ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2021 м. Дніпро Справа № 904/3479/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач),

суддів: Верхогляд Т.А., Вечірка І.О.,

секретар судового засідання Мацекос І.М.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройпрогрес" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2021 (повний текст складено 16.09.2021, суддя Назаренко Н.Г.) у справі № 904/3479/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройпрогрес", м. Покров

до Виконавчого комітета Покровської міської ради Дніпропетровської області, м. Покров

про визнання недостовірною інформації, яка розміщена в громадсько-політичній газеті "Козацька Вежа" № 8 від 26.02.2021 року

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст обставин справи, зміст і мотиви оскаржуваного рішення у справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Стройпрогрес" (далі Позивач, Скаржник) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області (далі - Відповідач), в якому просило:

1. Визнати зміст оголошення Оголошення про виявлення безхазяйного майна, яке було розміщене 26.02.2021 року, у випуску №8 в громадсько-політичній газеті Козацька вежа в редакції автора цієї статті виконкому Покровської міської ради, а саме: Виконавчий комітет Покровської міської ради Дніпропетровської області повідомляє, що розпочата процедура визнання безхазяйним наступного нерухомого майна:

- будівля гаражу на 5 секцій загальною площею 453,3 кв.м, розташована по вулиці Партизанська, 1а, координати об`єкта на мапі 47°39'23.6``N34°05'11.3``Е;

- будівля КНС, розташована по вулиці Партизанська 1; координати об`єкта на мапі 47.656556, 34.086472.

- бетонний вузол, розташований по вулиці Партизанська, 1/4; координати об`єкта на мапі 47.659278, 34.081444 -

недостовірною інформацією і такою, що порушує, ділову репутацію Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройпрогрес".

2. Зобов`язати виконавчий комітет Покровської міської ради та редакцію громадсько-політичної газети Козацька вежа спростувати недостовірні відомості, які були поширені в громадсько-політичній газеті м. Покров Дніпропетровської області №8 від 26.02.2021 року, шляхом опублікування в найближчому запланованому випуску названої газети статті-спростування.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2021 у справі № 904/3479/21 у задоволенні позову відмовлено; витрати зі сплати судового збору покладено на позивача.

Рішення мотивоване тим, що публікація відповідачем оголошення про виявлення на території Покровської міської ради безхазяйного майна не є ні недостовірною інформацією, ні доказом невизнання відповідачем права власності на спірне майно за позивачем, оскільки це оголошення фактично є припущенням про можливість відсутності власника у майна, яке визнано безхазяйним, направлене на розшук власника безхазяйного майна. Обов`язковою складовою процедури набуття права власності на безхазяйну нерухому річ є офіційне оприлюднення інформації про взяття нерухомої речі на облік органом державної реєстрації прав. Метою надання такої інформації є встановлення власника безхазяйного майна. Таким чином, суд дійшов висновку про недоведеність вимог позивача.

2. Короткий і узагальнений зміст апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Стройпрогрес" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2021 у справі № 904/3479/21 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на наступне:

1. Суд при ухваленні рішення виніс завідомо упереджений висновок на користь Покровської міської ради про застосування ТОВ Строцйпрогрес норми ст. 335 ЦК України, чим вийшов за межі наданих йому повноважень.

2. Суд завідомо встановивши, що майно належить позивачу, як єдину підставу у відмові в позові вказав, що ТОВ Стройпрогрес повинен звернутись не до суду, а до виконавчого комітету Покровської міської громади.

3. Суд проігнорував правові позиції, що викладені у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 903/857/18, від 20.08.2019 у справі № 911/714/18, від 13.10.2020 у справі № 911/1413/19.

3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.10.2021 поновлено строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройпрогрес" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2021 у справі № 904/3479/21; розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 15.12.2021 о 16:00 год.; зупинено дію рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2021 у справі № 904/3479/21 на час розгляду апеляційної скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.11.2021 повідомлено учасників провадження у справі, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 21.12.2021 о 16:00 год.

08.12.2021 від відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника, проти апеляційної скарги заперечує, просить залишити її без задоволення, а рішення без змін.

13.12.2021 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представники сторін у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для розгляду справи за відсутності представника позивача, клопотання позивача про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню.

21.12.2021 прийнято вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін з таких підстав.

5. Встановлені та неоспорені обставини і відповідні їм правовідносини.

