ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2021 р. Справа№ 910/9508/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Владимиренко С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

Комунального підприємства «Володимирський ринок»

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2021 (повний текст складено 10.09.2021)

у справі № 910/9508/21 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Комунального підприємства "Володимирський ринок"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БК Київградсервіс"

про стягнення 15 254,84 грн,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У червні 2021 Комунальне підприємство "Володимирський ринок" (далі - КП "Володимирський ринок") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БК Київградсервіс» (далі - ТОВ «БК «Київградсервіс») 15 254,84 грн збитків.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на ст. 11, 626, 837, 845 ЦК України та ст. ст. 193, 224, 226 ГК України та вказує, що внаслідок порушення будівельних норм та чинного порядку визначення вартості будівництва відповідач неправомірно завищив вартість підрядних робіт за договором №867/2/97-Р-19 від 06.05.2019, що завдало збитків позивачу.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.09.2021 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Рішення господарського суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довів порушення відповідачем зобов`язань за договором №867/2/97-Р-19 від 06.05.2019, а також не довів належними та допустимими доказами завищення вартості та обсягів виконаних робіт на загальну суму 15 254,78 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 10.09.2021, КП «Володимирський ринок» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги КП «Володимирський ринок» посилається на порушення господарським судом першої інстанції норм процесуального права; вважає, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а викладені у оскаржуваному рішенні висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зокрема, скаржник вважає, що місцевий господарський суд не врахував, що умови і порядок відшкодування збитків чітко врегульовані ст. 226 ГК України.

На думку апелянта, внаслідок порушення відповідачем будівельних норм та чинного порядку визначення вартості будівництва, останній неправомірно завищив вартість підрядних робіт за договором, що призвело до спричинення збитків позивачу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2021 поновлено КП «Володимирський ринок» пропущений строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КП «Володимирський ринок» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2021 у справі №910/9508/21. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Позиції учасників справи.

ТОВ "БК Київградосервіс" надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів КП «Володимирський ринок» заперечує та наводить аргументи на їх спростування.

Відповідач вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін як законне та обґрунтоване.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

06.05.2019 КП "Володимирський ринок" (замовник) та ТОВ "БК Київградсервіс" (підрядник) уклали договір №867/2/97-Р-19 (далі - договір), за умовами п. 2.1 якого підрядник зобов`язався на свій ризик виконати власними силами, або силами залучених субпідрядних організацій, роботи на об`єкті у порядку та строки, які визначені договором, а замовник зобов`язався прийняти та оплатити їх у строк, визначений графіком фінансування ремонтних робіт, який погоджено сторонами і є невід`ємною частиною договору.

Об`єкт - роботи з облаштування покрівлі із монолітного профільного полікарбонату металокаркасу накриття згідно проектної документації ПС 2017/01-АР та робочих креслень ВФ 01.0000.00 КМ класифікатор ДК021:2015 (СРV):45300000-0 Будівельно-монтажні роботи за адресою: вул. Антоновича, 115, у Голосіївському районі міста Києва (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 1.3 договору роботи - ремонтні роботи, які виконуються підрядником на об`єкті. Обсяг, перелік, вартість робіт, а також вид, кількість, якісні характеристики матеріалів, які використовуються, визначається в додатку №1 до договору та кошторисі, підписаному сторонами.

Загальна вартість робіт, що виконуються за цим договором, відповідно до узгодженої сторонами договірної ціни складає 171 984,40 грн, в т.ч. ПДВ 29 164,07 грн (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 3.2 договору оплата виконання робіт за договором здійснюється наступним чином:

- 50% у сумі 87 492,20 грн, в т.ч. ПДВ 14 582,03 грн, протягом 5 робочих днів після розміщення договору на платформі Prozoro (п. 3.2.1);

- остаточний розрахунок, а саме 50% залишкових коштів у розмірі 87 492,20 грн, в т.ч. ПДВ 14 582,03 грн, здійснюється перерахуванням коштів підряднику згідно з актом виконаних робіт (п. 3.2.2).

За умовами п. 3.4 договору підрядник виконує роботи відповідно до узгоджених строків, а саме до 31.05.2019.

Сторони підписали кошторис №1, яким визначили найменування робіт та витрат, одиниці виміру, кількість, вартість робіт, найменування матеріалів та їх вартість.

09.07.2019 сторони підписали та скріпили своїми печатками акт №1 (ф. КБ-2в) приймання виконаних будівельних робіт за липень 2019 за договором №867/2/97-Р-19 від 06.05.2019 на суму 174 984,40 грн.

