ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2021 р. Справа №914/178/14

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кордюк Г.Т.

суддів Плотніцького Б.Д.

Скрипчук О.С.

при секретарі судового засідання Матіїшин Х.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго», б/н від 29.06.2021 року (вх. №01-05/2230/21 від 01.07.2021)

на рішення Господарського суду Львівської області від 24.05.2021 (повне рішення складено 01.06.2021)

у справі №914/178/14 (суддя Манюк П.Т.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго», м. Львів

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок», м. Моршин Львівської області

за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками», м. Моршин Львівської області

про стягнення 144 205,63 грн.

за участю представників від:

позивача - Горбунова О.Л. (адвокат), Горбунов С.О. (адвокат),

відповідача - Бабкевич П.П., Богомазова І.О. (адвокат),

третьої особи - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

21.01.2014 у Господарський суд Львівської області звернулось Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» (далі по тексту - ПрАТ «Львівобленерго») з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» (далі по тексту - ТОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок») про стягнення 144 205,63 грн. недоврахованої електричної енергії.

В обґрунтування позову зазначає, що працівниками позивача 07.11.2013 на приладах обліку активної електричної енергії №12210934 та реактивної електричної енергії №600344, які знаходяться на об`єкті споживача за адресою: м. Моршин, вул. Проліскова, 10, виявлено відсутність пломб з відбитками тавр енергопостачальника через зрив пломби з дверей комірки, закриваючої доступ до облікового розриву та до облікових кіл. У зв`язку з цим позивачем складено відповідний акт у якому зазначено про порушення споживачем пунктів 3.3, 3.31, 6.40, 10.2 Правил користування елетричною енергією (ПКЕЕ) та проведено розрахунок недоврахованої електричної енергії по дозволеній потужності для даної точки обліку Рдог. = 400кВт, 24 год. за період з 14.10.2013 до 07.11.2013 на загальну суму 144 205,63 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 24.05.2021 у справі №914/178/14 у задоволені вищезазначеного позову відмовлено повністю.

Суд виходив з того, що позивачем не доведено суду належними засобами доказування, що саме відповідач здійснив зривання пломби з дверей комірки, що закриває доступ до облікового розриву та облікових кіл за адресою: м. Моршин, вул. Проліскова, 10, а обставини непереборної сили, на які вказує відповідач, не стосуються даного випадку. Суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено, що відповідач, за відсутності його вини у вчиненні господарського правопорушення, є особою, на яку в силу положень чинного законодавства покладено обов`язок з відшкодування позивачу вартості недорахованої електричної енергії в сумі 144 205, 63 грн за порушення ПКЕЕ, а тому дійшов до висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в цій справі, у зв`язку з чим у відмовив у задоволенні позову повністю.

З підстав, викладених в апеляційній скарзі, позивач оскаржив рішення Господарського суду Львівської області від 24.05.2021 у справі №914/178/14, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що:

1)висновок суду про те, що відповідач не мав доступу до спірного об`єкту не відповідає фактичним обставинами справи;

2)суд першої інстанції визнав встановленими наявність форс-мажорних обставин на підставі неналежного доказу - сертифікату №4600-21-0341 від 05.04.2021, який виданий Львівською торгово-промисловою палатою, що не відображає обставини, які мали місце у 2013 році;

3)місцевий господарський суд застосував ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», яка не була чинна у 2013 році на момент виникнення спірних правовідносин;

4)обставини, які зазначені у сертифікаті №4600-21-0341 від 05.04.2021, виданому Львівською торгово-промисловою палатою, за своїм характером не є форс-мажорними, а тому суд першої інстанції помилково застосував правові наслідки їх надзвичайності та невідворотності, які тягнуть за собою звільнення від цивільно-правової відповідальності, без дослідження обставин щодо протиправних дій третіх осіб.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач погоджується з висновками місцевого господарського суду, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін. Доводи відзиву на апеляційну скаргу аналогічні висновкам місцевого господарського суду, що викладені у оскаржуваному рішенні.

Третя особа не скористалась правом наданим ст. 263 ГПК України, відзиву не подала. Ухвала суду від 28.10.2021, направлена на адресу третьої особи, повернулась з відміткою поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання». Ухвала від 30.11.2021 про відкладення розгляду справи на 13.12.2021 отримана третьою особою 08.12.2021, що підтверджується пошуковим запитом про відстеження поштового відправлення №289.

