ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2021 справа № 914/2770/21

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., за участі секретаря судового засідання Прокопів І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Рахункової палати, місто Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Технології для бізнесу», місто Львів

про стягнення 103 824,00 грн.

За участю представників:

від позивача не з`явився;

від відповідача Фоменко Ю.О. - представник (довіреність №ТЕ3011-21 від 30.11.2021).

Процес.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Рахункової палати до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технології для бізнесу» про стягнення 103 824,00 грн пені за прострочення виконання зобов`язань.

Хід розгляду справи викладено у наявних в матеріалах справи ухвалах суду та відображено протоколах судових засідань.

Позивач явки уповноваженого представника в судове засідання 13.12.2021 для розгляду справи по суті не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується підписом уповноваженого представника Стеценко С.Ю. у розписці про оголошення перерви до 13.12.2021 до 12:30 год. Заяви, клопотання від позивача станом на дату та час проведення судового засідання 13.12.2021 не надходили.

Представник відповідача в судове засідання 13.12.2021 для розгляду справи по суті з`явився, проти позовних вимог заперечив, просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві.

Відповідно до частини 1, частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи належне повідомлення позивача про дату судового засідання, достатність документів наявних у матеріалах справи для вирішення спору по суті, суд не вважає відсутність представника позивача у даному судовому засіданні перешкодою для вирішення спору по суті в даному судовому засіданні.

Відводів складу суду та секретарю судового засідання сторонами не заявлено.

У судовому засіданні 13.12.2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору та правова позиція сторін.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що між сторонами 13.10.2020 укладено договір поставки товару №189, відповідно до умов якого постачальник зобов`язувався поставити «Машини для обробки даних (апаратна частина)» код ДК 021:2015 - 30210000-4 (надалі - товар), у власність покупця, а покупець зобов`язувався прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату.

Однак, відповідач свої зобов`язання не виконав, поставку товару «Машини для обробки даних (апаратна частина)» код ДК 021:2015 - 30210000-4 не провів.

У зв`язку з порушенням строків поставки позивач нарахував відповідачу 103 824,44 грн пені, яку просить стягнути з останнього.

Позиція відповідача.

Відповідач заперечив проти позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Зокрема зазначив, що листом від 10.12.2020 № 201210/1, відповідач повідомив позивача про відсутність можливості вчасної поставки товару у зв`язку затримкою поставок процесорів компанією Intel виробнику товару - компанії НР Іnc., що впливає на договірні зобов`язання відповідача та запропонував розглянути можливість внесення змін до договору щодо продовження строку його дії. Однак, позивач відмовився від продовження строку дії договору, та надалі до завершення дії договору, а саме до 31 грудня 2020 року згідно п. 11.1 договору, товар поставлений не був.

Крім того, відповідач зазначив, що нарахована позивачам сума пені не відповідає умовам договору між сторонами спору, є необґрунтованою та такою, що не підлягає застосуванню при цьому покликається на Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», статті 551, 549, 610, 611 Цивільного кодексу України, статті 217, 230, 231, 343 Господарського кодексу України.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Обставини встановлені судом.

13.10.2020 між Рахунковою палатою, в особі секретаря Рахункової палати керівника апарату Ходаковського В.В. (надалі по тексту рішення позивач, згідно з договором - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Технології для бізнесу», в особі генерального директора Миколайчука В.М. (надалі по тексту рішення - відповідач, згідно з договором - постачальник) було укладено договір поставки товару №189, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити «Машини для обробки даних (апаратна частина)» код ДК 021:2015 - 30210000-4 (надалі - товар), у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату.

Відповідно до п. 1.2. договору кількість товару, одиниця виміру, вартість за одиницю товару та загальна вартість товару зазначається у специфікації (додаток № 1), яка є невід`ємною частиною цього договору.

Сторони підписали специфікацію (згідно з пропозицією переможця) (додаток №1 до договору №189 від 13.10.2020) до зазначеного договору згідно якої вони погодили назву, торгову марку та модель, загальну кількість та ціну одиниці (без ПДВ) грн товару, що підлягає поставці, а також опис комплектації наведеної у специфікації, найменування та технічні, якісні , та кількісні характеристики товару.