19.02.2021 в громадсько-політичній газеті м. Покров "Козацька Вежа" № 7 від 19.02.2021 від імені виконавчого комітету Покровської міської ради було опубліковано оголошення про виявлення та взяття на облік безхазяйного майна, в якому зазначається, що "Виконавчий комітет Покровської міської ради Дніпропетровської області повідомляє, що розпочата процедура визнання безхазяйним наступного нерухомого майна:

- будівля гаражу на 5 секцій загальною площею 453,3 кв.м., розташована по вулиці Партизанська, 1а, координати об`єкта на мапі 47°39'23.6``N34°05'11.3``Е;

- будівля КНС, розташована по вулиці Партизанська 1; координати об`єкта на мапі 47°39'33.4``N34°04'53.2``Е;

- бетонний вузол, розташований по вулиці Партизанська,1/4; координати об`єкта на мапі 47°39'33.4``N34°04'53.2``Е;

- двоповерхова нежитлова будівля (трансформаторна підстанція А-380 Тр-р № 1,2) загальною площею 54 кв.м., розташована по вулиці Партизанська, 1 координати об`єкта на мапі 47°39'18.5``N34°05'26.6``Е. ".

У громадсько-політичній газеті м. Покров "Козацька Вежа" № 8 від 26.02.2021 від імені виконавчого комітету Покровської міської ради було опубліковано оголошення про виявлення та взяття на облік безхазяйного майна, в якому зазначається, що Виконавчий комітет Покровської міської ради Дніпропетровської області повідомляє, що розпочата процедура визнання безхазяйним наступного нерухомого майна: будівля гаражу на 5 секцій загальною площею 453,3 кв.м, розташована по вулиці Партизанська, 1а, координати об`єкта на мапі 4747.656556,34.086472; бетонний вузол, розташований по вулиці Партизанська,1/4; координати об`єкта на мапі 47.659278, 34.081444; одноповерхова нежитлова будівля (трансформаторна підстанція), розташована в районі будівлі по вулиці Партизанська, 1/2 координати об`єкта на мапі 47.657871 34.083019; двоповерхова нежитлова будівля (трансформаторна підстанція А-380 Тр-р № 1,2) загальною площею 54 кв.м., розташована по вулиці Партизанська, 1 координати об`єкта на мапі 47.655139, 34090722. У зв`язку з цим, у разі наявності інформації щодо можливих власників зазначеного майна або наявності у власників правовстановлюючих документів на майно, просимо звертатися до відділу економіки виконкому Покровської міської ради Дніпропетровської області (каб.207, тел.42244). (Публікацію в газеті №7 від 19.02.2021 р. оголошення про виявлення безхазяйного майна вважати недійсною)..

Товариство з обмеженою відповідальністю "Стройпрогрес" вважає що розміщена відповідачем інформація є недостовірною і перекрученою, оскільки за вказаною адресою по вул. Партизанська, 1а та Партизанська 1/4 знаходиться майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройпрогрес" (об`єкти нерухомого майна).

Наведене стало причиною звернення позивача з позовом до суду.

6. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частина 2 статті 15 Цивільного кодексу України).

Згідно з положеннями статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

При цьому предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування щодо необхідності його захисту.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

Позивач зазначає, що розміщена 26.02.2021 в громадсько-політичній газеті м. Покров "Козацька Вежа" № 8 від імені виконавчого комітету Покровської міської ради інформація ..що розпочата процедура визнання безхазяйним наступного нерухомого майна.. є недостовірною і перекрученою, оскільки з вказаною адресою в оголошені по вул. Партизанська, 1а та Партизанська 1/4 знаходиться майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройпрогрес" (об`єкти нерухомого майна).

Згідно матеріалів справи та з огляду на заявлені позовні вимоги, предметом спору у даній справі є визнання поширеної інформації недостовірною, обставини визнання відомостей такими, що не відповідають дійсності, недостовірними і такими, що принижують ділову репутацію юридичної особи.

Так, матеріалами справи встановлено, що 19.02.2021 в громадсько-політичній газеті м. Покров "Козацька Вежа" № 7 від імені виконавчого комітету Покровської міської ради було опубліковано оголошення про виявлення та взяття на облік безхазяйного майна.