В судове засідання 13.12.2021 з`явились представники сторін. Третя особа у судове засідання повторно не з`явилася, а тому в силу п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України суд розглядає справу за її відсутності.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційній скарзі та у відзиві, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення залишенню без змін.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що 14.05.2007 між ВАТ «Львівобленерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» був укладений договір № 42340 (надалі договір) про постачання електричної енергії з додатками, зокрема №6 «Однолінійна електрична схема», № 9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» та № 11 «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін», якими визначено відповідальність споживача (відповідача) за все електрообладнання санаторію на вулиці Проліскова, 10 у місті Моршин Львівської області.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу.

Згідно ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до пункту 1.1 статуту Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго», затвердженого Загальними зборами акціонерів ПрАТ «Львівобленерго» (протокол від 19.04.2018 № 15), Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго», перейменоване з Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго», яке було перейменоване з Відкритого акціонерного товариства «Львівобленерго» відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства», є правонаступником Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Львівобленерго», заснованої відповідно до наказу Міністерства енергетики та електрифікації України від 17 серпня 1995 року № 156 шляхом перетворення Виробничого енергетичного об`єднання «Львівенерго» у Державну акціонерну енергопостачальну компанію «Львівобленерго» згідно з Указом Президента України від 4 квітня 1995 року № 282/95 Про структурну перебудову в електроенергетичному комплексі України.

24.04.2013 представником інспекції позивача та представником відповідача складено акт № 229214 про пломбування та відповідальність за збереження засобів обліку та пломб на них, в якому зафіксовано встановлення шістнадцяти пломб, а також вказано, що відповідальність за збереження і цілісність розрахункових засобів обліку електроенергії та пломб на них несе споживач (п. 3.3 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.1996 № 28, зі змінами та доповненнями (надалі ПКЕЕ), які діяли на час виникнення спірних відносин) - прилад обліку активної електричної енергії № 12210935, реактивної № 600344. Акт від 24.04.2013 № 229214 підписано представником відповідача Фединчуком В.І. та скріплено круглою печаткою підприємства.

В акті про пломбування та відповідальність за збереження засобів обліку та пломб на них в схематичному порядку зазначено місце та кількість встановлення пломб. Також наведено перелік порушень, що вважається пошкодженням пломб та вказано про те, що у разі виявлення зриву пломби, зовнішнього пошкодження приладу обліку або його несправності в роботі, споживач зобов`язаний в письмовому вигляді негайно повідомити про це енергопостачальну організацію.

У пункті 5 акту про пломбування № 229214 вказано, що пломба МА 2053 встановлена в місці знаходження автоматичних вимикачів, рубильників, запобіжників (дообліковий розрив). Усе це електрообладнання знаходиться в одній з ввідних комірок РУ-0,4 кВ ТП-216. Саме на дверях цієї комірки встановлена пломба МА 2053.

14.10.2013 представниками енергоінспекції позивача та представником відповідача проведено контрольний огляд засобів обліку, про що складено акт від 14.10.2013 № 496985. При цьому, знято показники приладів обліку активної електроенергії № 12210935 та реактивної електроенергії № 600344, перевірено та засвідчено наявність пломб. Акт контрольного огляду цих приладів обліку підписано представниками позивача та представником відповідача Бабкевичем П.П. Вказаним документом засвідчено наявність пломби МА 2053 (у пункті 5 акту контрольного огляду), де в примітці вказано «двері".

07.11.2013 представниками енергоінспекції позивача за участі представника відповідача Фединчука В.1. складено акт № 026198 про порушення п. п. 3.3, 3.31, 6.40, 10.2 ПКЕЕ на об`єкті ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» за адресою: м. Моршин, вулиця Проліскова, 10 та встановлено відсутність пломби № МА 2053 з відбитками тавр енергопостачальника (зірвана пломба з дверей комірки, закриваючої доступ до облікового розриву, до облікових кіл). У пункті 7 акту вказано, що споживач не вимикався; у пункті 8 акту вказано, що порушення ліквідоване в день перевірки, проведено опломбування (акт пломбування від 07.11.2013 № 238847). Акт підписали чотири інспектори позивача та представник відповідача Фединчук В.І., який подав зауваження до складеного акту наступного змісту: З 29.10.13 третіми особами заблоковано доступ до приладів обліку ТОВ «Санаторій Пролісок» ТП 216 встановленням додаткового замка. Контроль за дотриманням лімітів і цілісності пломб здійснювати було неможливо.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про електроенергетику», чинного на момент складення вказаного Акту, правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Згідно з ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до п.10.10.ПКЕЕ, споживач не несе відповідальності за майнову шкоду, заподіяну постачальнику електричної енергії за регульованим тарифом (енергопостачальній організації) або третім особам, та матеріальні збитки, які викликані форс-мажорними обставинами (наслідки форс-мажорних обставин підтверджуються відповідним актом).

