ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2021 р. Справа№ 910/358/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Станіка С.Р.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

у судове засідання 28.10.2021 представники сторін не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Нафтагазстрах» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 (повний текст рішення складено та підписано 29.06.2021)

у справі №910/358/21 (суддя Джарти В.В.)

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Центр охорони здоров`я»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Нафтагазстрах»

про стягнення заборгованості за надані медичні послуги в розмірі 1 292 568,46 грн.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулось до Господарського суду міста Києва в особі Філії «Центр охорони здоров`я» (далі - позивач, Центр) із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Нафтагазстрах» (далі - відповідач, ТДВ СК «Нафтагазстрах») про стягнення заборгованості за надані медичні послуги за договором № П33/02 від 31.12.2016 про надання медичної допомоги в розмірі 1 292 568,46 грн, з якої 26 074,95 грн заборгованість за період 01.12.2017-31.12.2017, 1 266 493,51 грн заборгованості за період 01.01.2018-31.10.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача договірних обов`язків за договором № П33/02 від 31.12.2016 про надання медичної допомоги, щодо здійснення страхових виплат (відшкодування) за фактично надану медичну допомогу в обсягах Програм добровільного медичного страхування застрахованим особам. Позивач стверджує, що протягом спірних періодів медичний заклад надав застрахованим особам відповідача медичні послуги на загальну суму 1 292 568,46 грн, проте відповідач відшкодував витрати медичного закладу лише частково, за цінами, які діяли у лікарні до листопада 2017 року, без урахування їх підвищення.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції, позивач звертався до суду першої інстанції із заявою про зміну предмета позову, у прийнятті якої, місцевим господарським судом відмовлено.

У відзиві на позов, відповідач вказав, що сторонами не укладались додаткові угоди, умовами яких були б змінені ціни на медичні послуги або розміри страхового відшкодування, що підлягали виплаті відповідачем. Відповідач вважав зміну цін на медичні послуги позивачем в односторонньому порядку такою, що суперечить приписам чинного законодавства, та вказував, що регульовані державою ціни за платні медичні послуги закладів охорони здоров`я, які знаходяться в державній власності, встановлюються уповноваженими органами державної влади, а не правлінням товариства шляхом затвердження внутрішніх документів товариства. Враховуючи викладене, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 позов задоволено повністю. Стягнуто з ТДВ СК «Нафтагазстрах» на користь АТ «Українська залізниця» в особі Філії «Центр охорони здоров`я» 1 292 568,46 грн заборгованості за надані медичні послуги та 19 388,53 грн судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, ТДВ СК «Нафтагазстрах», 29.07.2021 звернулося безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/358/21 та ухвалити нове рішення про відмову в позові повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, таке рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню. У задоволенні позову слід відмовити.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу у справі №910/358/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 поновлено Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Нафтагазстрах» пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Нафтагазстрах» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021, розгляд справи призначено на 23.09.2021. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/358/21 до закінчення його перегляду в апеляційному порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач проти задоволення скарги заперечив, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційній скарзі, не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях відповідача, а рішення місцевого суду від 13.05.2021 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим, позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду (канцелярію суду) від скаржника 15.09.2021 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, 17.09.2021 надійшло клопотання про відкладення від позивача.

У зв`язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю. з 20.09.2021 по 03.10.2021 у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 16.09.2021 у справі №910/358/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: ОСОБА_1, Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.08.2021 прийнято справу №910/358/21 за апеляційною скаргою ТДВ СК «Нафтагазстрах» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: ОСОБА_1, Станік С.Р. справу призначено до розгляду на 28.10.2021.

27.10.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду (канцелярію суду) від позивача повторно надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю направити представника у судове засідання. Інших доводів в обґрунтування заявленого клопотання позивачем не зазначено. При цьому, у клопотанні позивач вказує, що направляв суду свій відзив на апеляційну скаргу та рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

28.10.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду (канцелярію суду) від скаржника надійшла заява про розгляд вправи без участі представників ТДВ СК «Нафтагазстрах». Скаржник, підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове про відмову у позові повністю. До заяви скаржник додав додаткові письмові пояснення.