26.02.2021 в громадсько-політичній газеті м. Покров "Козацька Вежа" № 8 від імені виконавчого комітету Покровської міської ради було опубліковано оголошення про виявлення та взяття на облік безхазяйного майна, в якому зазначається, що "Виконавчий комітет Покровської міської ради Дніпропетровської області повідомляє, що розпочата процедура визнання безхазяйним наступного нерухомого майна:

- будівля гаражу на 5 секцій загальною площею 453,3 кв.м, розташована по вулиці Партизанська, 1а, координати об`єкта на мапі 4747.656556,34.086472;

- бетонний вузол, розташований по вулиці Партизанська,1/4; координати об`єкта на мапі 47.659278, 34.081444;

- одноповерхова нежитлова будівля (трансформаторна підстанція), розташована в районі будівлі по вулиці Партизанська, 1/2 координати об`єкта на мапі 47.657871 34.083019;

- двоповерхова нежитлова будівля (трансформаторна підстанція А-380 Тр-р № 1,2) загальною площею 54 кв.м, розташована по вулиці Партизанська, 1 координати об`єкта на мапі 47.655139, 34090722.

У зв`язку з цим, у разі наявності інформації щодо можливих власників зазначеного майна або наявності у власників правовстановлюючих документів на майно, просимо звертатися до відділу економіки виконкому Покровської міської ради Дніпропетровської області (каб.207, тел.42244).

(Публікація в газеті №7 від 19.02.2021 р. оголошення про виявлення безхазяйного майна вважати недійсною)..

Товариство з обмеженою відповідальністю "Стройпрогрес" у позовній заяві зазначає, що розміщена інформація є недостовірною і перекрученою, оскільки з вказаною адресою по вул. Партизанська, 1а та Партизанська 1/4 знаходиться, зокрема, майно Товариства (об`єкти нерухомого майна), Покровська міська рада жодних обстежень за вказаною адресою не проводила, станом на дату розміщення оголошення акту не існувало.

Позивач також зазначає, що недостовірна інформація доведена виконавчим комітетом Покровської міської ради про наявність безхазяйного майна, яке фактично належить ТОВ "Стройпрогрес", до необмеженого кола осіб є недостовірною, такою, що не відповідає дійсності та не підтверджується жодним доказом, та такою, що порушує особисті немайнові та майнові права позивача.

Відповідно до статті 91 Цивільного кодексу України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

За положеннями статті 94 Цивільного кодексу України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України вважається, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною.

Згідно зі ст. 34 ГК України дискредитацією суб`єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов`язаних із особою чи діяльністю суб`єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання.

Відповідно до частини 1 статті 200 ЦК України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

За приписами статті 1 Закону України Про інформацію під інформацією закон розуміє будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Статтею 4 Закону України Про інформацію встановлено, що суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень, а об`єктом інформаційних відносин є інформація.

Відповідно до ч. 4, ч. 6 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

Спростування недостовірної інформації відповідно до ч. 7 ст. 277 ЦК України здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Згідно з ч. 5 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до п. 15 зазначеної постанови: "Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі".

Як зазначено у п.4 постанови Пленуму Верховного суду України №1 від 27.02.2009 р. Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Виключення становить надане в ст.2 Закону України Про банки і банківську діяльність поняття ділової репутації, яке, однак, застосовується лише до правовідносин, на які поширюється цей Закон.

Зокрема, у п.6 Інформаційного листа №01-8/184 від 28.03.2007 р. Вищим господарським судом України звернуто увагу на те, що приниженням ділової репутації суб`єкта господарювання (підприємця) є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати його господарської (підприємницької) діяльності, у зв`язку з чим знижується вартість його нематеріальних активів. Зазначені дії завдають майнової та моральної шкоди суб`єктам господарювання, а тому ця шкода за відповідними позовами потерпілих осіб підлягає відшкодуванню за правилами статей 1166 та 1167 ЦК України. Положення цих норм щодо конкретних категорій поширювачів інформації можуть бути конкретизовані в окремих законах.

У той же час, колегія суддів зазначає, що зі змістовного аналізу поширеної відповідачем інформації вбачається, що вказана інформація не дає негативної оцінки підприємницької, громадської, професійної та іншої діяльності, яку здійснювало чи здійснює Товариство з обмеженою відповідальністю "Стройпрогрес".

