РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.12.2021Справа № 910/13595/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Васт-Транс»

до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк»

про стягнення штрафу та збитків

Суддя Підченко Ю.О.

Секретар судового засідання Лемішко Д.А.

Представники сторін:

від позивача: Рибченко Н.М.; Черненко І.В.;

від відповідача: Тарасенков В.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Васт-Транс» (далі - Товариства) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) про стягнення штрафу у розмірі 7 500 євро та збитків у розмірі 1 519,26 євро.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив свої зобов`язання за договором на брокерське обслуговування від 05.04.2019 № БО065-109 (далі - Договір), у зв`язку з чим має понести відповідальність у вигляді сплати штрафу на підставі пункту 7.3 Договору та збитків.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 у справі № 910/13595/20 позов задоволено; стягнуто з Банку на користь Товариства штраф у розмірі 7 500 євро, збитки у розмірі 1 519,26 євро, судовий збір у розмірі 4 450,33 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 21.12.2020 у справі №910/13595/20 задоволено заяву позивача про ухвалення додаткового рішення; стягнуто з Банку на користь Товариства судові витрати у розмірі 4 500 грн.

Наведені вище судові рішення залишені без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2021 у справі №910/13595/20.

Постановою Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.07.2021 касаційну скаргу Банку задоволено частково; рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2020, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2021 у справі №910/13595/20 скасовано; справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 29.07.2021 справу №910/13595/20 передано на розгляд судді Підченку Ю.О.

Розглянувши матеріали справи № 910/13595/20, господарський суд дійшов висновку, що справу слід розглядати за правилами загального позовного провадження, оскільки вона є складною з огляду на наявні матеріали.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 04.08.2021 прийнято справу № 910/13595/20, до свого провадження, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 01.10.2021.

08.09.2021 через загальний відділ діловодства суду позивачем заявлено шість клопотань про витребування у відповідача доказів, а також подано письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду.

Безпосередньо в підготовчому засіданні 01.10.2021 представник відповідача наполягав на необхідності перевірити повноваження представника позивача та долучив докази на підтвердження своїх доводів.

Представник позивача, у свою чергу, спочатку наполягав на задоволенні заяв про витребування доказів, а пізніше усно та письмово просив залишити такі заяви без розгляду.

Суд вирішив відкласти підготовче засідання відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) до 05.11.2021 та продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів.

27.10.2021 відповідачем надані письмові пояснення стосовно представництва та щодо клопотань позивача про витребування доказів.

29.10.2021 відповідачем та позивачем долучено письмові пояснення по справі.

02 та 05 листопада 2021 року через загальний відділ діловодства суду позивач надав клопотання про долучення доказів та додаткові письмові пояснення.

Безпосередньо в підготовчому засіданні 05.11.2021 представники сторін надали усні пояснення стосовно встановлених у справі обставин та заявлених клопотань.

Суд вирішив задовольнити заяву позивача та залишити без розгляду подані раніше клопотання про витребування доказів №№ 23, 24, 25, 26, 27, 28.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2021 вирішено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 09.12.2021.

У судовому засіданні 09.12.2021 суд, заслухавши вступне слово представників сторін, з`ясувавши обставини, дослідив в порядку статей 209-210 ГПК України докази у справі.

Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд перейшов до судових дебатів.

У судовому засіданні 09.12.2021 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 233 ГПК України.

Судом, відповідно до вимог статей 222-223 ГПК України, здійснювалося повне фіксування судового засідання технічними засобами та секретарем судового засідання велися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив на позовну заяву, письмові пояснення, тощо, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Підставами для скасування рішення місцевого і постанови апеляційного господарських судів зі справи стало те, що попередні судові інстанції:

- обмежившись виключно встановленням факту направлення позивачу повідомлення №20.1.0.0.0/7-20200618/1495 вже після настання строку виконання замовлення, залишили поза увагою необхідність з`ясування обставин наявності або відсутності відповідного рішення компетентного органу відповідача про встановлення позивачу неприйнятно високого рівня ризику, дати та підстав його прийняття;

- судам першої та апеляційної інстанцій при розгляді даної справи слід було встановити дотримання позивачем вимог статей 1000, 1007 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та виконання положень пункту 2.10 Договору в частині перерахування позивачем коштів на рахунок відповідача, зазначений в пункті 6 замовлення, у сумі, необхідній для його виконання;

- порушення норм процесуального права, на які посилається відповідач у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 ч. 2 ст. 287 цього Кодексу (п. 1 ч. 3 ст. 310 ГПК).