Пунктом 4.2.4 договору, передбачено, що споживач не несе відповідальності перед постачальником відповідно до вимог пунктів 4.2.1-4.2.3 договору, якщо доведе, що порушення виникли з вини постачальника або внаслідок дії обставин непереборної сили. Пунктом 4.3. договору до форс-мажорних обставин віднесені, зокрема, непередбачені ситуації, викликаними діями сторони, що не є стороною відповідного договору (страйк, локаут, дія суспільного ворога, оголошена та неоголошена війна, загроза війни, терористичний акт, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, громадська демонстрація, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух), що перешкоджають виконанню договірних зобов`язань у цілому або частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема протиправні дії третіх осіб.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта про те, що місцевий господарський суд застосував ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», яка не була чинна у 2013 році на момент виникнення спірних правовідносин, оскільки ця норма підлягає застосуванню не на момент виникнення спірних правовідносин, а на момент вирішення спору.

З матеріалів, долучених до справи вбачається, що 05 червня 2013 року близько 6 годин 30 хвилин невідомі особи проникли на територію санаторію «Пролісок», заблокували в`їзд та вхід на його територію та не допускали працівників до роботи. Про вказаний факт ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» листами від 05.06.2013 № 1-03/124, від 06.06.2013 № 1-03/128 та 17.06.2013 повідомило Стрийський МВ ГУ МВС України у Львівській області, яким за фактом самоуправства з боку представників Приватного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Моршинський санаторій «Пролісок для дітей з батьками» 17.06.2013 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 356 КК України.

26.06.2013 головним лікарем ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» на ім`я начальника Стрийського РЕМ Дзюбайло Є.Г. надіслано лист № 1-03/204 з проханням припинити електропостачання ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» на період дії форс-мажорних обставин, у зв`язку з рейдерським захопленням спального та громадського корпусів Товариством з обмеженою відповідальністю «Моршинський санаторій «Пролісок для дітей з батьками». Доказів відповіді Стрийського РЕМ на даний лист відповідача суду не надано, як і відсутні докази своєчасного припинення подачі електроенергії.

30.10.2013 ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» скерувало листа №1-03/350 Стрийському міжрайонному прокурору та начальнику Стрийського РЕМ про блокування представниками ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками» ТП-216 шляхом встановлення додаткових замків та клопотання про вжиття заходів до забезпечення доступу уповноваженого представника основного споживача відповідно до договору про постачання електроенергії від 14.05.2007.

Також, відповідачем на адресу Стрийського міжрайонного прокурора, начальника Стрийського РЕМ та начальника інспекції з Держенергонагляду у Львівській області, скеровано лист від 01.11.2013 за № 1-03/354 про блокування працівниками ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками» ТП-216 шляхом встановлення додаткових замків та про вжиття до них заходів реагування. З відповіді ПАТ «Львівобленерго» від 26.11.2013 за № 112-6701 на вказаний лист вбачається, що ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» є стороною договору про постачання електроенергії від 14.05.2007 та одностороння відмова від зобов`язання не допускається, а відключення самовільно приєднаних електроустановок повинно здійснюватися персоналом власника електроустановки, до яких ці електроустановки приєднані, тобто персоналом відповідача.

07.11.2013 відповідачем скеровано листа № 1-03/360 в Стрийський РЕМ про вжиття заходів до відключення ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками» від електроенергії, які проникли в ТП-216, зірвали пломбу та самовільно підключились до електроенергії.

07.11.2013 комісією у складі представників Стрийського РЕМ та ПАТ «Львівобленерго», Держенергонагляду в Західному регіоні було виявлено самовільне підключення кабелю та відсутність пломби на комірці транформаторів струму, про що складено акт від 07.11.2013 № 026198. Слід зауважати, що внаслідок блокування дверей, комісія тривалий час не могла потрапити в ТП-216.

З відповіді Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії у Львівській області Держенергонагляду у Західному регіоні від 11.11.2013 № 23/01-1443 вбачається, що проведеною інспекцією перевіркою звернення ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» встановлено що: станом на 10 год. 45 хв. 07.11.2013 вхідні двері РУ 0,4 кВ ТП-216 заблоковані ззовні мікроавтобусом; стандартний замок ПАТ «Львівобленерго» на вхідних дверях РУ 0,4 кВ замінений на сторонній; через стіну з РУ-0,4 кВ по зовнішній стіні ТП-216 і далі, до одного з корпусів санаторію, виведений з порушенням вимог ПВЕ самонесучий ізольований чотирьохжильний провід марки СІП перерізом орієнтовно 50-90 кв. мм.; після довготривалих переговорів, бійки між працівниками споживача та «третіми» особами було відігнано автомобіль та відкрито замок на дверях РУ 0,4 кВ; під час огляду РУ 0,4 кВ виявлено підключення вищевказаного СІП до приєднання 0,4 кВ Л-17, яке до того не було задіяне; відсутність пломби на одній з комірок РУ 0,4 кВ з трансформаторами струму, задіяними в схемі комерційного обліку; суб`єкти договору про постачання електроенергії № 42340 (як постачальник так і споживач) заперечують причетність до прокладання і підключення вищевказаного СІП; третіми особами (ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками») доступ до ТП-216 було розблоковано, працівниками ПАТ «Львівобленерго» замінено замок на вхідних дверях РУ 0,4 кВ.