Спірна інформація не містить відомостей, що принижують ділову репутацію ТОВ "Стройпрогрес" з точки зору законів, моралі та звичаїв і можуть бути об`єктом моральної оцінки членів суспільства та не порушує особисті немайнові та майнові права позивача.

Пленумом Верховного Суду України у п.18 постанови №1 від 27.02.2009 роз`яснено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК України та статті 10 ЦПК України, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності такої інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Не можна також вважати доведеним, що надання відповідачем в загальному порядку передбаченому діючим законодавством та відповідними нормативними актами, в газету оголошення про початок процедури визнання безхазяйним певного нерухомого майна за для його виявлення, спричинило негативні наслідки для позивача, пов`язані з ризиками втрати немайнового блага, яким є ділова репутація, оскільки в матеріалах справи не наведено жодних доказів, на підставі яких суд міг би встановити настання таких наслідків для позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з ч. 5 ст. 16 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Частиною 5 ст. 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Таким чином, органом, уповноваженим управляти майном територіальної громади є Покровська міська рада Дніпропетровської області та виконавчий комітет Покровської міської ради.

Процедура взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначена Цивільним кодексом України.

Так, відповідно до частини другої статті 335 Цивільного кодексу України, безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.

Заява про передачу безхазяйної нерухомої речі у власність територіальної громади за умов, визначених Кодексом, подається до суду за місцезнаходженням цієї речі органом, уповноваженим управляти майном відповідної територіальної громади (стаття 269 Цивільного процесуального кодексу України).

Таким чином, законодавство визначає особливі правила щодо набуття права власності на безхазяйні нерухомі речі.

Перш за все такі речі мають бути взяті на облік як безхазяйні за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони знаходяться, з обов`язковим оголошенням про це у друкованих засобах масової інформації.

Законодавець визначив саме такий порядок задля того аби встановити власника або іншу особу, яка має право вимагати повернення такої речі, або ж заявити про свої права на вказану річ.

Слід зазначити, що Рішенням від 29.09.2016 № 11, яке розміщено на офіційному сайті Покровської міської ради, затверджено Порядок виявлення, взяття на облік, збереження і використання безхазяйного майна та відумерлої спадщини на території Покровської міської ради.

Тобто, виявлення та взяття на облік безхазяйного майна, що знаходиться на території Покровської міської ради є обов`язком відповідача.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що в даному випадку, публікація відповідачем оголошення про виявлення на території Покровської міської ради безхазяйного майна не є ні недостовірною інформацією, ні доказом невизнання відповідачем права власності на спірне майно за позивачем, оскільки це оголошення фактично є припущенням про можливість відсутності власника у майна, яке визнано безхазяйним, та направлене на розшук власника безхазяйного майна, про що водночас свідчить й останній абзац оголошення: У зв`язку з цим, у разі наявності інформації щодо можливих власників зазначеного майна або наявності у власників правовстановлюючих документів на майно, просимо звертатися до відділу економіки виконкому Покровської міської ради Дніпропетровської області (каб.207, тел.42244).

Як вбачається зі змісту п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, підставою для задоволення позову у справах зазначеної категорії є сукупність всіх обставин юридичного складу правопорушення, а саме: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. За відсутності однієї з наведених обставин підстави для задоволення позову відсутні.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У п.п. 1-3 ч. 1 ст. 237 ГПК передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду у справі № 904/3479/21 щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

7. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу.

Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи скаржника з підстав, викладених в пункті 6 цієї постанови, а також з урахуванням наступного.

Основним національним нормативно-правовим підґрунтям, яке регулює відносини щодо захисту гідності, честі та ділової репутації, є Конституція України та Цивільний та Господарський кодекс України. Крім зазначених нормативно-правових актів, під час розгляду справ про захист гідності, честі та ділової репутації фізичної та юридичної особи, судді також застосовують, зокрема, закони України: Про інформацію, Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні, інші нормативно-правові акти. Крім наведеного законодавства, суди керуються статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, яка вказує на те, що суди повинні застосовувати під час розгляду справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Застосування судового прецеденту Європейського суду з прав людини сприяє чіткості та універсалізації розуміння Конвенції, встановлює певні стандарти правосуддя, яких повинен додержуватися суд, конкретизує та розвиває конвенційні положення, надає змогу правильно зрозуміти їх букву і дух, дисциплінує суддів, які ухвалюють рішення. Саме тому до огляду включені окремі судові рішення, ухвалюючи які, суд касаційної інстанції, зокрема, використовував судовий прецедент як джерело права та безпосередньо релевантну практику Європейського суду з прав людини у справах про захист гідності, честі та ділової репутації.

