ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2021 р.

м. Київ

Справа № 911/2526/21

Господарський суд Київської області у складі судді Черногуза А.Ф. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна Енергопостачальна Компанія" (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Київська, буд. 8 В, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем Агро Інвест" (03022, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 30, )

про стягнення заборгованості, пені, 3 % річних, інфляційних нарахувань,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява б/н від 26.08.2021 Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна Енергопостачальна Компанія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем Агро Інвест" про стягнення 39143,57 грн заборгованості, 2975,99 грн пені, 1232,23 грн 3% річних та 4092,03 грн втрат від інфляції.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем Договору про постачання електричної енергії №420070946 в частині оплати вартості спожитої електричної енергії (активна енергія, нарахована за липень 2020 року), у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 39143,57 грн. Також у зв`язку з несплатою відповідачем боргу, позивачем нараховано відповідачу пеню, 3% річних, та втрати від інфляції.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.09.2021 позовну заяву залишено без руху.

Позивачем на виконання вимог ухвали суду було подано заяву б/н від 14.09.2021 про усунення недоліків позовної заяви. Суд, перевіривши подані документи, встановив, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою від 28.09.2021 суд відкрив провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Суд встановив строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

25.10.2021 до Господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем Агро Інвест" надійшов відзив на позовну заяву.

Позивачем 02.11.2021 було подано відповідь на відзив.

15.11.21 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив датовані 12.11.2021 за підписом директора відповідача Ісютіна С. А.

18.11.2021 від позивача до Господарського суду Київської області було подано додаткові письмові пояснення позивача щодо наданих відповідачем заперечень на відповідь на відзив.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Реалізація норми ст. 81 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб`єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Згідно з положеннями ст. 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому, суд в кожному випадку повинен навести мотиви, через які він приймає одні докази та відхиляє інші.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київська обласна Енергопостачальна Компанія" (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тандем Агро Інвест" (відповідач, споживач) укладено Договір про постачання електричної енергії від 01.01.2019 (далі Договір).

Цей договір про постачання електричної енергії є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору. Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №312 (далі ПРРЕЕ), та є однаковим для всіх споживачів (1.1., 1.2. Договору).

За цим Договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. Інформація про об`єкти споживача, постачання електричної енергії на потреби яких здійснюється на умовах цього Договору, та точки комерційного обліку, в яких відбувається заміна власника електричної енергії, наведена в заявці-приєднання, яка є Додатком №1 до цього Договору. Обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у нього укладеного в встановленому порядку з оператором системи розподілу (далі ОСР) договору споживача про надання послуг з розподілу, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії. Обсяг проданої споживачу електроенергії визначається ОСР та підтверджується шляхом підписання сторонами до 10 числа місяця наступного за розрахунковим відповідного акта купівлі-продажу електричної енергії / акта приймання-передачі електричної енергії. Договірні величини (обсяги) постачання електроенергії встановлюються та коригуються відповідно до умов, наведених у додатку №3 до даного Договору (2.1. 2.4. Договору).

Згідно пп. 1 п. 6.2 Договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до п. 5.1. 5.5. Договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є Додатком №2 до цього Договору. Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника, яка є додатком №2 до цього Договору. Для одного об`єкта споживання застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії. Інформація про діючу ціну/орієнтовну ціну на електричну енергію постачальника має бути розміщена на офіційному веб-сайті постачальника не пізніше ніж за 20 днів до дати її застосуванням порядку її формування, але не раніше дати затвердження регулятором такої ціни/складових такої ціни. Ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим Договором, у тому числі у разі її зміни. Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

Приписами п. 5.7. Договору встановлено, що порядок оплати за електричну енергію встановлюється згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є Додатком №2 до цього Договору. Оплата рахунка постачальника за цим Договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку. При цьому, споживач не обмежується у праві здійснювати попередню оплату, оплату авансових та/або планових платежів за цим Договором без отримання рахунку постачальника. З даними щодо складових ціни на електричну енергію, необхідними для визначення величин авансових та/або планових платежів, споживач може ознайомитися на веб-сайті постачальника. Не отримання споживачем рахунку постачальника не звільняє споживача від виконання зобов`язань з оплати електричної енергії згідно обраною споживачем комерційною пропозицією Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього Договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів.

Припинення електропостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити заборгованість постачальнику за цим Договором (п. 8.2. Договору).

За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством. Постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, а споживач відшкодовує збитки понесені постачальником, виключно у разі: порушення споживачем строків розрахунків з постачальником а розмірі, погодженому сторонами в цьому Договорі; відмови споживача надати представнику постачальника доступ до свого об`єкта, що завдало постачальнику збитків в розмірі фактичних збитків постачальника. (п. 9.1 - 9.2 Договору).