Верховним Судом у постанові від 19.07.2021 зі справи № 910/13595/20 вказано, що при новому розгляді суду слід належним чином дослідити зібрані у справі докази, надати належну правову оцінку доводам усіх учасників справи із наведенням обґрунтування їх прийняття до уваги чи відхилення в мотивувальній частині постанови; повно і всебічно з`ясувати всі обставини справи, зокрема, щодо виконання позивачем свого обов`язку відповідно до пункту 2.10 Договору шляхом перерахування коштів на рахунок відповідача, зазначений в пункті 6 замовлення, у сумі, необхідній для його виконання, та за можливості встановити факт наявності або відсутності рішення компетентного органу відповідача про встановлення позивачу неприйнятно високого рівня ризику разом з датою його прийняття та підставами, покладеними в основу його прийняття.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

У новому розгляді справи Господарським судом міста Києва встановлено таке.

05.04.2019 Товариством (довіритель) та Банком (повірений) укладено Договір, за умовами якого:

- повірений за дорученням довірителя зобов`язується надавати послуги щодо купівлі, продажу цінних паперів (далі - ЦП) на підставі разових замовлень (далі - замовлення). Всі операції повірений проводить від імені, за рахунок та в інтересах довірителя (пункт 1.1 Договору);

- замовлення складається довірителем у письмовій формі згідно з Додатком №1 Договору та є невід`ємною частиною Договору (пункт 1.2 Договору);

- складене належним чином та підписане уповноваженим на те представником довірителя замовлення за Договором надається повіреному в письмовій формі в один із способів, зазначених у пункті 4.6 Договору (пункт 1.3 Договору);

- за Договором можуть виконуватися замовлення, зокрема, такого виду - ринкове замовлення на купівлю - замовлення купити цінні папери за найкращою (мінімальною) ціною (підпункт 1.4.1 пункту 1.4 Договору);

- при виконанні Договору сторони керуються Договором, замовленням довірителя, яке вважається невід`ємною частиною Договору та підлягає реєстрації у відповідному журналі обліку, що є складовою внутрішнього обліку, з обов`язковим зазначенням часу та дати отримання такого замовлення (Додаток № 1) та декларацією про фактори ризиків (Додаток № 2) (пункт 2.1 Договору);

- перед виконанням замовлення повірений здійснює перевірку правильності його оформлення та встановлює права довірителя стосовно цінних паперів, які є об`єктом цивільних прав за договором/замовленням (пункт 2.4 Договору);

- умовами виконання повіреним замовлення довірителя є:

наявність достатньої для виконання замовлення суми грошових коштів на рахунку повіреного, наданих довірителем при здійсненні операцій щодо купівлі цінних паперів;

наявність достатньої для виконання замовлення кількості цінних паперів на рахунку у цінних паперах у депозитарній установі при здійсненні операцій з продажу (пункт 2.5 Договору);

- замовлення довірителя вважається чинним або до моменту його виконання повіреним, або до його скасування за взаємною згодою, або до закінчення його дії, якщо замовлення діє протягом встановленого в ньому строку (до встановленого терміну) (пункт 2.6 Договору);

- у разі придбання ЦП довіритель надає повіреному відповідне замовлення, де, зокрема, вказуються умови оплати, а саме, попереднє зарахуванням коштів па рахунок, зазначений в замовленні довіритель зобов`язаний не пізніше наступного банківського дня після надання відповідного замовлення здійснити перерахування коштів на рахунок, зазначений в замовленні, у сумі, необхідній для його виконання (пункт 2.10 Договору);

