ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2021 р. м. Київ Справа №911/2403/21

Суддя: Грабець С.Ю.

Секретар судового засідання: Сорока П.М.

Суд, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до державного підприємства обслуговування повітряного руху України в особі

Регіонального структурного підрозділу Київський районний центр "Київцентраеро"

державного підприємства обслуговування повітряного руху України,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України";

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, акціонерного товариства Київгаз,

про стягнення вартості безпідставно набутого майна в сумі 696 848,15 грн.,

за участю представників:

позивача: Роєнка Є. В. адвоката (свідоцтво №4748 від 29.11.2011 року);

відповідача: Богуна В.М. адвоката (свідоцтво, серії КВ №000760 від 04.11.2019 року);

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

Коваль Н.Т. адвоката (свідоцтво ЛВ №000998 від 15.05.2018 року);

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

13 серпня 2021 року до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява акціонерного товариства "Укртрансгаз" (далі позивач) до державного підприємства обслуговування повітряного руху України в особі Регіонального структурного підрозділу Київський районний центр "Київцентраеро" державного підприємства обслуговування повітряного руху України (далі відповідач) про стягнення вартості безпідставно набутого майна в сумі 696 848,15 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що відповідач шляхом самовільного відбору з газотранспортної системи позивача безпідставно набув у власність природний газ, в обсязі 53,705 тис. куб. метрів, який належить позивачу, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача вартість безпідставно набутого майна в сумі 696 848,15 грн.

Ухвалою суду від 18.08.2021 відкрито провадження в справі та призначено підготовче засідання на 08 вересня 2021 року.

06 вересня 2021 року на адресу Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву №1-17.1/6374/21 від 03.09.2021 року, а також заява про долучення документів до матеріалів справи, яка підлягала задоволенню судом.

Ухвалою суду від 08.09.2021 року залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі третя особа 1), підготовче засідання відкладено на 13 жовтня 2021 року.

27 вересня 2021 року на адресу Господарського суду Київської області від представника позивача надійшла відповідь на відзив №1001Вих-21-7059 від 23.09.2021 року.

11 жовтня 2021 року на адресу Господарського суду Київської області від представника третьої особи 1 надійшли письмові пояснення щодо обставин справи.

13 жовтня 2021 року представнику відповідача надано судом строк до наступного засідання для надання заперечень на відповідь на відзив, а також залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - акціонерне товариство Київгаз (далі третя особа 2), підготовче засідання відкладено на 10 листопада 2021 року, про що постановлено ухвалу суду.

21 жовтня 2021 року на адресу Господарського суду Київської області від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду від 13.10.2021 року, яке підлягало задоволенню судом.

10 листопада 2021 року представник позивача у засіданні позовні вимоги підтримав, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник третьої особи 1 у засіданні надала пояснення.

Представники відповідача та третьої особи 2 у засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.11.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 08 грудня 2021 року.

06 грудня 2021 року на адресу Господарського суду Київської області від представника третьої особи 2 надійшли письмові пояснення щодо обставин справи.

08 грудня 2021 року через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

08 грудня 2021 року в судовому засіданні представник позивача заявив усне клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для долучення документів до матеріалів справи.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення вищевказаного клопотання представника позивача заперечував.

Представник третьої особи 1 у засіданні проти вищевказаного клопотання не заперечувала.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частиною 4 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Суд, розглянувши у засіданні клопотання представника позивача про поновлення пропущеного процесуального строку для долучення документів до матеріалів справи, визнав його таким, що підлягало задоволенню, а причини пропуску процесуального строку поважними.

У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.

Представник третьої особи 1 надала пояснення щодо обставин справи.

Представник третьої особи 2 у засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність, вірогідність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

31 січня 2017 року між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" був укладений договір № ВТВ про закупівлю природного газу (далі договір).

Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" було змінено назву на акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі третя особа 1), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" було змінено назву на акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі позивач), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Згідно з п. 1.1 договору, за договором третя особа 1 зобов`язується передати у власність позивача у січні квітні 2017 року газ природний, скраплений або в газоподібному стані (природний газ (природний газ для забезпечення виробничо-технічних потреб та власних потреб, природний газ для забезпечення балансування)" (далі газ), а позивач зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Відповідно до п. 2.1 договору, третя особа 1 передає позивачу у січні квітні 2017 року газ в загальному обсязі 1 600 000 тис. куб. м. (один мільярд шістсот мільйонів кубічних метрів) газу, у тому числі по місяцях (тис. куб. м.): січень 610 000; лютий 490 000; березень 310 000; квітень 190 000;

Пунктом 3.2 договору встановлено, що приймання - передача газу, переданого третьою особою 1 позивачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Підписаний сторонами акт приймання передачі газу підтверджує виконання третьою особою 1 своїх зобов`язань в частині поставки природного газу у відповідному місяці в обсязі, зазначеному в акті приймання передачі газу.

Згідно з п. 3.3 договору, не пізніше 10 го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, позивач зобов`язується надати третій особі 1 підписані та скріплені печаткою позивача два примірники акту приймання передачі газу, у якому зазначаються обсяги газу, його ціна та вартість. Третя особа 1 не пізніше 12 го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов`язується повернути позивачу один примірник оригіналу акту, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

31 січня 2017 року сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору про закупівлю природного газу від « 31» січня 2017 року № ВТВ (далі - додаткова угода №1), згідно з умовами якої пункт 2.1. розділу 2 "Кількість та якість газу" викладено в наступній редакції: "Третя особа 1 передає позивачу у січні квітні 2017 року газ в загальному обсязі 1 600 000 тис. куб. м. (один мільярд шістсот мільйонів кубічних метрів) газу, у тому числі по місяцях (тис. куб. м.): січень 731 439,744; лютий 430 000,000; березень 250 000,000; квітень 188 560,256".

Як вбачається з матеріалів справи, третьою особою 1 поставлено, а позивачем прийнято природний газ, в обсязі 731 439,744 тис. куб. м., на суму 6 125 661 568,06 грн., що підтверджується актом приймання - передачі природного газу від 31 січня 2017 року, копія якого долучена до матеріалів справи.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що відповідач шляхом самовільного відбору з газотранспортної системи позивача безпідставно набув у власність природний газ, в обсязі 53,705 тис. куб. метрів, який належить позивачу, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача вартість безпідставно набутого майна в сумі 696 848,15 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі "Мала проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що рівність сторін вимагає "справедливого балансу між сторонами", і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом.

06 вересня 2021 року на адресу Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву №1-17.1/6374/21 від 03.09.2021 року, в якому відповідач проти задоволення позову заперечував, послався на те, що між відповідачем та третьою особою 2 був укладений договір №222228 розподілу природного газу (для споживачів, що не є побутовими) від 04 жовтня 2016 року (далі договір №222228), згідно з умовами якого третя особа 2 зобов`язувалась надати відповідачу послуги з розподілу природного газу, а відповідач зобов`язувався послуги прийняти та оплатити.

12 жовтня 2016 року між відповідачем та третьою особою 1 був укладений договір №1749/1617-ТЕ-41 постачання природного газу (далі договір №1749/1617-ТЕ-41), відповідно до умов якого третя особа 1 зобов`язувалась поставити відповідачу у 2016 2017 роках природний газ виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, а відповідач зобов`язувався оплатити його на умовах цього договору.

10 листопада 2016 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № на транспортування природного газу магістральними трубопроводами (далі договір №), відповідно до умов якого позивач зобов`язувався надати відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу відповідача від пунктів приймання передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення газорозподільних станцій, а відповідач зобов`язувався надані послуги оплатити.