Заявою-приєднання до Договору про постачання електричної енергії від 01.11.2018 відповідач засвідчив вільне волевиявлення щодо приєднання до умов Договору (додатків до Договору) в повному обсязі. Також, з моменту акцептування цієї заяви-приєднання в установленому ПРРЕЕ порядку споживач та постачальник набувають всіх прав та обов`язків за Договором і несуть відповідальність за їх невиконання (неналежне виконання) згідно з умовами Договору та чинного законодавства України.

Згідно Комерційної пропозиції «Стандарт-1» сторони погодили, що терміном постачання електричної енергії є до 31.12.2019, а постачання вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо на 30 днів до закінчення вказаного терміну постачання жодною із сторін не буде письмово заявлено про припинення постачання, або про перегляд умов комерційної пропозиції. Тариф за послуги розраховується згідно з розподілу електричної енергії ПрАТ «Київобленерго». Тариф на послуги постачальника, що з січня 2019 року становить 0,0896 грн/кВТ год., збільшується у разі відповідної зміни індексу інфляції.

Також Комерційною пропозицією сторони погодили такий порядок оплати: попередня оплата 100% вартості договірного обсягу споживання електричної енергії на розрахунковий період повинна бути оплачена до дати початку розрахункового періоду; остаточний розрахунок проводиться за фактично відпущену електричну енергію. Обсяги попередньої оплати визначаються шляхом множення відповідного договірного обсягу споживання електричної енергії на ціну, визначену згідно умов даної комерційної пропозиції та підлягають оплаті незалежно від отримання рахунку постачальника.

Розмір пені та/або штрафу: подвійна облікова ставка Національного банку України (НБУ). Споживач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за весь час прострочення. Рахунок на попередню оплату надається постачальником споживачу до дати початку відповідного розрахункового періоду, рахунок за фактично спожиту електричну енергію (остаточний розрахунок) надається постачальником споживачу не пізніше п`ятого робочого дня з дати завершення розрахункового періоду. Надані постачальником рахунки підлягають оплаті споживачем протягом п`яти робочих днів з дати отримання (текст Комерційної пропозиції «Стандарт-1»).

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що за липень 2020 року за Договором №420070946 відповідачем було спожито електричної енергії на загальну 39143,57 грн, однак останнім не було проведено оплату послуг за спожиту електричну енергію (активної енергії). У зв`язку з не оплатою відповідачем боргу (порушенням умов договору) позивачем нараховано йому 2975,99 грн пені, 1232,23 грн 3% річних та 4092,03 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач стверджує, що вони не ґрунтуються на об`єктивних фактах, є безпідставними, останнім не визнаються повністю і відповідно не можуть підлягати задоволенню.

Відповідач стверджує, що позивачем безпідставно виставлено відповідачу рахунок за спожиту електричну енергію у червні 2020 року на суму 9988,80 грн, у зв`язку з тим, що в період квітня-червня 2020 року не відбувалось підвищення регульованих НКРЕКП тарифів на передачу та розподіл електричної енергії, а також те, що середньозважена ціна на ринку в другому кварталі 2020 року практично була незмінною.

Також відповідач наголошує на тому, що позивачем безпідставно направлено додатковий Акт №А- прийняття-передавання електричної енергії за липень 2020 року від 31.07.2020 в якому 22340 кВт/год визначались як активна електроенергія понад договірні обсяги» на суму 29154,77 грн разом з ПДВ, який відповідачем не було погоджено та не підписано, оскільки згідно показників лічильника, споживання електричної енергії за липень 2020 становить 105970 кВт/год, значення якого не виходять за збільшені ліміти договірних обсягів споживання електричної енергії до 120000 кВт/год на місяць.

Таким чином відповідач вважає, що позивачем було незаконно та штучно створено заборгованість, шляхом включення обсягів споживання електричної енергії за 15 днів розрахункового періоду серпня 2020 в розрахунковий період липня 2020 року, тобто позивач незаконно та безпідставно збільшив розрахунковий період липня 2020 року до 45 календарних днів.

Суд дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази вважає за необхідне зазначити на наступному.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою пов`язаний з купівлею-продажем та постачанням електричної енергії, а отже правовідносини, що склались між сторонами, регулюються відповідними положеннями цивільного та господарського законодавства, а також Законом України «Про ринок електричної енергії» та Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг (далі ПРРЕЕ).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Відповідно до п. 1.2.1. ПРЕЕ на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку.

Постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 5 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку (п. 1.2.7. ПРРЕЕ).