У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 у відставку, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 27.10.2021 у справі №910/358/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2021 прийнято справу №910/358/21 за апеляційною скаргою ТДВ СК «Нафтагазстрах» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.

У судове засідання 28.10.2021 представники сторін не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи як необґрунтоване, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники сторін, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась. Позивачем не наведено обставин за яких спір не може бути вирішено у даному судовому засіданні. Судом апеляційної інстанції враховано, що позивач, подав клопотання про відкладення повторно. При цьому, скаржник у свою чергу просив розглядати справу за відсутності представників ТДВ СК «Нафтагазстрах».

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасників судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Так, колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача в межах викладених скаржником доводів та вимог підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 2 філії «Центр охорони здоров`я», як виконавцем, та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Нафтагазстрах», як замовником, було укладено договір від 31.12.2016 № ПЗЗ/02 про надання медичної допомоги (далі - договір).

За умовами пунктів 1.1, 1.2 договору, даний договір регулює відносини, що виникають між замовником і виконавцем у разі настання страхової події, що обумовлена договором страхування, в процесі надання медичної допомоги застрахованій особі. Виконавець надає медичну допомогу (медичні послуги, медичне обслуговування) застрахованим в межах «Програми добровільного медичного страхування», а замовник проводить оплату за медичні послуги застрахованим відповідно до умов цього договору.

Розділом 4 договору сторони передбачили вартість послуг.

Так, відповідно до п. 4.1 договору вартість конкретних видів медичних послуг визначається «Переліком медичної допомоги, що надається застрахованим особам» виконавця, узгодженим із замовником (Додаток №2).

Відповідно до п.4.2 договору в разі введення нових розцінок на медичні послуги виконавець інформує замовника у письмовій формі про зміну розцінок не пізніше ніж за 10 календарних днів до їх введення з обгрунтуванням цих змін.

Згідно п. 4.3 договору якщо замовник протягом 3 (трьох) днів з моменту одержання повідомлення про введення нових тарифів не надасть письмову відповідь про незгоду з новими тарифами шляхом одночасного направлення виконавцю рекомендованого листа і телефонограми, нові тарифи/прейскурант вважаються прийнятими.

Розділом 5 договору, сторони передбачили порядок розрахунків.

Так, відповідно до п. 5.1 договору, всі розрахунки між сторонам здійснюються шляхом оплати замовником виставлених виконавцем рахунків.

Відповідно до п. 5.3 договору замовник перераховує на розрахунковий рахунок виконавця попередню оплату в розмірі 50% вартості медичних послуг, що надаватимуться застрахованому.

Згідно п.5.4 виконавець після надання медичних послуг застрахованій особі виставляє на ім`я замовника рахунок і акт виконаних робіт про фактичні витрати по наданню медичних послуг застрахованим особам замовника.

Замовник оплачує рахунок, виставлений виконавцем, протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня його одержання (п. 5.7 договору).

Згідно Акту про надану медичну допомогу по закінченим страховим випадкам (форма якого затверджена сторонами договору), сума страхового відшкодування медичному закладу включає в себе:

- вартість наданих застрахованій особі медикаментів, дез. засобів отриманих від постачальника;

- вартість наданих медичним закладом застрахованій особі медикаментів;

- вартість наданих медичним закладом послуг, в тому числі діагностичних та лікувальних маніпуляцій;

- вартість наданих медичним закладом продуктів харчування;

- інші витрати.

Відповідно до п. 9.1 договору, договір набирає сили з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2017, а в частині розрахунків за послуги - до дня фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 9.5 договору, усі зміни і доповнення до даного договору повинні бути погоджені, оформлені в письмовому вигляді і підписані уповноваженими представниками сторін.

У період з 31.12.2016 по 31.12.2017 сторонами були укладені додаткові угоди, якими зокрема доповнено «Перелік лікарських засобів та виробів медичного призначення для лікування застрахованих осіб».