18 листопада 2016 року між відповідачем та третьою особою 1 був укладений договір №1897/1617- КП (Т) 41 постачання природного газу (далі договір №1897/1617- КП (Т) 41), згідно з умовами якого третя особа 1 зобов`язувалась поставити відповідачу у 2016 2017 роках природний газ виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами (крім бюджетних установ/організацій), а відповідач зобов`язувався його оплатити.

Так, за твердженнями представника відповідача, природний газ був переданий відповідачу в січні 2017 року, на підставі вищевказаних договорів, та був повністю оплачений відповідачем, тому не може вважатись отриманим безпідставно. Крім цього, просив застосувати до вимог позивача позовну давність.

Як вбачається з пояснень третьої особи 1, на підставі договорів №1749/1617-ТЕ-41 та №1897/1617- КП (Т) 41 відповідачем були складені та підписані акти приймання передачі природного газу від 31 січня 2017 року та направлені на адресу третьої особи 1 для підписання.

Проте, третьою особою 1 вищевказані акти приймання передачі природного газу підписані не були, у зв`язку з невиконанням відповідачем п. 17 постанови Кабінету Міністрів України №758 від 01.10.2015 року. Так, відповідачу не були підтверджені планові обсяги (номінації) природного газу на січень 2017 року, а третьою особою 1 не здійснювалось постачання природного газу відповідачу в цей період.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Судом встановлено, що Законом України "Про ринок природного газу" визначені правові засади функціонування ринку природного газу України.

Так, позивач до 01 січня 2020 року виконував функції оператора газотранспортної системи.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу", оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

Пунктом 33 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" встановлено, що ринок природного газу - сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), послуг установки LNG.

Відповідно до п. 49 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу", транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу», постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу», права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Частиною 1 ст. 32 Закону України "Про ринок природного газу" встановлено, що транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Згідно з ч. 2 ст. 35 Закону України "Про ринок природного газу", розмір плати за небаланси замовників визначається виходячи із обґрунтованих та реальних витрат оператора газотранспортної системи, пов`язаних із здійсненням балансування. При визначенні розміру плати за небаланси замовників не допускається перехресне субсидіювання між замовниками, у тому числі шляхом збільшення вартості приєднання нових об`єктів замовників до газотранспортної системи.

Кодекс газотранспортної системи є регламентом функціонування газотранспортної системи України та визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України. Дія цього Кодексу поширюється на всіх суб`єктів ринку природного газу України: операторів суміжних систем, газовидобувні підприємства, замовників, споживачів та постачальників природного газу незалежно від підпорядкування та форми власності, а також операторів торгових платформ.

Відповідно до п. 5 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи, несанкціонований відбір природного газу - відбір природного газу: за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період; без укладення відповідного договору з постачальником; шляхом самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку; шляхом самовільного відновлення споживання природного газу.

Номінація - заявка замовника послуг транспортування, надана оператору газотранспортної системи стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу, у тому числі у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності).

Підтверджена номінація - підтверджений оператором газотранспортної системи обсяг природного газу замовника послуг транспортування, який буде прийнятий від замовника в точках входу до газотранспортної системи та переданий замовнику в точках виходу з газотранспортної системи у відповідний період, у тому числі у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності).

Замовник послуг транспортування - юридична особа або фізична особа - підприємець, яка на підставі договору транспортування, укладеного з оператором газотранспортної системи, замовляє одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування).

Фізичне балансування - заходи, що вживаються оператором газотранспортної системи для забезпечення цілісності газотранспортної системи, а саме, необхідного співвідношення обсягів природного газу, що фізично надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, фізично відібраного з точок виходу.

Згідно з п. 1 глави 1 розділу VIIІ Кодексу газотранспортної системи, одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Оператор газотранспортної системи не має права відмовити в укладенні договору транспортування за умови дотримання заявником вимог щодо його укладення, передбачених цим розділом.

Відповідно до п. 1 глави 1 розділу ХI Кодексу газотранспортної системи, для отримання послуг із транспортування (фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою) замовник послуг транспортування подає оператору газотранспортної системи номінації та/або місячну номінацію по точках входу та точках виходу в установленому цим розділом порядку.