- замовлення надається довірителем повіреному та містить розпорядження на визначених умовах виконати певну операцію з конкретними цінними паперами в інтересах довірителя відповідно до договору на брокерське обслуговування (пункт 4.1 Договору);

- замовлення оформлюється згідно з примірною формою (Додаток 1) та має містити:

номер замовлення відповідно до встановленого повіреним порядку нумерації замовлень;

дату надання замовлення;

номер та дату укладення договору на брокерське обслуговування;

вид послуги, що надається, а саме купівля, продаж;

реквізити ідентифікації цінного папера: вид тип різновид/найменування цінних паперів, серія цінних паперів - за наявності; найменування емітента цінного папера (або особи, як видала цінний папір), прізвище, ім`я, по батькові (у разі наявності) особи, яка видала цінний папір; код за ЄДРПОУ - для емітента (або особи, як видала цінний папір) - резидента, номер реєстрації - для емітента (або особи, як видала цінний папір - нерезидента, для фізичної особи, яка видала цінний папір), реєстраційний номер облікової картки платника податків (у разі відсутності відповідно до законодавства не зазначається); номінальна вартість цінного папера - у національній чи іноземній валюті; форма випуску та форма існування цінного папера; міжнародний ідентифікаційний номер цінних паперів (для емісійних цінних паперів);

кількість цінних паперів;

вид замовлення з наведеного нижче переліку:

ринкове замовлення на купівлю - замовлення купити цінні папери за найкращою (мінімальною) ціною;

ринкове замовлення на продаж - замовлення продати цінні папери за найкращою (максимальною) ціною;

лімітоване замовлення на купівлю - замовлення купити цінні папери за ціною, що не перевищуватиме обумовлену клієнтом;

лімітоване замовлення на продаж - замовлення продати цінні папери за ціною, що не нижча ніж обумовлена клієнтом;

стоп-замовлення на купівлю - замовлення купити цінні папери в той момент, коли ціна досягне обумовленого клієнтом значення;

стоп-замовлення на продаж - замовлення продати цінні папери в той момент, коли ціна досягне обумовленого клієнтом значення;

РЕПО - замовлення на купівлю - замовлення купити цінні папери із зобов`язанням зворотного їх продажу через визначений строк за заздалегідь обумовленою ціною;

РЕПО - замовлення на продаж - замовлення продати цінні папери із зобов`язанням зворотної їх купівлі через визначений строк за заздалегідь обумовленою ціною;

замовлення позики - замовлення передати у власність іншій стороні (позичальнику) або отримати у власність від іншої сторони певну кількість цінних паперів з відповідними реквізитами ідентифікації з обов`язком їх повернення через визначений строк або на вимогу однієї із сторін;

ціну одного цінного папера або однозначні умови її визначення відповідно до виду замовлення;

дату, з якої набирає чинності замовлення;

строк дії замовлення;

місце укладення договору на виконання (на фондовій біржі/поза фондової біржі);

спосіб проведення розрахунків за договором на виконання (з дотриманням/без дотримання принципу «поставка цінних паперів проти оплати»);

інші реквізити, передбачені чинним законодавством (пункт 4.2 Договору);

- замовлення може надаватись повіреному довірителем: особисто; з використанням засобів поштової або кур`єрської доставки; з використанням засобів факсимільного зв`язку; з використанням засобів електронного зв`язку (пункт 4.6 Договору);

- довіритель веде реєстр разових замовлень клієнта у формі та в порядку, визначеному законодавством (пункт 4.8 Договору);

- замовлення вважається виконаним з моменту виконання повіреним договору на виконання (пункт 4.9 Договору);

- за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність згідно з вимогами чинного законодавства України та Договору (пункт 7.1 Договору);

