РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.12.2021Справа № 910/14092/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 5 082,62 грн., без участі представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про відшкодування 5 082,62 грн. збитків, які виникли у зв`язку із незбереженням вантажу при перевезенні на підставі ст.ст. 16, 22, 611, 909, 914, 920, 924 ЦК України та ст.ст. 224, 307, 314 ГК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2021 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

15.11.2021 року від позивача до суду надійшло клопотання про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 2 432,83 грн.

17.11.2021 року від відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити з тих підстав, що втрата вантажу була зумовлена технічною несправністю вагону, тож відповідальність за таку втрату має нести вантажовідправник.

Разом із відзивом до суду надійшла заява відповідача, в якій він просив суд залучити до участі у даній справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватне акціонерне товариство "Кривбасзалізрудком" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс".

Згідно ч. 1 ст. 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Проте, відповідачем не доведено, яким чином рішення у справі може вплинути на права або обов`язки Приватного акціонерного товариства "Кривбасзалізрудком" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" щодо однієї із сторін, а тому в задоволенні клопотання відповідача про залучення третьої особи судом відмовлено.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.01.2020 року між Приватним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (покупець) та Публічним акціонерним товариством "Криворізький залізорудний комбінат" (продавець) укладено договір купівлі-продажу № 90/146, за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець прийняти і оплатити наступну залізорудну сировину, що надалі іменується товар: руда залізна агломераційна (РА-1) виробництва ПАТ "Кривбасзалізрудком" ТУ У 13.1-1:2008 (зі змінами № 1, № 2, № 3 та № 4) з розрахунковим базовим вмістом Fe 60% (мінімальний вміст Fe повинен бути не менше 59%, верхня межа без обмежень) (п. 1.1. договору).

Залізничною накладною № 47905245 від 09.08.2020 року, копія якої міститься в матеріалах справи, підтверджується факт передачі позивачем для перевезення вантаж відповідачеві, а саме - аглоруду (руда залізна агломераційна), навалом в загальній кількості 3623.000 тонн (суха вага в загальній кількості 3488.587 тонн) у вагонах №№ 60458825, 53529442, 67747832, 62023130, 53544383, 62522545, 53549432, 56864283, 53505574, 60356383, 61013751, 56127467, 50052398, 53561072, 53598736, 56994700, 53526976, 56117575, 60032158, 52229812, 56966419, 56265424, 60726163, 56089725, 56875131, 60307139, 54777925, 59957126, 60355575, 61013165, 55113278, 60727476, 53543146, 53125456, 56673734, 56951080, 61079158, 53485132, 55119200, 53512612, 56339575, 53085767, 50063197, 56962418, 61079372, 56875024, 59727131, 60029154, 56194574, 56372857, 63813505 відповідно до умов договору купівлі-продажу № 90/146 від 30.01.2020 року.

На станції Волноваха Донецької залізниці було перевірено кількість та масу вантажу у вагоні № 56994700 та виявлено невідповідність фактичної маси вантажу, з вагою, що зазначена у накладній № 47905245 від 09.08.2020 року, у зв`язку із чим був складений комерційний акт № 486202/308/744 від 12.08.2020 року, який міститься в матеріалах справи.

Відповідно до комерційного акту № 486202/308/744 від 12.08.2020 року вантаж аглоруду (руда залізна агломераційна), навалом. Вага визначена відправником на вагонних вагах: брутто - не вказано, тара - 20 500 кг, нетто - 69 000 кг. При переважуванні вага виявилась: брутто - 85 400 кг, тара - 20 500 кг, нетто - 64 900 кг, що менше документа на 4 100 кг. При комерційному огляді виявлено навантаження нижче рівня бортів на 100-120 см, не рівномірне, не порівняне зі слідами дозування ковшом, вантаж не марковано. За рухом потягу, з півдня, воронкоподібне поглиблення 150 см х 150 см глибиною до полу. Течі вантажу немає, вагон бездвірний, розвантажувальні люки зачинені на запірний пристрій. Вагон прибув у технічному стані несправний про що був складений акт про технічний стан вагону ГУ-106 № 86 від 11.08.2020 року. Вагон відчеплено у ремонт.

Згідно зі ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

За умовами ч. 3 ст. 917 Цивільного кодексу України перевізник має право відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 Господарського кодексу України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

У ч.ч. 1-3 ст. 314 Господарського кодексу України зазначено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Згідно з ч. 1 ст. 23 вищевказаного закону перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України.

Відповідно до ст. 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами перевезення вантажів іншому підприємству.

У статті 111 Статуту залізниць України наведено перелік обставин, наявність яких звільняє залізницю від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу.

Згідно з п. "е" ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі коли втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок: 1) таких недоліків тари, упаковки, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення; 2) завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція); 3) здачі вантажу до перевезення без зазначення в накладній особливих його властивостей, що потребують особливих умов або запобіжних засобів для забезпечення його збереження під час перевезення; 4) стихійного лиха та інших обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало.

За умовами ст. 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Вказані норми передбачають презумпцію вини перевізника у разі втрати, нестачі, псування й ушкодження вантажу, прийнятого до перевезення, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини. Обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на перевізникові. Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення. Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі. Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: усунення цих обставин не залежало від перевізника; перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Тобто, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

За змістом статті 31 Статуту залізниць України та пунктів 5 і 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу вантажовідправник перед навантаженням вантажу у вагон повинен визначити його придатність для перевезення вантажу у комерційному відношенні, при завантаженні вантажів, які містять дрібні фракції, - усунути щілини та конструктивні зазори вагонів, а також вжити заходів щодо запобігання видуванню або висипанню вантажу.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 Статуту залізниць України відправник зобов`язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов навантаження і кріплення вантажів.

