ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2021 справа № 914/2536/21

Суддя Господарського суду Львівської області Гоменюк З.П., за участю секретаря судового засідання Зусько І.С., розглянувши матеріали

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Дакота», м. Київ

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Швеця Володимира Олександровича, м. Львів

про: стягнення 88 629,05 грн

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

Обставини розгляду справи.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Дакота» до Фізичної особи-підприємця Швеця Володимира Олександровича про стягнення 88 629,05 грн.

Ухвалою від 25.08.2021 суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 04.10.2021.

Ухвалою від 16.09.2021 суд відмовив у задоволенні клопотання позивача (вх. № 21485/21 від 15.09.2021) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у зв`язку із відсутністю технічної можливості проведення такого типу засідання.

27.09.2021 засобами електронного зв`язку до господарського суду надійшло клопотання (вх. № 22470/21) про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Ухвалою від 04.10.2021, занесеною до протоколу судового засідання від 04.10.2021, підготовче засідання відкладено на 25.10.2021.

Ухвалою від 25.10.2021, занесеною до протоколу судового засідання від 25.10.2021, суд продовжив строк підготовчого провадження та відклав підготовче засідання на 15.11.2021.

03.11.2021 на електронну пошту суду від позивача надійшло клопотання про розгляду справи за відсутності його представника (вх. № 25840/21).

Ухвалою від 15.11.2021, занесеною до протоколу судового засідання від 15.11.2021, суд постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 13.12.2021.

У судовому засіданні 13.12.2021 суд з`ясував обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та безпосередньо дослідив докази. З огляду на неявку представників сторін у судове засідання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи, і вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення.

В судовому засіданні 13.12.2021 після повернення з нарадчої кімнати суд повідомив про підписання вступної та резолютивної частини рішення.

Суть спору та правова позиція учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов укладеного між ТОВ «ТД Дакота» та ФОП Швецем Володимиром Олександровичем договору поставки позивач поставив відповідачеві у період з листопада 2020 року по березень 2021 року включно автомобільні товари, на підтвердження чого долучено до матеріалів позовної заяви відповідні видаткові накладні. Всього товару поставлено на загальну суму 114 830,00 грн, та з урахуванням здійснення відповідачем часткових оплат, несплаченою залишається сума коштів у розмірі 64 678,00 грн. Позивач звертався до відповідача з вимогою від 11.08.2021 № 1 про сплату на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Дакота» зазначеної суми боргу, однак така залишилася без відповіді.

З огляду на прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, позивач нарахував на суму основного боргу пеню, інфляційні втрати, 3% річних та штраф.

На підставі наведеного позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач станом на дату ухвалення рішення у справі відзиву на позов не подав, хоча про розгляд справи № 914/2536/21 був проінформований належним чином.

Усі процесуальні документи, ухвалені судом у цій справі, надсилалися на юридичну адресу відповідача, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 79007, місто Львів, вулиця Гоголя, будинок 12А, квартира 1.

Станом на 13.12.2021 на адресу суду повернулися ухвали від 25.08.2021 та від 04.10.2021, скеровані на юридичну адресу ФОП Швеця Володимира Олександровича, із відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігнання».

У постанові від 29.03.2021 у справі № 910/1487/20 Верховний Суд, зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Суд вважає, що ним було виконано умови Господарського процесуального кодексу України стосовно належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, а відповідач мав достатньо часу для виконання вимог ухвал суду щодо встановленого строку на подання відзиву на позов, однак таким правом не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, повно та об`єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив таке.

28.04.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД Дакота» (постачальником) та фізичною особою-підприємцем Швецем Володимиром Олександровичем (покупцем) укладений Договір поставки товару № 2801, відповідно до п. 1.1. якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, постачальник зобов`язується передати (поставити) покупцеві автомобільні товари, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар.

Відповідно до пунктів. 1.2., 1.3. цього Договору, поставка товару на підставці Договору здійснюється окремими партіями, відповідно до заявок покупця та/або видаткових накладних до цього Договору, оформлених на підставі поданих покупцем заявок. Підтвердженням факту узгодження сторонами найменування, асортименту, кількості, ціни товару є прийняття покупцем товару по видатковій накладній, виданій постачальником, яка після її підписання сторонами має силу специфікації. Сторони домовилися, що всі товари, отримані покупцем від постачальника, вважаються, якщо не обговорено інше, отриманими на виконання даного договору.

У розділі 2 Договору сторони погодили, що розрахунок за кожну поставлену партію товару здійснюється в готівковій/безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 10 календарних днів з моменту відвантаження партії товару (п. 2.1.). Днем оплати вважається день зарахування коштів на поточний рахунок постачальника (п. 2.2.). За погодженням сторін черговість зарахування платежів по цьому Договору встановлюється на розсуд постачальника незалежно від призначення платежу, зазначеного в платіжних документах покупця. Постачальник має право зарахувати отримані кошти в рахунок минулих заборгованостей покупця (п. 2.3.).

За умовами п. 3.3. Договору, датою відвантаження є дата, вказана у видатковій накладній.

Відповідно до п. 3.7. Договору, товар вважається прийнятим з моменту підписання видаткової накладної представником покупця.