- у випадку односторонньої необґрунтованої відмови однією із сторін від виконання зобов`язань за Договором/замовленню, у тому числі одностороннього скасування довірителем замовлення, прийнятого повіреним до виконання, винна сторона сплачує іншій стороні штраф у розмірі 10% від загальної суми, яка зазначена у замовленні (пункт 7.3 Договору);

- неустойка за Договором або у зв`язку з ним підлягає сплаті протягом семи робочих днів з моменту отримання вимоги відповідної сторони. Збитки, спричинені невиконанням або неналежним виконанням, стягуються з винної сторони понад суму неустойки, що підлягає сплаті (пункт 7.5 Договору);

- сплата неустойки не звільняє сторону, що порушила свої зобов`язання, від виконання зобов`язань за Договором (пункт 7.6 Договору);

- Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення відбитками печаток сторін (за наявності) і діє протягом 2 (двох) років з дати його підписання, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе за Договором зобов`язань (пункт 11.8 Договору).

05.06.2020 Товариство з використанням засобів електронного зв`язку (електронної пошти) надало відповідачу відповідно до Договору разове замовлення № 10/БО065-19 на купівлю цінних паперів (далі - Замовлення): вид/тип/різновид/найменування ЦП - облігація внутрішніх позик України, бездокументарна, іменна; емітент - Міністерство фінансів України; міжнародний ідентифікаційний номер ЦП (ISIN) - UA, дата розміщення 09.06.2020, погашення 13.05.2021; кількість ЦП - 75 штук; номінальна вартість одного ЦП - 1 000 євро; загальна номінальна вартість ЦП - 75 000 євро.

У свою чергу, Банк на вказане Замовлення в цей же день засобами електронного зв`язку, надав відповідь такого змісту: «На жаль, ми не можемо взяти Ваше замовлення в роботу, оскільки на сьогодні проведення даної операції не погоджено фінансовим моніторингом».

17.06.2020 позивач направив відповідачу вимогу від 17.6.2020 № 2 про сплату штрафу у розмірі 7 500 євро - 10% від загальної суми, що зазначена у Замовленні, у зв`язку з невиконанням цього замовлення. Надсилання вказаної вимоги підтверджується, описом вкладення у цінний лист, накладною та фіскальним чеком, які долучені до матеріалів справи.

18.06.2020 Банком надано Товариству повідомлення № 20.1.0.0.0/7-20200618/1495 про прийняте рішення, керуючись ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ст. 10 Закону «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» про встановлення позивачу неприйнятно високого рівня ризику, внаслідок чого будуть розірвані укладені договори та будуть закриті поточні рахунки.

Відповідно до листа відповідача від 30.06.2020 № Е.11.0.0.0/4-109593БТ, наданого позивачу у відповідь на запит від 11.06.2020 №1, Замовлення не було прийнято в роботу у зв`язку з ненаданням Товариством запитуваних Банком документів, необхідних для здійснення фінансового моніторингу.

У зв`язку із невиконанням Банком зобов`язань за Договором Товариством нараховано штраф у розмірі 7 500 євро на підставі пункту 7.3 Договору, а також заявлено до стягнення збитки у вигляді упущеної вигоди в розмірі 1 519,26 євро.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись, зокрема, на таке:

- відсутність підстав для притягнення Банку до відповідальності у вигляді стягнення штрафу у зв`язку з неподанням Товариством належним чином оформленого замовлення та не прийняттям його до виконання відповідачем;

- неналежне виконання умов Договору позивачем щодо подання витребуваної Банком інформації;

- недоведення Товариством понесення ним збитків у вигляді упущеної вигоди.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов таких обґрунтованих висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1. ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Отже, за своєю правовою природою укладений сторонами Договір є договором доручення.

За приписами ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Статтею 1004 ЦК України визначено, що повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим.

Відповідно до ст. 1007 ЦК України довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Довіритель зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором: 1) забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення; 2) відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення. Довіритель зобов`язаний негайно прийняти від повіреного все одержане ним у зв`язку з виконанням доручення. Довіритель зобов`язаний виплатити повіреному плату, якщо вона йому належить.