Відповідно до п. 4 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644, відправник зобов`язаний підготувати вантаж до навантаження відповідно до вимог, які забезпечували б збереження його на всьому шляху перевезення та екологічну безпеку і захист навколишнього природного середовища згідно з законодавством. Дрібні місця штучних вантажів відправник повинен об`єднати в більші.

Згідно з п. 5 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, перед навантаженням вантажів, які містять дрібні фракції, відправник зобов`язаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов`язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів. У разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона (із шапкою). Такі заходи розроблюються відправником окремо для кожного виду вантажу. Поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. Для розрівнювання і ущільнення вантажу відправник може використовувати механізовані установки та інші пристрої.

Згідно з п. 12.1 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20 грудня 1996 року № 411, забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, у тому числі спеціальний рухомий склад, що має несправності, які загрожують безпеці руху, порушують охорону праці, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться. Вимоги до технічного стану рухомого складу, порядок його технічного обслуговування і ремонту, а також відправлення його на заводи та депо для ремонту визначаються Державною адміністрацією залізничного транспорту України.

За приписами п. 2.1 Правил комерційного огляду поїздів та вагонів усі вагони, які прибувають і відправляються із станції, де розташований пункт комерційного огляду (ПКО) оглядаються з метою виявлення та усунення несправностей, що загрожують збереженню вантажів.

Відповідно до параграфу 1 Технічних умов розміщення та закріплення вантажів на відкритому рухомому складі, правильність розміщення та закріплення вантажів перевіряє залізниця.

Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення встановлено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Матеріалами справи підтверджується та не спростовано сторонами, що у спірному перевезенні як вантажовідправником, так і залізницею під час завантаження та після завантаження не було зроблено жодних письмових зауважень щодо непридатності вагонів (в комерційному та технічному відношенні) для перевезення вантажу - руди залізної агломераційної навалом. Не було зауважень залізниці і до якості здійсненого відправником завантаження.

За умовами п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення та параграфу 1 Технічних умов розміщення та закріплення вантажів, після завантаження руди залізної агломераційної навалом, зазначені у спірній накладній вагони мали бути перевірені працівниками залізниці.

Залізниця, оглянувши подані до перевезення завантажені вагони за спірною залізничною накладною, прийняла їх до перевезення.

Жодних актів загальної форми ГУ-23 щодо наявності несправностей у вагонах залізницею складено не було, що свідчить про відсутність зауважень до вагонів як комерційному так і технічному відношенні.

Вказане підтверджує, що відправник належним чином здійснив навантаження та підготовку вантажу до транспортування.

Окрім того, норми Статуту залізниць України передбачають, що в разі завантаження вантажу у технічно несправні вагони або вагони, непридатні для перевезення даного виду вантажів, перевізник був зобов`язаний відмовитись від приймання вантажу до перевезення.

Залізниця після проставлення відповідної відмітки в спірній залізничній накладній, взяла на себе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу, а також підтвердила, що саме вона несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 13.03.2019 року у справі № 905/748/17.

Таким чином, встановлені судом обставини свідчать про втрату частини вантажу саме під час перевезення.

Всупереч ст. 74 ГПК України, ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт", ст. 113 Статуту залізниць України залізниця не довела, що нестача виникла з незалежних від перевізника причин.

Відповідно до розрахунку позивача, що здійснений з врахуванням норми природної втрати під час перевезення, яка згідно п. 27 Правил видачі вантажів для коксу складає 2%, нестача вантажу у вагоні № 56994700 становить 2 720 кг, а тому з урахуванням вартості 1 тони відвантаженого вантажу, що становить 1 868,51 грн. з ПДВ, вартість недостачі з урахуванням норми природної втрати складає 5 082,62 грн.

Відповідач свого контррозрахунку суми позову не надав, наявність своєї вини у втраті вантажу позивача не спростував.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Отже, обов`язковою умовою відшкодування збитків є порушення учасником господарських відносин власних господарських зобов`язань.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем, а тому позовні вимоги про відшкодування збитків у розмірі 5 082,62 грн. підлягають задоволенню.

Судом було надано належну оцінку доводам відповідача викладеним у відзиві на позовну заяву, проте посилання на те, що втрата вантажу була зумовлена технічною несправністю вагону, тож відповідальність за таку втрату має нести вантажовідправник не приймається судом до уваги, оскільки відповідачем не надано жодних доказів того, що втрата вантажу була зумовлена визначеними технічними несправностями вагону. Крім того, під час приймання вантажу до перевезення будь-яких несправностей чи пошкоджень спірного вагону відповідачем не виявлено та було прийнято цей вагон до перевезення.

Також, позивач просив суд стягнути з відповідача 2 432,83 грн. витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження чого позивачем надано - договір про надання юридичних послуг (правової допомоги) № 845 від 30.03.2018 року, що укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням "Всеукраїнська Адвокатська Допомога", додаткові угоди №№ 230 від 22.12.2020 року та 280 від 16.08.2021 року до даного договору, розрахунок розміру винагороди за вказаним договором та акт №1 приймання-передачі наданих послуг на суму 2 432,83 грн.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5; код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (87504, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Левченка, 1; код 00191129) 5 082 (п`ять тисяч вісімдесят дві) грн. 62 коп. збитків, які виникли у зв`язку із незбереженням вантажу при перевезенні, 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. судового збору та 2 432 (дві тисячі чотириста тридцять дві) грн. 83 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Суддя С.О. Чебикіна