Фактичне здійснення позивачем поставки відповідачеві автомобільних товарів підтверджується долученими до матеріалів позовної заяви документами:

1) видатковою накладною від 13.11.2020 № 5145 на суму 28 800,00 грн;

2) видатковою накладною від 15.12.2020 № 5526 на суму 11 800,00 грн;

3) видатковою накладною від 22.02.2021 № 538 на суму 7100,00 грн;

4) актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 19.02.2021 № 413 на суму 310,00 грн;

5) видатковою накладною від 22.02.2021 № 539 на суму 4800,00 грн;

6) видатковою накладною від 01.03.2021 № 664 на суму 11 000,00 грн;

7) видатковою накладною від 19.03.2021 № 959 на суму 31 400,00 грн;

8) видатковою накладною від 26.03.2021 № 1087 на суму 19 300,00 грн;

9) актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 27.03.2021 № 750 на суму 768 грн.

З переліку наведених товаросупровідних документів непідписаною відповідачем є лише видаткова накладна від 23.11.2020 № 5145 на суму 28 800,00 грн.

Відповідачем здійснювалася часткова оплата поставлених автомобільних товарів, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями: від 26.01.2021 № 164 на суму 15 000,00 грн, від 19.02.2021 № 198 на суму 15 000,00 грн, від 01.03.2021 № 202 на суму 10 152,00 грн, від 19.04.2021 № 250 на суму 10 000,00 грн.

З наданих позивачем розрахунків суд встановив, що на виконання положень укладеного між сторонами договору, позивач зараховував проведені відповідачем платежі в рахунок наявних заборгованостей щодо оплати поставленого товари відповідно реалізованих партій.

Несплаченою залишається сума боргу в розмірі 64 678,00 грн.

Підпунктом 5.4.2. Договору встановлено, що покупець зобов`язується своєчасно здійснювати необхідні розрахунки з постачальником.

За затримку платежів у відповідності до розділу 3 цього Договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за весь час прострочення оплати від загальної суми заборгованості. За затримку поставки постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за весь час затримки від суми замовлення (п. 6.2. Договору).

За затримку платежів у відповідності до розділу 3 цього Договору більше ніж на 60 календарних днів після закінчення строку для оплати, покупець сплачує штраф у розмірі 30% від простроченої суми на підставі письмової вимоги постачальника. Сплата штрафних санкцій не звільняє покупця від подальшого виконання своїх зобов`язань за цим договором перед постачальником (п. 6.4. Договору).

За таких обставин позивач нарахував відповідачеві: пеню у розмірі 2701,82 грн; 3% річних у розмірі 550,73 грн; інфляційні втрати у розмірі 1618,50 грн, а також штраф, відповідно до умов договору, у розмірі 19080,00 грн.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Як передбачено ст. 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За своєю правовою природою укладений між ТОВ «ТД Дакота» та ФОП Швецем Володимиром Олександровичем договір є договором поставки. Шляхом підписання договору поставки товару від 28.04.2020 № 2801 сторони підтвердили, що досягли згоди щодо всіх істотних умов, зокрема, щодо ціни та порядку розрахунків за поставлений позивачем відповідачеві товар.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України встановлено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент, зокрема, вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

З аналізу наведених норм чинного законодавства та долучених до матеріалів справи доказів суд встановив, що товар, поставлений позивачем на замовлення відповідача відповідно до видаткових накладних: від 13.11.2020 № 5145 на суму 28 800,00 грн; від 15.12.2020 № 5526 на суму 11 800,00 грн; від 22.02.2021 № 538 на суму 7100,00 грн; від 22.02.2021 № 539 на суму 4800,00 грн; від 01.03.2021 № 664 на суму 11 000,00 грн; від 19.03.2021 № 959 на суму 31 400,00 грн; від 26.03.2021 № 1087 на суму 19 300,00 грн; та актів здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг) від 19.02.2021 № 413 на суму 310,00 грн; та від 27.03.2021 № 750 на суму 768 грн ФОП Швець Володимир Олександрович не оплатив у повному обсязі, унаслідок чого у останнього утворилася заборгованість перед ТОВ «ТД Дакота».

Підтвердженням часткових оплат на виконання взятих на себе за договором поставки зобов`язань слугують платіжні доручення: від 26.01.2021 № 164 на суму 15 000,00 грн, від 19.02.2021 № 198 на суму 15 000,00 грн, від 01.03.2021 № 202 на суму 10 152,00 грн, від 19.04.2021 № 250 на суму 10 000,00 грн, у призначеннях платежів яких міститься вказівка на Договір від 28.04.2020 № 2801.

Верховний Суд у постанові від 10.09.2019 у справі № 916/2403/18 зазначив, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Аналогічний правовий висновок викладено постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 911/3685/17.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач скористався своїм правом, встановленим законодавством та умовами укладеного між сторонами договору, та нарахував відповідачеві за весь час прострочення: пеню у розмірі 2701,82 грн, інфляційні втрати у розмірі 1618,50 грн, 3% річних на суму 550,73 грн.

Відповідно до положень п. 6.3. Договору, позивач нарахував відповідачеві штраф у розмірі 30% від простроченої суми, що становить 19080,00 грн.

Суд погоджується із правильністю здійснених позивачем калькуляцій штрафних санкцій.

Частина перша статті 4 ГПК України визначає, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 13 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Як встановлено ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги все наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

Як передбачено п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

За умовами ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Швеця Володимира Олександровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Дакота» (03057, м. Київ, вул. Гетьмана Вадима, буд. 1-А, офіс 1021, ідентифікаційний код 41323370) 88 629,05 грн заборгованості за Договором поставки товару від 28.04.2020 № 2801, та 2270,00 грн судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України, та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20.12.2021.

Суддя Гоменюк З.П.