Із матеріалів справи вбачається, що Товариством з використанням засобів електронного зв`язку (електронної пошти) надано Банку Замовлення, порядок, спосіб надання та форма якого відповідає вимогам розділу 4 Договору.

На виконання пункту 2.5 Договору позивачем підтверджено наявність достатньої для виконання Замовлення суми грошових коштів на його рахунку станом на 05.06.2020, а саме надано банківську виписку по рахунку Товариства.

Разом з тим, Банк, порушуючи обов`язок, визначений у пункті 3.1 Договору (здійснення операції з ЦП довірителя відповідно до наданих замовлень), на Замовлення в день його подання 05.06.2020 засобами електронного зв`язку надав відповідь такого змісту: «На жаль, ми не можемо взяти Ваше замовлення в роботу, оскільки на сьогодні проведення даної операції не погоджено фінансовим моніторингом».

Однак, будь-яких документів щодо конкретизації та підтвердження вказаної відмови відповідач позивачу не надав, обмежившись лише наведеним поясненням.

Лише 30.06.2020 Банком надано позивачу на його ж запит від 11.06.2020 № 1 лист, в якому вказано, що Замовлення не було прийнято в роботу у зв`язку з ненаданням позивачем запитуваних Банком документів, необхідних для здійснення фінансового моніторингу.

У свою чергу, Товариство підтвердило, що 28.04.2020 засобами електронного зв`язку отримав від Банку запит від 28.04.2020 № 20.1.0.0.0/7-200428/8724 про надання додаткових документів щодо підприємства, який позивач виконав відповідно до листа від 30.04.2020 №58.

Вказаний лист з документами відповідач отримав 04.05.2020, що підтверджується відміткою на листі та печаткою банківської установи.

Слід зазначити, що жодних претензій, додаткових запитів чи повідомлень від Банку щодо неповноти чи неналежного виконання запиту від 28.04.2020 № 20.1.0.0.0/7-200428/8724 позивачу не надходило.

Отже, доказів на підтвердження неналежного виконання Товариством вказаного запиту Банку щодо надання документів матеріали справи не містять.

Суд звертає увагу, що відповідно до наявних у справі документів, вказана причина (неподання документів) не була наведена відповідачем у відмові 05.06.2020, натомість, єдиною, доведеною до відома позивача, причиною невиконання його Замовлення було відсутність погодження фінансовим моніторингом.

Що ж до тверджень Банку про неправильне оформлення Замовлення, то вони не приймаються судом до уваги як причини його невиконання, оскільки в силу приписів пункту 2.4 Договору саме відповідач перед виконанням замовлення здійснює правильність його оформлення. Однак, відповідачем не було вказано такої причини неприйняття замовлення до виконання як його неправильне оформлення.

Крім того, лише після звернення позивача 18.06.2020 Банком було надано Товариству повідомлення № 20.1.0.0.0/7-20200618/1495 про прийняте Банком рішення, керуючись ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ст. 10 Закону «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» про встановлення Товариству неприйнятно високого рівня ризику, внаслідок чого будуть розірвані укладені договори та будуть закриті поточні рахунки.

Відповідно до ст.64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» на банки покладено обов`язок проводити ідентифікацію та верифікацію клієнтів відповідно до вимог законодавства України.

Згідно з ч. 5 ст.64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банку надано право відмовитися від встановлення (підтримання) договірних відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) чи проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися від проведення фінансової операції у разі, якщо фінансова операція містить ознаки такої, що згідно з цим Законом підлягає фінансовому моніторингу; від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі ненадання клієнтом необхідних для вивчення клієнтів документів чи відомостей або встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

Враховуючи вказані приписи Банк наділений правом в односторонньому порядку відмовитися від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, в тому числі шляхом розірвання договорів.

Водночас, вказане право банку як суб`єкта первинного фінансового моніторингу відмовитися від договірних відносин не є необмеженим (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 910/3245/19).