09.07.2019 сторони підписали та скріпили своїми печатками довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (ф. КБ-3) за липень 2019 за договором №867/2/97-Р-19 від 06.05.2019 на загальну суму 174 984,40 грн.

Платіжними дорученнями №1953 від 29.07.2019, №1782 від 10.07.2019 та №1108 від 07.05.2019 КП «Володимирський ринок» оплатило ТОВ «Київградосервіс» роботи за договором №867/2/97-Р-19 від 06.05.2019.

В період з 01.01.2016 по 01.11.2020 Північний офіс держаудитслужби Державної аудиторської служби України провів планову ревізію фінансово-господарської діяльності КП «Володимирський ринок», про що склав Акт №10-30/7 від 11.01.2021, який свідчить, що за результатами проведеної перевірки встановлені факти врахування кошторисного прибутку в розмірі 20,54 замість 6,8 та адміністративні витрати в розмірі 15,40 замість 1,23 при виконанні ТОВ «БК «Київградосервіс» робіт з облаштування покрівлі з монолітного профільованого полікарбонату металокаркасу накриття між торгівельними рядами речового майданчика Володимирського ринку відповідно до договору №867/2/97-Р-19 від 06.05.2019.

КП «Володимирський ринок» звернулось до ТОВ "БК Київградсервіс" з претензією вих. №45 від 25.01.2021, у якій, посилаючись на результати проведеної Північним офісом держаудитслужби Державної аудиторської служби України планової перевірки, просило повернути грошові кошти на загальну суму 47 435,62 грн.

ТОВ "БК Київградсервіс" вказану претензію залишило без відповіді та задоволення.

Звертаючись з позовом у цій справі, КП «Володимирський ринок» просить стягнути з ТОВ "БК Київградсервіс" 15 254,78 грн завданої матеріальної шкоди (збитків) в судовому порядку внаслідок порушення останнім будівельних норм та чинного порядку визначення вартості будівництва.

КП «Володимирський ринок» вважає, що збитками, які завдало йому ТОВ «БК «Київградосервіс», є сума неправомірного завищення вартості підрядних робіт за договором №867/2/97-Р-19 від 06.05.2019. На думку позивача, зазначене завищення сталось внаслідок дій та з вини відповідача, оскільки за договором саме він здійснював розрахунок та визначення вартості будівельних робіт.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, ТОВ "БК Київградсервіс" у відзиві на позовну заяву вказує, що сторони у договорі узгодили вартість, порядок прийняття робіт та їх оплати, жодних додаткових угод до договору щодо зміни робіт, узгоджених під час укладання вказаного правочину, сторони не укладали.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Частиною 1 ст. 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За визначенням ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. ст. 6, 627, 628 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст. 180 ГК України у свою чергу встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ч. 1 ст. 181 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України, яка кореспондуються зі ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

За визначенням ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Частиною 1 ст. 632 ЦК України встановлено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається (ч. ч. 2, 3 ст. 632 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною (ч. 4 ст. 882 ЦК України).

Як встановлено вище, 09.07.2019 сторони підписали акт ф. КБ-2в №1 за липень 2019, згідно з яким ТОВ «БК «Київградосервіс» виконало роботи за договором №867/2/97-Р-19 від 06.05.2019 на суму 174 984,40 грн. Зауваження щодо вказаного акта, в т.ч. щодо якості та обсягу робіт, з боку КП «Володимирський ринок» відсутні.

Звертаючись з позовом у цій справі, КП «Володимирський ринок» вважає, що ТОВ «БК «Київградосервіс» завдало йому збитки, якими є сума неправомірного завищення вартості підрядних робіт за договором №867/2/97-Р-19 від 06.05.2019, та вважає, що зазначене завищення сталося внаслідок дій та з вини відповідача, оскільки за договором саме він здійснював розрахунок та визначення вартості будівельних робіт.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Стаття 623 ЦК України конкретизує положення по відшкодуванню збитків, завданих порушенням зобов`язання. Так, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Стаття 22 ЦК України дає загальне для цивільного законодавства (як договірного так і деліктного зобов`язання) визначення збитків. Так, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки ч. 1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Визначення поняття збитків наводиться також у ч. 2 ст. 224 ГК України, відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Стаття 225 ГК України конкретизує, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, предметом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань (виключає його відповідальність).

Відповідно до положень ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 73, 76 ГПК України).

З викладеного слідує, що положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку господарського судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. При цьому, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (зазначена позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31.08.2020 у справі №922/3582/19).

У справі, що розглядається, позивач не довів належними доказами існування жодного з наведених вище елементів.

Так, вартість робіт була встановлена за взаємною згодою сторін, відображена у договорі та вказана в кошторисі до нього.

