ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2021 р. м. Ужгород Справа № 907/857/21

Господарський суд Закарпатської області у складі

головуючого судді Ушак І.Г.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

без повідомлення учасників справу

за позовом акціонерного товариства «Укртелеком», м. Київ в особі Закарпатської філії АТ «Укртелеком», м. Ужгород (далі позивач, Укртелеком)

до Міжгірської селищної ради, смт Міжгір`я Закарпатської області (далі відповідач, селищна рада)

про стягнення заборгованості на суму 9232,71 грн. за надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаними вимогами, оскільки відповідачем не відшкодовано вартість компенсаційних виплат за надані позивачем у період з 01 січня по 30 червня 2021 телекомунікаційні послуги на суму 9232,71 грн. споживачам, які проживають на території Міжгірської територіальної громади та мають встановлені законодавством пільги з їх оплати.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 27.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; встановлено сторонам строки для надання заяв по суті справи - відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив.

Приписами ст. 252 ГПК України, якими встановлено особливості розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше; за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі; якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ст. 248 ГПК України протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідач письмовим відзивом, не заперечуючи та не спростовуючи факту надання позивачем послуг, стягнення вартості яких є предметом спору, заперечує проти позову. Посилається на відсутність у бюджеті відповідача бюджетних асигнувань та бюджетних призначень на надання пільг з послуг зв`язку та, власне, відсутність фінансування таких видатків. Посилається на те, що не має доступу до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, розпорядниками якого є районні, міські управління соціального захисту населення відповідних територіальних одиниць та на безпідставність наданих позивачем розрахунків видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг, які містять переліки споживачів-пільговиків за видами пільг за формою « 2-пільга», з огляду на скасування наказу Міністерства праці та соціальної політики України, яким зазначена форма була запроваджена.

Позивач відповіддю на відзив, наполягаючи на задоволенні позову, заперечує позицію відповідача у спірних відносинах, оскільки такий є уповноваженим органом на виплату за рахунок бюджету компенсації вартості фактично наданих соціальних послуг. Посилання на форми « 2-пільга» вважає, хоча і не обов`язковим, однак обґрунтованим з огляду на наявну в них інформацію, яка є достатньою для контролю відомостей, що подаються підприємствами та організаціями, які надають послуги, зокрема, пільговим категоріям населення, для розрахунків за такі.

Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю.

При цьому суд виходив з наступного.

Укртелеком - позивач у справі - є оператором із надання телекомунікаційних послуг споживачам.

Міжгірська селищна рада - відповідач у справі орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади, здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування згідно ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Матеріалами справи встановлено, що у період з 1 січня по 30 червня 2021 позивач надавав послуги зв`язку споживачам, які проживають на території Міжгірської територіальної громади та які згідно із нормами чинного законодавства належать до пільгових категорій громадян, що підтверджується наявними в матеріалах справи розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за зазначений період.

Відповідні розрахунки, а також акти звіряння розрахунків за надані населенню послуги електрозв`язку позивач надсилав відповідачу, що підтверджується даними наявних у матеріалах справи копій рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, а також описів вкладення у поштові відправлення.

Витрати позивача, пов`язані з наданням пільг, селищна рада не відшкодувала.

Отже, предметом даного спору є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги.

Пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання відповідно до приписів Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", визначаються виключно законами України.

Так, для окремих категорій споживачів пільги з оплати за послуги зв`язку встановлені Законами України Про статус ветеранів війни, гаранта їх соціальні захисту, «Про жертви нацистських переслідувань», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист, Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Про охорону дитинства.

Приписами ст. 63 Закону України Про телекомунікації встановлено, що операторами, провайдерами телекомунікацій, яким є позивач у даній справі, що надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, цього Закону, Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295, надаються телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати.

Видатки на відшкодування вартості послуг зв`язку наданих пільговим категоріям громадян, відповідно до приписів п. 204 ст. 91 Бюджетного кодексу України віднесено до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів

Згідно ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України, бюджетні зобов`язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв`язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Державним казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Суд, вирішуючи спір у даній справі, виходить з того, що позивач оператор телекомунікацій, що зобов`язаний за змістом наведених вище законодавчих приписів у сфері державних соціальних стандартів і гарантій надавати окремим категоріям громадян пільги з послуг зв`язку, виконав свої зобов`язання, яким кореспондується обов`язок держави в особі її органів, яким є відповідач, відшкодувати такі пільги.