Щодо можливості застосування правових позицій що викладені у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 903/857/18, від 20.08.2019 у справі № 911/714/18, від 13.10.2020 у справі № 911/1413/19 до правовідносин, які склалися у даній справі.

Колегія суддів відхиляє посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що в даній справі предметом спору є визнання недійсним рішення виконавчого комітету Покровської міської ради, яке виразилось у розміщенні недостовірної інформації на сторінках газети Козацька Вежа про початок процедури визнання безхазяйним майном, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи та безпосередньо зі змісту позовної заяви, її обґрунтування та прохальної частини, предметом спору/доказування в даній справі є визнання поширеної інформації недостовірною, обставини визнання відомостей такими, що не відповідають дійсності, недостовірними і такими, що принижують ділову репутацію юридичної особи.

Позовні вимоги, щодо визнання недійсним рішення виконавчого комітету Покровської міської ради, яке виразилось у розміщенні недостовірної інформації на сторінках газети, не були предметом судового розгляду у справі № 904/3479/21 та не заявлялись позивачем, а відтак враховуючи положення статті 269 ГПК України, колегією суддів апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються.

Слід зазначити, що при застосуванні правових позицій Верховного суду, суди нижчих інстанцій керуються подібністю або аналогією правовідносин у справі.

Визначення подібності правовідносин міститься у правових висновках, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27 березня 2020 року у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин та об`єкт (предмет).

Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25 квітня 2018 року у справі № 925/3/17, пункт 40 постанови від 25 квітня 2018 року у справі №910/24257/16). Такі ж висновки були викладені у постановах Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 910/8956/15 та від 13 вересня 2017 року у справі № 923/682/16.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 757/31606/15ц).

Враховуючи викладене, колегія суддів акцентує, що не застосування судом першої інстанції правових позицій, що викладені у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 903/857/18, від 20.08.2019 у справі № 911/714/18, від 13.10.2020 у справі № 911/1413/19 є абсолютно правомірним та таким, що відповідає нормам діючого законодавства. Дані правові позиції ВС не є аналогічними чи подібними до предмету спору у даній справі.

Колегія суддів відхиляє твердження скаржника про те, що суд першої інстанції відступив від принципів верховенства права, прийняв завідомо упереджене рішення суду на користь Покровської міської ради.

В оскаржуваному судовому рішенні суд зазначає що відповідно до норми ст. 335 ЦК України, позивач має право на відповідні дії. Посилання на дану статтю носить загальний описово-мотивувальний характер та жодним чином не є ані підставою, ані єдиною підставою у відмові в позові.

В обґрунтуванні судового рішення, суд першої інстанції не мав оминути вказану норму, оскільки на неї зокрема й позивач посилався в своєму позові.

Згідно до змісту рішення господарського суду від 08.09.2021 у справі № 904/3479/21, суд першої інстанції визначив декілька підстав для відмови у задоволенні позову, при цьому надавши правову оцінку обраного позивачем способу захисту порушеного права, прохальної частини вимог та зважив на спірні правовідносини.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, не вийшовши за межі наданих йому повноважень, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Щодо покладення обов`язку доказування в даній категорії справ на відповідача.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї (далі - Конвенція), згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Руїс-Матеос проти Іспанії від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні справедливого балансу між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів від 27.10.1993).

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції Позивачем не було подано належних та переконливих доказів на підтвердження заявленого позову, натомість дії відповідача відповідали покладеному на нього законом обов`язку.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі позивача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

8. Коли і ким були порушені, оспорені або невизнані права чи інтереси, за захистом яких особа звернулась до суду.

Право скаржника не порушено.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

За змістом частин 1, 2, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованітсь рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Під час апеляційного перегляду, колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що Господарським судом Дніпропетровської області належним чином досліджено докази та встановлено обставини справи № 904/3479/21, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін відповідно до ст. 276 ГПК України.

10. Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-284 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройпрогрес" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2021 у справі № 904/3479/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2021 у справі № 904/3479/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22.12.2021

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя І.О. Вечірко