08.11.2013 ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» повідомлено листом № 1-03/362 Стрийського міжрайонного прокурора, ПАТ «Львівобленерго», Стрийський РЕМ про крадіжку ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками» електроенергії. Такий же лист від 12.11.2013 за № 1-03/363 скеровано голові правління ПАТ «Львівобленерго» та Стрийськиму РЕМ.

12.11.2013 начальник Стрийського РЕМ повідомив ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» про складання акту про порушення Правил користування електричною енергією (відсутність пломби енергопостачальника з дверей комірки в ТП-216 та виявлення електричного кабеля, який підключений під облік електричної енергії ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок»). 14.11.2013 року Стрийський РЕМ надіслав ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» повідомлення № 22-1192 про припинення подачі електроенергії з 19.11.2013 року.

У зв`язку з тим, що представники ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками» продовжували не допускати представників Стрийського РЕМ та держенергонагляду до приміщення ТП-216, 19.11.2013 року ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» скеровано листа № 1-03/367 в ПАТ «Львівобленерго», Стрийський РЕМ про вжиття заходів щодо протиправних дій ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками». 19.11.2013 було складено акт про недопуск працівників ПАТ «Львівобленерго» до вимкнення.

25.11.2013 ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» листом № 1-03/369 повідомлено Стрийський РЕМ про блокування представниками ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками» доступу до приміщення ТП-216 з долученням фотографій. 25.11.2013 Стрийський РЕМ надіслав повідомлення № 1996/1 про припинення постачання електроенергії суб`єкту господарської діяльності - ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок».

27.11.2013 ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» листом № 1-03/370 знову було повідомлено ПАТ «Львівобленерго» та Стрийський РЕМ про блокування представниками ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками» доступу до приміщення ТП-216 та незаконного споживання ними електроенергії. 03.12.2013 такого ж листа скеровано в ПАТ «Львівобленерго» та в ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками» про самовільне зірвання пломб та незаконне споживання електроенергії ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками». Лише 05.12.2013 було припинено подачу електроенергії.

Вищезазначені обставини спростовують доводи апелянта про те, що висновок суду про те, що відповідач не мав доступу до спірного об`єкту не відповідає фактичним обставинами справи.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що незважаючи на те, що ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» належним чином та неодноразово повідомляло про форс-мажорні обставини, представники ПАТ «Львівобленерго», Стрийського РЕМ не вживали належних заходів до припинення постачання електроенергії третім особам, які заволоділи майном відповідача, зірвали пломби та здійснили самовільне використання електроенергії.

В постанові від 04.09.2017 про закриття кримінального провадження № 0002249 встановлено факт вчинення дій ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками» щодо проведення кабелю з ТП-216 для забезпечення електропостачання котельні товариства, встановлено що впродовж жовтня-листопада 2013 року мало місце пошкодження пломб на дверях ввідної комірки в ТП-216, однак позаоблікового споживання електроенергії виявлено не було. Зазначено про цивільно-правовий характер відносин, що виникли між Фондом державного майна України, ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками» щодо спірного нерухомого майна будівлі санаторного корпусу по вул. Пролісковій, 8 в м.Моршин, та оскільки в діях представників ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками» не встановлено ознак складу кримінального правопорушення, кримінальне провадження було закрите.

На підтвердження того, що у споживача виникли обставини непереборної сили, відповідачем до матеріалів справи долучено сертифікат від 05.04.2021 № 4600-21-0341, виданий Львівською торгово-промисловою палатою який засвідчує, що у період з 06.06.2013 до 25.11.2013 у ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» були наявні форс-мажорні обставини, а саме протиправні дії третіх осіб.