Згідно з п. 1 глави 1 розділу ХIІІ Кодексу газотранспортної системи, замовник послуг транспортування зобов`язаний подавати та відбирати до/з газотранспортної системи природний газ в обсягах, які виникають на підставі умов укладених договорів постачання природного газу, договору транспортування природного газу, технічної угоди та підтверджених номінацій.

Відповідно до п. 2 глави 1 розділу ХIІІ Кодексу газотранспортної системи, замовники послуг транспортування зобов`язані своєчасно врегульовувати свої небаланси. Оператор газотранспортної системи надає послуги балансування виключно з метою підтримання звичайного рівня функціонування газотранспортної системи в разі недотримання замовниками послуг транспортування своїх підтверджених номінацій.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу", споживач має право, зокрема, на отримання природного газу належної якості та кількості, фізико-хімічні показники якого відповідають встановленим нормам, відповідно до умов укладених договорів, крім випадків припинення (обмеження) постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.

Відповідно до абз. 2 п. 1 розділу ІІ Правила постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015 року (далі Правила постачання природного газу), підставою для постачання природного газу споживачу є: наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов.

Згідно з абз. 2 п. 19 ч. 1 розділу ІІ Правил постачання природного газу, постачальник зобов`язаний забезпечувати постачання природного газу на умовах та в обсягах, визначених договором на постачання природного газу, за умови дотримання споживачем дисципліни відбору природного газу та розрахунків за нього.

Відповідно до абз. 1 п. 21 ч. 1 розділу ІІ Правил постачання природного газу, споживач має право на отримання природного газу в обсягах, визначених договором постачання природного газу, за умови дотримання його умов.

Так, для отримання послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами, третя особа 1 надає позивачу завдання (плановий розподіл обсягів постачання природного газу на місяць, у якому зазначені лише обсяги газу, які передбачені договорами на постачання газу між третьою особою 1 та її споживачами) і після підтвердження наявності у третьої особи 1 місячного обсягу газу, зазначеного у цьому завданні, позивач надає послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами.

Таким чином, кожний споживач отримує природний газ лише в обсязі, передбаченому заявкою на транспортування, оскільки в газотранспортній системі відсутні обсяги природного газу, що не мають власника та цільового призначення.

За відсутності заявки на транспортування у відповідний період в газотранспортній системі відсутній природний газ, власником якого є постачальник газу на підставі договору.

Разом з цим, постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)" №758 від 01.10.2015 року, зокрема, п. 17 передбачено, що постачання природного газу НАК Нафтогаз України виробникам теплової енергії здійснюється на підставі договору, що враховує положення примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та з дотриманням принципу недискримінації.

Судом встановлено, що у січні 2017 року третя особа 1 не видавала номінації та не здійснювала поставки газу відповідачу, а за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженого обсягу газу - номінації, фактичний відбір останнім обсягу газу може вважатися несанкціонованим відбором природного газу.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного набуття майна необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна у однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстав для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто, обов"язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його у іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення.

Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами ст. 11 Цивільного кодексу України. До відсутності правової підстави стаття 1212 Цивільного кодексу України відносить також і ситуацію, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала.

Згідно зі ст. 1213 Цивільного кодексу України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Відповідно до ст. 400 Цивільного кодексу України, недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Як вбачається з відповіді третьої особи 1 від 03.04.2017 року щодо повернення актів приймання передачі природного газу за січень 2017 р., відповідачем планові обсяги газу в номінації за січень 2017 року підтверджені не були, а третя особа 1 у вищевказаний період не здійснювала постачання природного газу відповідачу.

Так, відповідач, незважаючи на відсутність у нього будь-яких правових підстав для відбору природного газу з газотранспортної системи, здійснив відбір природного газу, в обсязі 53,705 тис. куб. м, що підтверджується звітом про поділ фактичного обсягу природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ "Київгаз", між замовниками послуги транспортування (постачання) в розрізі їх контрагентів (споживачів) за січень 2017 року.