Матеріали справи не містять доказів недійсності чи розірвання сторонами договору №867/2/97-Р-19 від 06.05.2019 або зміни його умов в частині ціни.

Відповідач належним чином повністю виконав зобов`язання (роботи) за договором №867/2/97-Р-19 від 06.05.2019, які були без зауважень були прийняті позивачем, про що свідчить акт ф. КБ-2в №1 за липень 2019 на суму 174 984,40 грн; посилання позивача на акт №10-30/7 ревізії Північного офісу Державної аудиторської служби України від 11.01.2021 як доказ недобросовісного виконання відповідачем свого зобов`язання за договором підряду та завдання шкоди - є необґрунтованими.

Виявлені ревізією порушення не впливають на умови договірних відносин і не можуть їх змінювати.

Оскільки правовідносини між сторони спору є договірними, акт аудиторської служби не є підставою для безспірного визнання порушень в діях відповідача щодо завищення вартості та обсягів робіт, оскільки перевірка була проведена відповідно до звернення директора КП «Володимирський ринок» від 17.11.2020 №640, а тому такий доказ має оцінюватись у сукупності з іншими належними доказами.

Згідно з п. 3 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №550 від 20.04.2006, акт ревізії - документ, який складається посадовими особами органу державного фінансового контролю, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід`ємною частиною акта.

Акт ревізії складено з приводу наявності відповідних порушень підприємства позивача та містить лише думку органу, який його склав, він не є рішенням суду або іншого повноважного органу, а тому викладені в акті висновки не мають заздалегідь обумовленої сили, тобто акт ревізії не є підставою для стягнення з відповідача коштів, одержаних відповідно до умов договору.

Сам по собі акт ревізії, складений за наслідками проведення перевірки діяльності позивача, не визначений законодавством як безумовний доказ господарського чи цивільно-правового правопорушення. Цей документ є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу. При цьому, обставини, вказані в такому акті ревізії, в господарському судочинстві повинні підтверджуватися належними доказами у відповідності до ст. ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

Колегія суддів також зазначає, що за умови існування між сторонами договірних правовідносин виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №910/12793/17, від 21.05.2018 у справі №922/2310/17, від 16.10.2018 у справі №910/23357/17, від 18.10.2018 у справі №917/1064/17, від 26.03.2019 у справі №910/26948/15.

Крім того, акт ревізії не може встановлювати обов`язкових правил для сторін за господарсько-правовим договором в силу ст. 19 ГК України, яка прямо забороняє втручання та перешкоджання господарській діяльності з боку контролюючих органів державної влади.

Таким чином, акт ревізії фінансово-господарської діяльності не може розглядатись і як підстава виникнення господарсько-правового зобов`язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти.

У той же час, виявлення вказаних порушень може бути підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому чинним законодавством України порядку.

Оскільки акт приймання виконаних будівельних робіт сторони підписали без зауважень та заперечень і позивач не надав належних доказів, які свідчили б про допущені відповідачем недоліки виконаної роботи, то відсутні правові підстави для стягнення з відповідача 15 254,78 грн збитків та задоволення позовних вимог.

Щодо посилань апелянта у поданій скарзі на ст. 226 ГК України як на умови та порядок відшкодування збитків, колегія суддів зазначає, що такі доводи ґрунтуються на довільному тлумаченні ним норм чинного законодавства.

При цьому, зважаючи на доводи апеляційної скарги про те, що умовами договору передбачено, що договірна ціна розробляється безпосередньо підрядником, який неправомірно завищив вартість підрядних робіт, що призвело до спричинення збитків позивача, колегія суддів відзначає, що за умовами п. 1.2 договору договірна ціна на виконання робіт на об`єкті, яка розробляється підрядником, узгоджується сторонами у додатку №1 до договору (встановлено, що додатком №1 є кошторис, який підписано представниками сторін та скріплено печатками підприємств).

Наведене свідчить, що КП «Володимирський ринок» не будучи позбавленим права здійснити перевірку кошторисної документації на стадії укладання договору та визначення договірної ціни договору, узгодило договірну ціну договору, тобто погодилось на неї. Водночас аудиторський висновок не може змінювати умов договору, які погоджені сторонами та є обов`язковими до виконання (тим більше, після повного виконання умов цього договору). Крім того позивач не подав будь-якого експертного висновку на підтвердження завищення вартості виконаних робіт.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про необґрунтованість заявлених позивачем вимог та відмову за таких підстав у їх задоволенні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Володимирський ринок» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2021 у справі №910/9508/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2021 у справі №910/9508/21 залишити без змін.

Справу №910/9508/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

С.В. Владимиренко