Покликання апелянта на те, що суд першої інстанції визнав встановленими наявність форс-мажорних обставин на підставі неналежного доказу - сертифікату №4600-21-0341 від 05.04.2021, який виданий Львівською торгово-промисловою палатою, що не відображає обставини, які мали місце у 2013 році, є необгрунтованими, оскільки у постановах Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 15 червня 2018 р. у справі №915/531/17, від 26 травня 2020 р. у справі № 918/289/19, від 17 грудня 2020 р. у справі №913/785/17 викладено висновок, відповідно до якого ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на ТПП України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати.

На виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції, Львівська торгово-промислова палата надала копію витягу з кримінального провадження №0001122, як один із документів, на підставі якого видано нею сертифікат №4600-21-0341, оскільки апелянт заперечував, що такий доказ, а саме такого кримінального провадження за таким номером в матеріалах справи немає, а тому сертифікат виданий на підставі недостовірних доказів. Відповідь Львівської торгово-промислової палати від 30.11.2021 за №19-08-4/1145 та доданий витяг кримінального провадження спростовують доводи апелянта.

Суд не вважає обґрунтованими посилання позивача на приписи п. 4.3.1. договору, де вказано що термін виконання зобов`язань за цим договором у такому разі відкладається на строк дії обставин непереборної сили, оскільки в період дії зазначених обставин відбулося не прострочення виконання зобов`язань за договором, а було вчинене господарське правопорушення, передбачене п.6.40 ПКЕЕ та п. 4.2.3 договору, за вчинення якого передбачена відповідальність у вигляді сплати суми недоврахованої електричної енергії. В той же час, наявність обставин непереборної сили, згідно з ст. 617 ЦК України, є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

За таких обставин спростовуються доводи апелянта про те, що обставини, які зазначені у сертифікаті №4600-21-0341 від 05.04.2021, виданому Львівською торгово-промисловою палатою, за своїм характером не є форс-мажорними, а тому суд першої інстанції помилково застосував правові наслідки їх надзвичайності та невідворотності, які тягнуть за собою звільнення від цивільно-правової відповідальності, без дослідження обставин щодо протиправних дій третіх осіб.

Окрім того, наявність форс-мажорних обставин підтверджуються не лише спірним сертифікатом №4600-21-0341 від 05.04.2021, а й іншими доказами по справі, які правильно оцінені судом першої інстанції у взаємозв`язку та в сукупності.

Інші докази, які зазначені в сертифікаті Львівської торгово-промислової палати містяться в матеріалах справи, а тому у суду немає підстав вважати, що сертифікат №4600-21-0341 виданий з порушенням закону.

Місцевий господарський суд дійшов до правильного висновку, що позивачем не доведено суду належними засобами доказування, що саме відповідач здійснив зривання пломби з дверей комірки, що закриває доступ до облікового розриву та облікових кіл за адресою: м. Моршин, вул. Проліскова, 10, а обставини непереборної сили, на які вказує відповідач, не стосуються даного випадку. Відтак, позивачем не доведено, що відповідач, за відсутності його вини у вчиненні господарського правопорушення, є особою, на яку в силу положень чинного законодавства покладено обов`язок з відшкодування позивачу вартості недорахованої електричної енергії в сумі 144 205, 63 грн за порушення ПКЕЕ, тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в цій справі, у зв`язку з чим обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 ГПК України).

19.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким були внесені зміни до ГПК України, зокрема змінено назву статті 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів», викладено її у новій редакції, та фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у пункті 7.44 постанови від 16.02.2021 у справі № 927/645/19.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Докази, які подані відповідачем у їх сукупності, дозволяє суду дійти до висновку, що факти протиправності дій третіх осіб та недопущення споживача до засобів обліку скоріше за все мали місце, аніж не були, а доводи відповідача заслуговують на довіру.

Заперечення відповідача, які викладені у відзиві на апеляційну скаргу відповідають фактичним обставинам справи, а тому визнаються судом апеляційної інстанції обгрунтованими.

Ураховуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції доходить до висновку, що апелянтом не доведено обґрунтованості аргументів, які заявлені в апеляційній скарзі, щодо наявності визначених у ст. 277 ГПК України підстав для скасування рішення суду першої інстанції. Відповідно апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишенню без змін.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи зі змсту ст. 129 ГПК України, враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, суд дійшов до висновку про необхідність покладення на апелянта 4327,00 грн., які сплачені при поданні апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго», б/н від 29.06.2021 року (вх. №01-05/2230/21 від 01.07.2021) - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Львівської області від 24.05.2021 у справі №914/178/14 залишити без змін.

Порядок та строк оскарження встановлено ст.ст. 288-289 ГПК України.

Головуючий суддя: Г.Т. Кордюк

Судді: Б.Д. Плотніцький

О.С. Скрипчук

Повний текст постанови складено 17.12.2021.