Крім того, як вбачається з матеріалів справи після 31.12.2017, сторони продовжили виконувати договір: позивач продовжив надавати медичні послуги застрахованим особам відповідача, а відповідач оплачувати надані медичні послуги за вартістю, встановленою договором.

Так, після 31.12.2017 між сторонами було укладено додаткові угоди до договору №ПЗЗ/02 від 31.12.2016, а саме:

- додаткова угода від 01.04.2018, якою доповнено «Перелік лікарських засобів та виробів медичного призначення для лікування застрахованих осіб» (додаток №16) наступними медикаментами. Перелік додається;

- додаткова угода від 01.07.2018, якою доповнено «Перелік лікарських засобів та виробів медичного призначення для лікування застрахованих осіб» (додаток №16) наступними медикаментами. Перелік додається;

- додаткова угода №7 від 01.10.2018, якою доповнено «Перелік лікарських засобів та виробів медичного призначення для лікування застрахованих осіб» (додаток №16) наступними медикаментами. Перелік додається;

- додаткова угода №8 від 01.11.2018, якою доповнено додаток 1 до договору № ПЗЗ/02 від 31.12.2016 Програмою добровільного медичного страхування «Комфорт/ВП/ТЗ». Додається;

- додаткова угода від 01.04.2019, якою доповнено «Перелік лікарських засобів та виробів медичного призначення для лікування застрахованих осіб, які відшкодовує ТДВ СК «Нафтагазстрах» наступними медикаментами. Перелік додається;

- додаткова угода №1 від 01.01.2019, якою викладено «Перелік лікарських засобів та виробів медичного призначення для лікування застрахованих осіб , які відшкодовує ТДВ СК «Нафтагазстрах» із змінами і доповненнями викласти в наступній редакції. Перелік.

Рішенням правління Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - Укрзалізниця) від 18.05.2017 (протокол № Ц-57/43 комітету) Позивач запровадив з 01.11.2017 нові ціни на медичні послуги, які передбачали щоквартальне коригування за фактичними показниками індексу споживчих цін на товари, роботи, послуги.

Як зазначає позивач, він повідомив відповідача про запровадження нових цін листом № 01-08/194 від 19.10.2017. Разом з тим матеріали справи не містять докази направлення відповідачу такого листа та отримання його відповідачем.

Про ціну на послуги та їх коригування позивач повідомляв відповідача письмово (листи від 30.01.2018 № 01-08/17; від 18.04.2018 № 01- 08/71; від 19.07.2018 № 01-08/171; від 12.10.2018 № 01-08/196; від 23.01.2019 № 01-08/15; від 17.04.2019 № 01-08/70; від 01.11.2019 № 01-08/179), однак докази отримання відповідачем таких листів матеріали справи не містять.

За доводами позивача, у грудні 2017 року лікарня надала медичні послуги на суму 269 739,83 грн, що зафіксовано позивачем (в односторонньому порядку) в актах № 12/17. Відповідач акти не підписав та оплатив частково - у розмірі 243 664,88 грн за тарифами погодженими за умовами договору. З 01.01.2018 по 31.10.2020 лікарня надала медичних послуг застрахованим на суму 8 086 505,58 грн, що зафіксовано підписаними лише позивачем (в односторонньому порядку) актами про надану медичну допомогу по закінчених страхових випадках. Проте відповідач акти не підписав та оплатив їх частково - на суму 6 820 012,07 грн за тарифами погодженими за умовами договору.

Позивач вважає, що за період з 01.12.2017 по 31.12.2017 сума заборгованості становить 26 074,95 грн, а за період з 01.01.2018 по 31.10.2020 становить 1 266 493,51 грн, у загальному розмірі 1 292 568,46 грн.

З метою досудового врегулювання питання з оплати заборгованості позивач неодноразово направляв відповідачу вимоги про сплату заборгованості за надані послуги.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд виходив з того, що після спливу строку договору (31.12.2017) відповідач продовжував користуватись послугами позивача та, крім того, частково їх оплачувати, не зважаючи на те, що тарифи були змінені з 01.11.2017. Суд зазначив, що саме по собі споживання послуг позивача після 01.11.2017 (дата зміни тарифів) та 31.12.2017 (спливу строку договору) свідчить про вчинення з боку відповідача конклюдентних дій на зміну тарифів, а також нівелює факт не підписання актів наданих послуг.

