кількість, асортимент, місце і спосіб поставки. Після отримання замовлення постачальник надає покупцю відповідь щодо наявності товару та цін на нього. Асортимент, кількість, та ціна товару погоджуються сторонами і вказуються в накладних/товарно-транспортних накладних, які є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 2.3. Договору встановлено, що постачальник має право не виконувати замовлення покупця у випадку наявності заборгованості покупця перед постачальником до повного погашення такої заборгованості.

У пункті 3.1. та підпункту 3.1.1. Договору сторони погодили, що покупець здійснює оплату за товар протягом 7 (семи) календарних днів з дати поставки товару шляхом перерахування грошових коштів на вказаний у цьому договорі банківський рахунок постачальника. Оплата за алкогольні напої проводиться покупцем окремими платіжними дорученнями з вказівкою призначення платежу: «за алкогольні напої». Постачальник залишає за собою право у випадку необхідності інформувати покупця про зміну формулювання призначення платежу, про що покупець буде повідомлений письмово шляхом надсилання листа.

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2016, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань покупцем. Якщо за місяць до закінчення дії цього договору жодна зі сторін не виявила письмових заперечень з приводу подальшої співпраці, цей договір щоразу продовжує свою дію на наступний календарний рік (п.п. 7.1., 7.2. Договору).

Позивачем долучено до матеріалів позовної заяви товарно-транспортні накладні від 26.11.2020 № 107442 на суму 7343,10 грн, від 26.11.2020 № 107443 на суму 641,24 грн, та від 18.12.2020 № 114325 на суму 5229,01 грн.

Станом на дату звернення ТОВ «Львівський лікеро-горілчаний Торговий Дім» із цим позов до господарського суду поставлений відповідно до вищенаведених товарно-транспортних накладних товар відповідачем оплачений не був, що мало наслідком виникнення у останнього заборгованості перед позивачем.

Додатково, заборгованість за договором поставки підтверджується Актом звірки взаєморозрахунків від 21.12.2020, підписаним та скріпленим відбитками печаток двох сторін.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Як передбачено ст. 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За своєю правовою природою укладений між ТОВ «Львівський лікеро-горілчаний Торговий Дім» та ТОВ «Львівське торгово-виробниче підприємство «Товари для новоселів» є договором поставки. Шляхом підписання договору поставки від 06.04.2015 № 247/14 сторони підтвердили, що досягли згоди щодо всіх істотних умов, зокрема, щодо ціни та порядку розрахунків за поставлений позивачем відповідачеві товар.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України встановлено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент, зокрема, вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

З аналізу наведених норм чинного законодавства та долучених до матеріалів справи доказів суд встановив, зокрема, що договір поставки від 06.04.2015 № 247/14 був неодноразово пролонгований між сторонами, оскільки такі, в силу погоджених умов у пунктах 7.1., 7.2. договору, не висловлювали заперечень щодо продовження співпраці у письмовому вигляді, з огляду на що такий договір поставки від 06.04.2015 № 247/14 є чинним станом на дату ухвалення рішення у справі.

Товар, що був поставлений позивачем на замовлення відповідача відповідно до товарно-транспортних накладних від 26.11.2020 № 107442 на суму 7343,10 грн, від 26.11.2020 № 107443 на суму 641,24 грн, та від 18.12.2020 № 114325 на суму 5229,01 грн ТОВ «Львівське торгово-виробниче підприємство «Товари для новоселів» оплачений не був, що призвело до утворення заборгованості перед ТОВ «Львівський лікеро-горілчаний Торговий Дім».

Сторонами підписаний Акт звірки взаєморозрахунків станом на 21.12.2020, з якого вбачається, що у відповідача наявна заборгованість по оплаті за поставлений позивачем товар у розмірі 13195,39 грн. Також, беручи до уваги відсутність будь-яких заперечень зі сторони відповідача щодо заявлених позовних вимог, суд доходить висновку, що ТОВ «Львівське торгово-виробниче підприємство «Товари для новоселів» визнає наявну заборгованість.

Верховний Суд у постанові від 10.09.2019 у справі № 916/2403/18 зазначив, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Аналогічний правовий висновок викладено постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 911/3685/17.

Акт звіряння може бути доказом на підтвердження обставин, зокрема, наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звіряння розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Підписання акту звіряння, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України).

Суд зазначає, що при здійсненні дослідження доказів у справі було з`ясовано, що згідно з наданими позивачем товарно-транспортними накладними сума поставленого та, як стверджує останній, неоплаченого товару становить 13213,35 грн, що перевищує на 17,96 грн заявлену позивачем (та визнану відповідачем) до стягнення суму боргу у розмірі 13195,39 грн.

Приписами ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Зважаючи на сукупність наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимог підлягають до задоволення у повному обсязі.

Частина перша статті 4 ГПК України визначає, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 13 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Як встановлено ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як передбачено п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

За умовами ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівське торгово-виробниче підприємство «Товари для новоселів» (79057, м. Львів, вул. Генерала Чупринки, буд. 84а, ідентифікаційний код 19326595) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський лікеро-горілчаний Торговий Дім» (79024, вул. Кордуби, буд. 2а, ідентифікаційний код 32483182) заборгованість у розмірі 13195,39 грн за договором поставки від 06.04.2015 № 247/14, та 2270,00 грн судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України, та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 16.12.2021.

Суддя Гоменюк З.П.