Пунктом 1.2.15 ПРРЕЕ визначено, що укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил. Для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку). На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами.

Договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником. У разі офіційного оприлюднення комерційної пропозиції електропостачальник не має права відмовити споживачу у приєднанні до договору на умовах цієї комерційної пропозиції, якщо технічні засоби вимірювання та обліку електричної енергії забезпечують виконання сторонами умов комерційної пропозиції. На вимогу споживача електропостачальник має надати письмовий примірник договору, підписаний з його боку (п. 3.1.7. ПРРЕЕ).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання. Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов`язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше.

Нормами ст. 526 встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Щодо наявності боргу відповідача у розмірі 39143,57 грн.

Про належне виконання сторонами умов Договору про постачання електричної енергії (з 01.01.2019 по 01.06.2020) свідчить наявність в матеріалах справи рахунків постачальника на оплату електричної енергії та платіжних доручень відповідача, якими останній сплачував виставлені позивачем рахунки. Також в матеріалах справи відсутні скарги споживача та щодо своєчасності та якості поставленої електричної енергії.

З доданих до справи рахунків-фактур, актів та платіжних доручень вбачається, що позивачем поставлено відповідачу з 01.01.2019 по 31.07.2020 електричної енергії на загальну суму 4194550,33 грн, а відповідачем, згідно платіжних доручень оплачено позивачу 4155406,76 грн, а отже неоплаченою залишилась сума у розмірі 39143,57 грн (4194550,33 4155406,76).

У позовній заяві позивач зазначає, що відповідачем у липні 2020 року спожито електричної енергії на загальну суму 39143,57 грн, що є неправильним, оскільки з доданих до справи рахунків вбачається, що відповідач спожив електричної енергії у липні 2020 року на загальну суму 468460,02 грн (рах. № від 16.07.2020, рах. № від 31.07.2020), з яких оплачено відповідачем 439305,25 грн (з урахуванням переплати за червень 2020 року).

Таким чином несплаченою сумою за липень 2020 року залишилась сума у розмірі 29154,77 грн.

Між тим, суд наголошує на тому, що ним не беруться до уваги наявні у справі Акти приймання-передавання електричної енергії, позаяк останні не мають жодних відміток сторін, які б вказували на те, що вони схвалені сторонами, водночас, суд у даній справі спирається на наявні рахунки-фактури та платіжні доручення, позаяк відповідач сплачував вартість електроенергії з посиланням саме на вказані рахунки, а отже здійсненням оплати погоджувався з даними рахунками.

В матеріалах справи наявний рахунок-фактура № від 26.06.2020 на суму 9988,80 грн, який згідно платіжних доручень не оплачений відповідачем, а отже, судом встановлено, що заявлена позивачем сума до стягнення у розмірі 39143,57 грн складається з двох неоплачених сум 9988,80 грн за червень 2020 року та 29154,77 грн за липень 2020 року (9988,80 + 29154,77 = 39143,57).

Суд, встановивши вище, що сума 9988,80 грн входить до заявленої позивачем суми до стягнення з відповідача у розмірі 39143,57 грн, вважає зазначити про наступне.

Так, за червень 2020 року позивачем виставлено відповідачу рахунок № від 16.06.2020 на суму 210272,23 грн, який відповідно до платіжних доручень, споживачем оплачено в повному обсязі (відповідачем спожито електроенергії 82660 кВт/год).

Водночас, позивачем 26.06.2020 виставлено споживачу додатковий рахунок на оплату електроенергії у розмірі 9988,80 грн, який відповідачем не оплачено. У рахунку зазначено, що казана сума є нарахуванням за активну енергію (0 кВт/год) 9919,20 грн та донарахування понад заявлені обсяги 69,60 грн.

При цьому у листах (листування між позивачем та відповідачем), доданих до відзиву на позовну заяву позивач, зокрема, вказує на те, що фактична ціна закупівлі електричної енергії на всіх ринках електричної енергії у червні 2020 року різко зросла, а постачальник вимушений був здійснити перерахунок з врахуванням ціни електричної енергії, що куплена позивачем для споживачів на всіх видах ринків за результатами розрахункового періоду.

Таким чином, позивач стверджує, що сума у розмірі 9988,80 грн, є перерахунком вартості електричної енергії за червень 2020 року, водночас не надає доказів та обґрунтувань того, на якій підставі був зроблений вказаний перерахунок, тобто в суду відсутні будь-які докази, які б підтверджували як підставність нарахування позивачем відповідної суми, так і докази, які б могли надати суду змогу перевірити правильність такого нарахування.

Відтак, позивач не довів належними та допустити доказами наявності підстав для нарахування позивачу додаткових 9988,80 грн за червень 2020 року.