Однак з такими висновками суду першої інстанції, судова колегія погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного Кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ч, 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного Кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 та 2 ст. 509 Цивільного Кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Статтею 632 Цивільного кодексу України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Також частиною 1 ст. 651 та ч. 1 ст. 654 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін і повинна вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що між сторонами склались господарсько-правові правовідносини та 31.12.2016 було укладено договір № ПЗЗ/02 про надання медичної допомоги, відповідно до якого виконавець надає медичну допомогу застрахованим в межах «Програми добровільного медичного страхування», а замовник проводить оплату за медичні послуги застрахованим відповідно до умов цього договору (п.1.2. договору). Відповідно до п. 4.1 договору, вартість конкретних видів медичних послуг, яка визначається «Переліком медичної допомоги, що надасться застрахованим особам» виконавця, узгодженим із замовником Додаток №2).

Як зазначалось вище та встановлено судом апеляційної інстанції, відповідно до п. 9.5 договору, усі зміни і доповнення до даного договору повинні бути погоджені, оформлені в письмовому вигляді і підписані уповноваженими представниками сторін.

Таким чином, зміна цін на медичні послуги або сум страхових виплат, встановлених договором - є зміною істотних умов договору, і повинна вчинятись за згодою сторін - шляхом укладення додаткових угод сторонами договору.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами неодноразово укладалися додаткові угоди якими, зокрема доповнено «Перелік лікарських засобів та виробів медичного призначення для лікування застрахованих осіб». Однак додаткової угоди щодо погодження та встановлення нової ціни - іншої вартості медичних послуг, або сум страхового відшкодування укладено не було. В матеріалах справи такі докази відсутні.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що після 31.12.2017, сторони продовжили виконувати договір. Позивач продовжив надавати медичні послуги застрахованим особам, а відповідач - оплачувати за надані медичні послуги за вартістю, встановленою договором.

Колегія суддів звертає увагу на те, що листування (документообіг) між сторонами договору після 31.12.2017 продовжився за формою і в порядку, передбаченому договором №ПЗЗ/02 від 31.12.2016, про що, зокрема, свідчать рахунки позивача, де підставою вказано - саме договір №ПЗЗ/02 від 31.12.2016, та Акти про надану медичну допомогу по закінченим страховим випадкам, за формою встановленою відповідачем і передбаченою умовами договором.

Зазначене, спростовує доводи позивача та висновки суду першої інстанції про вчинення з боку відповідача конклюдентних дій на зміну тарифів та, що строк договору сплив (31.12.2017). Враховуючи при цьому, що після 31.12.2017 між сторонами були укладено додаткові угоди до договору №ПЗЗ/02 від 31.12.2016, а саме: від 01.04.2018; від 01.07.2018; додаткова угода №7 від 01.10.2018; додаткова угода №8 від 01.11.2018; додаткова угода від 01.04.2019; додаткова угода №1 від 01.01.2019. Отже, після 31.12.2016 сторони продовжили виконувати договір №ПЗЗ/02 від 31.12.2016 на тих самих умовах.

Що стосується повідомлення позивачем відповідача про зміну тарифів, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями п. 4.2 - 4.3 договору встановлено порядок взаємодії сторін у разі введення нових розцінок на медичні послуги. Однак, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами дотримання вказаних положень договору.

Укладеним між сторонами договором чітко встановлено вартість послуг, яка визначається додатком №2 до договору, узгодженим сторонами.

Пунктом 4.2 договору встановлено, що в разі введення нових розцінок на медичні послуги позивач повинен проінформувати відповідача у письмовій формі про зміну розцінок не пізніше ніж за 10 календарних днів до їх введення з обґрунтуванням цих змін. І якщо відповідач протягом 3 (трьох) днів з моменту одержання такого повідомлення не надасть письмову відповідь про незгоду з новими тарифами, то нові тарифи/прейскурант вважаються прийнятими.