Згідно п. 2.1. договору постачальник повинен поставити покупцю товар, якість та комплектність якого відповідає стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, що встановлює вимоги до його якості, та загальноприйнятим вимогам, встановленим до даного виду товару та відповідає специфікації (додаток № 1), яка є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 3.1. договору загальна ціна договору становить 2 472 000,00 грн (два мільйона чотириста сімдесят дві тисячі гривень 00 копійок), в тому числі ПДВ 20% - 412 000,00 грн (чотириста дванадцять тисяч гривень 00 копійок).

Згідно п. 4.1. та п. 4.2. договору оплата здійснюється відповідно до частини першої статті 49 Бюджетного кодексу України після поставки товару за рахунок коштів державного бюджету. Оплата здійснюється на підставі видаткової накладної та рахунку-фактури протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання покупцем товару, шляхом перерахування покупцем грошових коштів у національній грошовій одиниці України на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до п. 4.3. договору у разі затримки фінансування, оплата за поставлений товар здійснюється протягом 15 (п`ятнадцяти) банківських днів з моменту отримання покупцем відповідних коштів на свій рахунок.

Згідно п. 5.1.1. договору постачальник зобов`язаний, зокрема, поставити товар належної якості, відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 5.3.2. договору покупець зобов`язаний, зокрема, оплатити постачальнику поставлений товар відповідно до умов, встановлених договором.

Пунктом 6.1. договору сторони погодили, що поставка товару здійснюється не пізніше 10 грудня 2020 року включно.

Згідно п.п. 6.2.-6.5. договору після поставки товару, постачальник надає покупцю видаткову накладну та рахунок-фактуру. Покупець, протягом 1 (одного) робочого дня з моменту отримання видаткової накладної, зобов`язаний надіслати постачальнику підписану видаткову накладну або мотивовану відмову від прийняття товару. Датою прийняття товару та виникнення у покупця права власності на товар вважається дата підписання сторонами видаткової накладної. Місце поставки товару: місто Київ, вулиця М. Коцюбинського, 7.

Відповідно до п. 8.3. договору у разі несвоєчасного або неякісного виконання постачальником зобов`язання договором постачальник несе відповідальність відповідно до статті 231 Господарського кодексу України.

Згідно п. 8.4. договору разі, якщо постачальник не виконує зобов`язання за договором на день закінчення договору, розмір штрафних санкцій подвоюється на підставі статті 551 Цивільного кодексу України.

Пунктом 11.1. договору сторони погодили, що цей договір набуває чинності з дня підписання і діє до 31 грудня 2020 року, а в частині розрахунків за поставлений товар та гарантійних зобов`язань - до повного їх виконання сторонами.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Технології для бізнесу» (відповідач) свої зобов`язання не виконав, поставку товару «Машини для обробки даних (апаратна частина)» код ДК 021:2015 - 30210000-4 до 10.12.2020 року не провів.

Листом від 10.12.2020 №201210/1 відповідач повідомив позивача про затримку поставки товару з незалежних від нього обставин, покликаючись на отримане повідомлення Компанії HP Inc., що є виробником комп`ютерного обладнання торгової марки HP (від 09.12.2020 вих.№9317) та запропонував розглянути можливість внесення відповідних змін до договору.

Позивач не погодився на продовження строку дії договору.

У зв`язку з порушенням строків поставки, зокрема, щодо поставки товару до 10.12.2020 за договором поставки №189 від 13.10.2020, позивач звернувся до відповідача із претензією №10-8 від 04.01.2021, з вимогою перерахувати 103 824,00 грн пені на розрахунковий рахунок позивача.

Проте, дана претензія залишена без відповіді та задоволення.

У зв`язку з порушенням строків поставки товару, позивач просить стягнути з відповідача 103 824,00 грн пені.

Висновки суду.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір поставки товару №189 від 13.10.2020.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно зі статтею 185 Господарського кодексу України до укладення господарських договорів на біржах, оптових ярмарках, публічних торгах застосовуються загальні правила укладення договорів на основі вільного волевиявлення, з урахуванням нормативно-правових актів, якими регулюється діяльність відповідних бірж, ярмарків та публічних торгів.

У абзаці другому частини третьої статті 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади визначено Законом України «Про публічні закупівлі».