Документів, що підтверджували б законність відбору відповідачем природного газу (актів приймання-передачі природного газу, заявок замовника послуг транспортування, наданих оператору газотранспортної системи стосовно обсягів природного газу тощо), представник відповідача суду не надав, а лише наявність укладеного договору не може свідчити про здійснення поставки природного газу споживачу, оскільки доказом, який підтверджує факт поставки газу, є підписаний сторонами акт приймання-передачі природного газу, який фіксує факт здійснення господарської операції.

Так, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача вартості безпідставно набутого майна в сумі 696 848,15 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

06 вересня 2021 року на адресу Господарського суду Київської області від представника відповідача разом із відзивом на позовну заяву №1-17.1/6374/21 від 03.09.2021 року надійшла заява про застосування позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 5 ст. 267 Цивільного кодексу України встановлено, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Так, позовна давність застосовується лише за наявності порушення прав особи. Отже перш, ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, якщо такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові, у зв`язку зі спливом позовної давності, за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Судом встановлено, що позивач звернувся до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з відповідача вартості безпідставно набутого майна в сумі 696 848,15 грн. 12 серпня 2021 року.

На підтвердження заявлених вимог позивач надав суду звіт про поділ фактичного обсягу природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ «Київгаз», між замовниками послуг транспортування (постачальниками) в розрізі їх контрагентів (споживачів) за січень 2017 рік, складений третьою особою 2.

При цьому, позивачем не зазначено, чому вищевказаний звіт не міг бути отриманий ним ще у січні 2017 року, що дозволяє стверджувати про наявність у позивача можливості довідатись про порушення своїх прав у січні 2017 року, тому саме з цього періоду слід відраховувати трирічний строк позовної давності. Так, трирічний строк для звернення до суду вимогами про стягнення вартості безпідставно набутого майна сплинув у січні 2020 року.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду із позовом 12 серпня 2021 року, тобто після спливу строку, встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України.

Представник позивача у відповіді на відзив послався на те, що про порушення своїх прав саме відповідачем він дізнався лише після розгляду справ за його позовами про стягнення оплати послуг балансування з акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія Нафтогаз України" (справа №910/10225/16) та з акціонерного товариства «Київгаз» (справа №910/11215/18). Разом з цим, наявність спору між позивачем та третіми особами 1 та 2 або необґрунтованість позовних вимог до певного відповідача не впливає на обчислення та перебіг строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості безпідставно набутого майна в сумі 696 848,15 грн. задоволенню судом не підлягають.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", п. п. 19, 33, 49 ч. 1 ст. 1, абз. 1 ч. ч. 1, 3 ст. 12, п. 4 ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 32, ч. 2 ст. 35 Закону України "Про ринок природного газу", п. 1 глави 1 розділу VIII, п. 1 глави 1 розділу ХI, п. п. 1, 2 глави 1 розділу ХI Кодексу газотранспортної системи, ст. 253, ч. 1 ст. 261, ч. ч. 3, 4, 5 ст. 267, ст. 400, ч. 1 ст. 1212, ст. 1213 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 3, ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ст. 7, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 11, ст. 12, ч. ч. 3, 4 ст. 13, ст. ст. 14-15, ст. 18, ч. 1 ст. 73, ч. ч. 1, 3 ст. 74, ч. ч. 1,4 ст. 119, ст. 123, п. 2 ч. 4 ст. 129, ч. 1, 2 ст. 222, ст. 223, ч. 3 ст. 232, ст. 233, ст. 236, ст. 237, ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити повністю у позові акціонерного товариства "Укртрансгаз" до державного підприємства обслуговування повітряного руху України в особі Регіонального структурного підрозділу Київський районний центр "Київцентраеро" державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення вартості безпідставно набутого майна в сумі 696 848,15 грн.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 20.12.2021 року.

Суддя С. Грабець