Слід зазначити, що Верховним Судом в обов`язкових вказівках при новому розгляді даної справи було визначено те, що за можливості суду необхідно встановити факт наявності або відсутності рішення компетентного органу відповідача про встановлення позивачу неприйнятно високого рівня ризику разом з датою його прийняття та підставами, покладеними в основу його прийняття.

Разом з тим, Банком ні під час первісного розгляду даної справи, ані під час нового розгляду не подано суду документально підтвердження прийняття такого рішення, його копію, тощо.

Саме на відповідачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, однак Банком вказаний обов`язок виконано не було.

Що ж до посилань на те, що такі документи не можуть бути подані суду в силу того, що вони містять інформацію з обмеженим доступом, а слухання відбувалися у відкритому режимі, то вони є безпідставними, оскільки відповідач не був позбавлений права заявити відповідне клопотання про розгляд справи у закритому режимі та подати докази, в підтвердження своїх доводів.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 14.04.2021 зі справи №910/18504/20, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2021, позов Товариства до Банку задоволено та визнано недійсним односторонній правочин, вчинений Банком щодо розірвання Договору та всіх договорів банківського обслуговування, за якими Товариством було відкрито рахунки.

Вказаним судовим рішенням, що має преюдиційне значення в силу приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України було встановлено, зокрема, таке:

«Під час розгляду справи відповідачем було надано для огляду суду витяг з програми управління коплаєнс ризиками та рішення Банку про присвоєння клієнту неприйнятно високого рівня ризику.

Водночас, за переконанням суду, надані суду для огляду документи жодним чином не підтверджують існування правових підстав для встановлення позивачу неприйнятно високого ризику. Інших доказів на підтвердження своє правової позиції Банком до суду не представлено.

У матеріалах справи відсутнє рішення банку щодо встановлення неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику Товариства з обмеженою відповідальністю «Васт-Транс».

Відповідач жодними належними та допустимими в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України доказами не довів обґрунтованості підстав вважати, що позивач вчиняв платіжні операції, які містять ознаки здійснення ризикової діяльності у сфері фінансового моніторингу та наражає на ризик застосування до банку відповідних заходів впливу. Зокрема, незаконними джерела походження коштів Товариства з обмеженою відповідальністю «Васт-Транс», інших його активів або прав на такі активи, а також не довів наявності у банківських операціях позивача ознак відмивання доходів.

У силу вимог чинного законодавства такі обставини не дають підстав для припинення (розірвання) банком договірних відносин з клієнтом в односторонньому порядку.».

Отже, під час судового розгляду справи № 910/18504/20 було встановлено відсутність підстав для розірвання Договору в односторонньому порядку у зв`язку із встановленням позивачу неприйнятно високого рівня ризику та відсутність доказів, які б підтверджували наявність підстав для встановлення Товариству Банком неприйнятно високого ризику.

Що ж до обов`язкової вказівки Верховного суду про необхідність повно і всебічно з`ясувати обставини щодо виконання позивачем обов`язку відповідно до пункту 2.10 Договору шляхом перерахування коштів на рахунок відповідача, зазначений в пункті 6 Замовлення, у сумі, необхідній для його виконання, то слід зазначити таке.

Суд погоджується з доводами Товариства про те, що виконанню обов`язку позивача, який вказано у пункті 2.10 Договору, передував обов`язок Банку зареєструвати Замовлення у відповідному журналі обліку (пункт 2.1 Договору) та здійснити перевірку правильності оформлення замовлення (пункт 2.4 Договору).

Позивач підтвердив наявність грошових коштів і довів можливість виконання пункту 2.10 Договору, однак грошові кошти на купівлю цінних паперів не були перераховані відповідачу, оскільки Банк відмовився виконувати Замовлення, зазначивши: «На жаль, ми не можемо взяти Ваше замовлення в роботу, оскільки на сьогодні проведення даної операції не погоджено фінансовим моніторингом».