За встановлених обставин даної справи між сторонами виникли правовідносини з надання послуг зв`язку окремим категоріям населення на пільговій основі, у яких відповідач як розпорядник відповідних коштів зобов`язаний здійснювати розрахунки з позивачем, який надає послуги особам, що проживають на території громади та за законом мають право на соціальні пільги.

При цьому, приписи Закону України "Про телекомунікації" не передбачають жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

Так, ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Позивач є суб`єктом господарювання, який надає телекомунікаційні послуги споживачам, метою діяльності якого як учасника господарських відносин є досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку відповідно до ч. 2 ст. 3 ГК України.

Відповідно до статті 526 ЦК України, статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Отже, у позивача у даній справі виникло цивільне право на відшкодування вартості послуг зв`язку, наданих пільговим категоріям населення, а у відповідача, що є органом, через який діє держава у цивільних відносинах, виник цивільний обов`язок здійснити з позивачем розрахунок за надані цим особам послуги, оскільки: по-перше, держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України); по-друге, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Таким чином, відповідач як уповноважений державний орган на виплату за рахунок бюджету компенсації вартості фактично наданих соціальних послуг, зобов`язаний здійснити розрахунки з позивачем щодо послуг, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, у спірний у даній справі період.

Право позивача на отримання компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих ним своїм абонентам - пільговим категоріям споживачів, підлягає реалізації і захисту, відповідно до законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним законодавчо особам, а також з нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків з постачальниками, зокрема, телекомунікаційних послуг таким категоріям споживачів.

При цьому суд приймає до уваги, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 17 березня 2004 року №7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року №6-рп/2007). Зокрема, у Рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2). Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

З огляду на викладене судом відхиляються твердження відповідача про відсутність його обов`язку здійснити розрахунок з позивачем за надані особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, телекомунікаційні послуги, у спірний період з посиланням на відсутність фінансування.

Судом не приймаються заперечення відповідача проти позову з огляду на встановлену компетенцію, зокрема, селищних рад, їх виконавчих органів (відділів, управлінь), що можуть створюватися у межах затверджених радами структур та штатів для здійснення повноважень, що належать до їх відання, в тому числі, з питань щодо надання окремим категоріям громадян встановлених законодавством пільг (ст.ст. 25, 34, 54 Закону України «Про місцеве самоврядування»).

Долучені до матеріалів справи дублікати форми № 2-пільга підписані посадовими особами позивача, є належними та допустимими доказами на підтвердження надання соціальних послуг, компенсація вартості яких є предметом даного спору, оскільки такі містять інформацію про обсяг наданих позивачем послуг на пільгових умовах, з огляду на що не має значення, що наказ урядового органу, яким така форма запроваджувалася як обов`язкова, скасований. За приписами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд приймає до уваги, що відповідач ні після отримання зазначених документів від позивача, ні під час судового провадження у даній справі не заперечував, власне, надання відповідачем послуг громадянам, що проживають на території Міжгірської громади та мають встановлені законодавством пільги.

За таких обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за надані в період з 1 січня по 30 червня 2021 на пільгових умовах телекомунікаційні послуги громадянам, що проживають на території Міжгірської громади Закарпатської області, підлягають задоволенню на загальну суму 9232,71 грн., як такі, що ґрунтуються на законі, доведені позивачем та не спростовані відповідачем.

Відповідно до ст.ст. 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, відповідно до ст. 86 ГПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

На підставі ст. 129 ГПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору за розгляд даної справи покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 73-79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити повністю.

Стягнути з Міжгірської селищної ради (90000 смт Міжгір"я, вул. Шевченка буд. 77 ) на користь акціонерного товариства „Укртелеком, м. Київ в особі його Закарпатської філії (88000, м. Ужгород, пл. Кирила і Мефодія, 4, ) невідшкодованих коштів за телекомунікаційні послуги надані пільговим категоріям громадян на суму 9232,71 грн. (дев`ять тисяч двісті тридцять дві грн. 71 коп.) та у відшкодування судових витрат 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят грн. 00 коп.)

Відповідно до приписів ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Ушак І.Г.