Відповідно до частини 1 статті 41 України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з врахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Статтею 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Пунктами 2 і 3 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір вважається укладеним, якщо сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Частиною 4 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» установлено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору згідно з частиною 1 статті 631 Цивільного кодексу України.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, зокрема відповідно до умов договору. Поряд з цим, часиною 1 статті 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Законом встановлено імперативну норму, згідно з якою істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, визначених частиною 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 Цивільного кодексу України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Умовами п. 6.1. договору сторони погодили, що поставка товару здійснюється не пізніше 10 грудня 2020 року включно.

Сторони підписали специфікацію (згідно з пропозицією переможця) (додаток №1 до договору №189 від 13.10.2020) до зазначеного договору згідно якої вони погодили назву, торгову марку та модель, загальну кількість та ціну одиниці (без ПДВ) грн товару, що підлягає поставці, а також опис комплектації наведеної у специфікації, найменування та технічні, якісні , та кількісні характеристики товару.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Технології для бізнесу» (відповідач) свої зобов`язання по договору поставки товару №189 від 13.10.2020 не виконав, поставку товару «Машини для обробки даних (апаратна частина)» код ДК 021:2015 - 30210000-4 до 10.12.2020 року не провів.

В матеріалах справи наявний лист №201210/1 від 10.12.2020, яким відповідач повідомив позивача про затримку поставки товару покликаючись на повідомлення Компанії HP Inc., що є виробником комп`ютерного обладнання торгової марки HP (від 09.12.2020 вих.№9317) та водночас висловив прохання розглянути можливість внесення відповідних змін до договору.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У зв`язку з порушенням строків поставки, зокрема, щодо поставки товару до 10.12.2020 за договором поставки №189 від 13.10.2020, позивач звернувся до відповідача із претензією №10-8 від 04.01.2021, в якій повідомив про неможливість продовження договору поставки товару №189 від 13.10.2020, та просив перерахувати 103 824,00 грн пені на розрахунковий рахунок позивача. Дана претензія залишена без відповіді та задоволення.

Оскільки договір поставки товару №189 від 13.10.2020 укладений за результатами проведення відкритих торгів, відповідно до статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених частинами п`ятою та шостою цієї статті. Зокрема, пунктом четвертим частини п`ятої статті 41 згаданого Закону передбачено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

У п. 10.1 договору визначено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (загроза війни, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, дії суспільного ворога, акти заворушення, громадська демонстрація, страйк, аварія, пожежа, вибух та інші обставини, зазначені у статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Відповідно до п. 10.2 договору сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим договором внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом трьох робочих днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.

Згідно п.10.3 договору, доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами.

Пунктом 11.1. договору сторони погодили, що цей договір набуває чинності з дня підписання і діє до 31 грудня 2020 року.

Частиною 7 статті 180 Господарського кодексу України встановлено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Відповідно до частини 4 статті 631 Цивільного кодексу України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

В силу статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частинами 2, 3 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про джерела фінансування органів державної влади», предметом регулювання цього Закону є фінансове забезпечення діяльності системи органів виконавчої влади (Кабінету Міністрів України, міністерств, комітетів, агентств, служб, адміністрацій, департаментів, комісій, управлінь, палат, фондів, інспекцій, бюро та інших центральних органів виконавчої влади і місцевих державних адміністрацій), Верховної Ради України та її апарату, Рахункової палати, Президента України, його адміністрації та інших консультативних і дорадчих органів Президента України, судів України, органів прокуратури України, а також інших органів державної влади (далі - органи державної влади).

Згідно статті 2 вказаного Закону, органи державної влади здійснюють свою діяльність виключно за рахунок бюджетного фінансування (крім випадків, визначених цим Законом) в межах, передбачених Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік. Фінансування утворення, реорганізації та ліквідації органів державної влади здійснюється в межах коштів, передбачених на утримання органів державної влади Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік або (у разі недостатності такого фінансування) після внесення відповідних змін до такого Закону.

Відповідно до частини 3 статті 1 Закону України «Про Рахункову палату» Рахункова палата є державним колегіальним органом.

Згідно частини 1 статті 5 вказаного Закону фінансове забезпечення діяльності Рахункової палати здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, включаючи кошти, отримані відповідно до міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або проектів міжнародної технічної допомоги. Фінансове забезпечення діяльності Рахункової палати за рахунок будь-яких інших джерел забороняється.