Тобто, позивач повинен з дотриманням п.4.2 належним чином повідомити відповідача про введення нових цін. Такі відомості в матеріалах справи відсутні. Докази належного повідомлення та отримання листа про зміни тарифів матеріали справи не містять. Отже, позивачем не було дотримано порядку зміни розцінок, передбаченого п. 4.2 та 4.3 договору. При цьому, відповідно до п. 9.5 договору, сторони повинні укласти додаткову угоду, якою затвердити нові ціни.

За відсутності доказів погодження сторонами договору нових цін на медичні послуги, на переконання колегії суддів позивачем необґрунтовано, щоквартально збільшував ціни на медичні послуги шляхом їх індексації в односторонньому порядку.

Наявність у Правління Укрзалізниці повноважень встановлювати тарифи на платні медичні послуги не свідчить про обов`язковість таких тарифів для відповідача, оскільки для нього, як сторони за договором №ПЗЗ/02 від 31.12.2016 вартість послуг встановлюється і змінюється за погодженням сторін і відповідно до умов цього договору.

За висновками Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду викладеними у постанові від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

Що стосується доводів позивача про те, що оскільки відповідач оплатив медичні послуги за листопад 2017 року, які були надані за новими цінами, то він прийняв збільшення ціни, колегія суддів вважає необґрунтованими та не підтверджені доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, оплата за листопад 2017 здійснювалась в грудні 2017 року. Відповідача не було належним чином повідомлено про зміну цін. А з рахунку та акту про надану медичну допомогу неможливо встановити за якими цінами (новими чи старими) вони надавались. Отже, оплата в грудні 2017 року - не є підтвердженням оплати по новим цінам і прийняття цих нових цін відповідачем. Жодної звірки цін у порівнянні позивачем, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не надано.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що також не заперечується відповідачем, що листом від 22.01.2018 відповідач повідомив позивача, що не згоден здійснювати оплату медичних послуг по завищеним цінам. Проте цей лист не може вважатися відповіддю на лист позивача від 19.10.2017, оскільки, як зазначалось вище, такий лист відповідач не отримував та в матеріалах справи відсутні докази протилежного.

Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідачем в повному обсязі сплачено позивачу всі суми страхового відшкодування за цінами та тарифами погодженими умовами договору №ПЗЗ/02 від 31.12.2016 (додаток №2), без урахування індексації, яку необгрунтовано застосовано позивачем без укладення відповідної додаткової угоди, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає помилковим та передчасним висновки суду першої інстанції про задоволення позову, щодо стягнення 1 292 568,46 грн як заборгованість за медичні послуги.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

У відповідності до статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

У відповідності до приписів статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що викладені ТДВ СК «Нафтагазстрах» доводи в обґрунтування апеляційної скарги є обґрунтованими, такими що відповідають обставинам справи, а тому підлягають задоволенню. Рішення суду першої інстанції від 13.05.2021 у даній справі про задоволення позову прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню. З прийняттям нового рішення суду про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст.ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Нафтагазстрах» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/358/21 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/358/21 скасувати.

3. Прийняти нове рішення суду, яким у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Центр охорони здоров`я» до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Нафтагазстрах» про стягнення заборгованості за надані медичні послуги в розмірі 1 292 568,46 грн - відмовити.

4. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЄЖИ ҐЕДРОЙЦЯ, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі Філії «Центр охорони здоров`я» (03049, м.Київ, Солом`янський район, ПРОСПЕКТ ПОВІТРОФЛОТСЬКИЙ, будинок 9; ідентифікаційний код 40081352) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Нафтагазстрах» (02098, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЮРІЯ ШУМСЬКОГО, будинок 1-А, офіс 121; ідентифікаційний код 21004953) 29082 (двадцять дев`ять тисяч вісімдесят дві) грн 80 коп судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

5. Судові витрати (судовий збір) за розгляд справи у суді першої інстанції залишити за позивачем.

6. Видачу наказу по справі №910/358/21 доручити Господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи №910/358/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 20.12.2021.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Є.Ю. Шаптала

С.Р. Станік