Отже, за відсутності доказів обґрунтування нарахувань суд вважає, що виставлений позивачем рахунок № від 26.06.2020 на суму 9988,80 грн є безпідставним, не обґрунтованим та таким, що не відповідає умовам Договору, а відтак суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача 9988,80 грн та відмовляє в цій частині позову.

Стосовно решти заборгованості у розмірі 29154,77 грн суд зазначає про таке.

Як вже зазначалось судом вище відповідач спожив електричної енергії у липні 2020 року (168310 кВт/год) на загальну суму 468460,02 грн відповідна сума виставлена позивачем згідно рахунків № від 16.07.2020 та № від 31.07.2020), з яких відповідно до платіжних доручень, відповідачем оплачено 439305,25 грн (з урахуванням переплати за червень 2020 року), а отже, несплаченою сумою за липень 2020 року залишилась сума у розмірі 29154,77 грн (468460,02 - 439305,25), доказів сплати якої відповідачем не надано.

Позивач зазначає, що відповідачам спожито у липні 2020 року 168310 кВт/год, водночас, відповідачем не спростовано вказаної інформації, а посилання останнього на звіти про покази лічильника за липень-серпень 2020 року судом до уваги не беруться, позаяк на вказаних документах відсутні будь-які ознаки з яких суд міг би ідентифікувати джерело вказаних показань та стверджувати про те, що вони є відображенням саме лічильників відповідача.

Також суд вважає за необхідне наголосити на тому, що в матеріалах справах наявні заяви споживача про збільшення договірної величини споживання електроенергії на липень 2020 та серпень 2020 до 120000 кВт/год, що може вказувати на те, що відповідач планував збільшити обсяги споживання електричної енергії за ці місяці, а отже цілком вірогідною є обставина споживання останнім у липні-серпні місяці 2020 року 168310 кВт/год.

Важливо також зазначити, що останній рахунок № від 31.07.2020 на суму 191868,16 грн частково сплачений відповідачем платіжним дорученням №231 від 10.08.2020 на суму 3835,71 грн, а отже, може вважатись таким, що погоджений (акцептований) останнім.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України сторонами доказів.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах КГС ВС від 19.09.2019 року у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 року у справі № 910/8357/18).

17.10.2019 року набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву ст. 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови КГС ВС від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від18.11.2019 року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВП ВС від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц.

Відтак, суд, спираючись та ті обставини, що в матеріалах справи подані позивачем докази, які підтверджують наявність у відповідача заборгованості у розмірі 29154,77 грн є більш вірогідними, ніж ті, що надані відповідачем, суд розцінює докази позивача найбільш вірогідними, а також належними, допустимими та такими, що підтверджують факт заборгованості відповідача.

Отже, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 29154,77 грн заборгованості за Договором постачання електричної енергії від 01.01.2019 обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо нарахування пені.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.ст. 251, 252 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За текстом Комерційної пропозиції «Стандарт-1» сторони погодили пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (НБУ).

Так, з матеріалів справи вбачається та встановлено судом вище, що відповідач порушив умови Договору не сплативши борг у розмірі 29154,77 грн, у зв`язку з цим, відповідачем підставно нараховано відповідачу пеню.

Судом перераховано розмір пені згідно періодів, заявлених позивачем на суму 29154,77 грн, та встановлено, що розмір пені складає 1731,16 грн та підлягає стягненню з відповідача.

Щодо нарахування втрат від інфляції та 3% річних.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Комерційною пропозицією «Стандарт-1» сторони визначили, що споживач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за весь час прострочення.

Судом зроблено розрахунок втрат від інфляції та 3% річних згідно періодів, заявлених позивачем на суму 29154,77 та встановлено, що втрати від інфляції підлягають до стягнення з відповідача у розмірі 2919,09 грн, а 3% річних у розмірі 919,22 грн.

Отже, на підставі викладеного суд доходить висновків про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача 29154,77 грн боргу, 1731,16 грн пені, 919,22 грн 3% річних та 2919,09 грн втрат від інфляції, в решті позовних вимог суд відмовляє.

Принагідно, суд зазначає, що аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд бере до уваги висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача;у разі відмови в позові - на позивача;у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що судовий збір за подання відповідного роду позовних заяв є мінімальним, судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача у повному обсязі 2270 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем Агро Інвест" (03022, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 30, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна Енергопостачальна Компанія" (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Київська, буд. 8 В, ) 29154,77 грн боргу, 1731,16 грн пені, 919,22 грн 3% річних, 2919,09 грн втрат від інфляції та 2270,00 грн судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 22.12.2021

Суддя А.Ф. Черногуз