Положенням п. 4.1. договору визначено, що оплата здійснюється відповідно до частини першої статті 49 Бюджетного кодексу України після поставки товару за рахунок коштів державного бюджету.

Отже, виконання зобов`язань позивача (Рахункової палати) по договору поставки товару №189 від 13.10.2020 фінансується за рахунок Державного бюджету України.

Таким чином, у випадку несвоєчасного виконання зобов`язань за договором відповідач має нести відповідальність встановлену частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України, якою визначено розмір штрафних санкцій за порушення строків виконання негрошового зобов`язання.

Згідно частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.

У п.8.1. та п.8.3. договору сторони передбачили, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством та цим договором. У разі несвоєчасного або неякісного виконання постачальником зобов`язання договором постачальник несе відповідальність відповідно до статті 231 Господарського кодексу України.

Пунктом 8.4. договору сторони погодили, якщо постачальник не виконує зобов`язання за договором на день закінчення договору, розмір штрафних санкцій подвоюється на підставі статті 551 Цивільного кодексу України.

Позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 103 824,00 грн.

За порушення строків виконання зобов`язання, за період з 11.12.2020 по 31.12.2020 (включно) (21 календарний день) пеня становить 51 912,00 грн, оскільки загальна ціна договору 2 472 000,00 грн тоді, як 0,1% відсотка вартості товару становить 2 472,00 грн за один день.

Відтак, згідно п.8.4. договору сума подвоєння штрафних санкцій становить 103 824,00 грн (51 912,00 х 2 = 103 824,00).

Судова практика щодо таких випадків є усталеною, про що свідчать аналогічні правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.03.2020 у справі №925/597/18, від 25.06.2018 у справі №912/2483/17.

У постанові Верховного Суду від 25.06.2018 у справі № 912/2483/17 про стягнення штрафних санкцій за несвоєчасне виконання відповідачем поставки, суд дійшов висновків, що сторони договору за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення негрошового зобов`язання у відсотках до суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення та звернутися з вимогою про її стягнення у зв`язку з простроченням зобов`язання.

Суд перевірив розрахунок пені та встановив, що позивач пеню в сумі 103 824,00 грн нарахував правильно, отже вона підлягає стягненню.

Твердження відповідача про те, що в договорі не обумовлено розмір та базу нарахування штрафних санкцій, а лише зазначено, що штрафні санкції нараховуються у розмірі, передбаченому статтею 231 Господарського кодексу України, що на його думку свідчить про відсутність підстав для застосування такої міри відповідальності, як договірна санкція, а саме пеня у зв`язку з відсутністю конкретно визначеного її розміру в договорі, є безпідставним.

Відповідач заперечуючи нарахування пені, покликається на практику Верховного Суду, зокрема постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18, постанову Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №908/1501/18.

Згідно частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Практика Верховного Суду має бути врахована у випадку, коли йдеться про подібні правовідносини.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 09.11.2021 справа № 910/19319/20.

Водночас вказані відповідачем постанови, стосуються застосування положень частин 4 та 6 статті 231 Господарського кодексу України при визначенні розміру штрафної санкції за прострочення грошового зобов`язання. Однак у справі, що розглядається Господарським судом Львівської області йдеться про порушення негрошового зобов`язання за договором.

Тобто, в постановах Верховного Суду, на які покликається відповідач, йдеться про інші правовідносини, ніж у даній розглядуваній Господарським судом Львівської області справі.

Отже заперечення відповідача не спростовують підставності та обгрунтованості позовних вимог.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідності доказів» на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними, доказами наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2 270,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1350 від 27.08.2021.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270,00 грн відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України необхідно покласти на відповідача.

Керуючись статтями 4, 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Технології для бізнесу» (поштова адреса: 79041, місто Львів, вулиця Городоцька, будинок 154; юридична адреса: 79034, місто Львів, вулиця Угорська, будинок 12, офіс 21, ідентифікаційний код 19331194,) на користь Рахункової палати (01601, місто Київ, вулиця М.Коцюбинського, будинок 7; ідентифікаційний код 00013540) 103 824,00 грн пені та 2 270,00 грн судового збору.

3. Наказ видати згідно статті 327 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

Повне рішення

складено 20.12.2021

Суддя Сухович Ю.О.