З огляду на викладене, позивачем підтверджено виконання ним статей 1000, 1007 ЦК України як довірителя, у свою чергу, відповідач як повірений обов`язок з виконання Замовлення не виконав.

Також, матеріалами справи підтверджено та встановлено судом, що Банк не мав обґрунтованих та підтверджених правових підстав для відмови у виконанні Замовлення Товариства, а тому, не прийнявши його до виконання, порушив зобов`язання за Договором.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 ЦК України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Сторонами у пункті 7.3 Договору було погоджено те, що у випадку односторонньої необґрунтованої відмови однією із сторін від виконання зобов`язань за Договором/замовленню, у тому числі одностороннього скасування довірителем замовлення, прийнятого повіреним до виконання, винна сторона сплачує іншій стороні штраф у розмірі 10% від загальної суми, яка зазначена у замовленні.

Слід зазначити, що Банк не підтвердив наявності підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання в порядку закону чи Договору.

Так, перевіривши здійснені позивачем розрахунки, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони правильні, а тому вимоги в частині стягнення 7 500 євро штрафу підлягають задоволенню.

Також, позивачем були заявлені до стягнення з відповідача збитки у розмірі 1 519,26 євро, які є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 та ч. 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до приписів статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Крім того, при обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби права позивача не були порушені. Нічим не підтверджені розрахунки про можливі доходи до уваги братися не можуть. Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які позивач поніс би, якби не відбулося порушення права.

Позивач, вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, повинен довести, що за звичайних обставин він мав реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу, при цьому, протиправні дії відповідача є причиною, а збитки, які виникли, - наслідком такої протиправної поведінки.

Пунктом 7.5 Договору визначено, що збитки, спричинені невиконанням або неналежним виконанням, стягуються з винної сторони понад суму неустойки, що підлягає сплаті.

Так, за Замовленням позивача відповідач мав здійснити придбання цінних паперів, а саме, облігацій внутрішніх державних позик України з кодом UA загальною номінальною вартістю 75 000 євро, проведення розміщення яких 09.06.2020 через ETC (Bloomberg) було оголошено Міністерством фінансів України (офіційний веб-сайт https://mof.gov.ua/uk/ogoloshennja-ta-rezultati-aukcioniv).

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» облігація - це цінний папір, що посвідчує внесення його першим власником коштів, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, підтверджує зобов`язання емітента повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений проспектом або рішенням про емісію цінних паперів (для державних облігацій України - умовами їх розміщення) строк та виплатити доход за облігацією, якщо інше не передбачено проспектом або рішенням про емісію цінних паперів (для державних облігацій України - умовами їх розміщення).

Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» облігації внутрішніх державних позик України - це державні цінні папери, що розміщуються виключно на внутрішньому фондовому ринку і підтверджують зобов`язання України щодо відшкодування пред`явникам цих облігацій їх номінальної вартості з виплатою доходу відповідно до умов розміщення облігацій. Номінальна вартість облігацій внутрішніх державних позик України може бути визначена в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» погашення емісійних цінних паперів - це сукупність дій емітента та власників цінних паперів, що здійснюються в установленому Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку порядку та пов`язані з виконанням емітентом зобов`язань за борговими емісійними цінними паперами та іншими емісійними цінними паперами в установлених законом випадках шляхом виплати власникам таких цінних паперів номінальної вартості цінних паперів та доходу за такими цінними паперами (якщо це передбачено проспектом цінних паперів або рішенням про емісію цінних паперів) або постачання (надання) товарів (послуг), або конвертації цінних паперів у строки, передбачені проспектом цінних паперів або рішенням про емісію цінних паперів, та скасування реєстрації випуску цінних паперів

Відповідно до результатів проведення розміщень облігацій внутрішньої державної позики 09.06.2020 рівень дохідності облігацій UA встановлено в розмірі 2,2%, дати сплати відсотків - 12.11.2020, 13.05.2021, термін обігу - 337 днів, дата погашення - 13.05.2021 (офіційний веб-сайт https://mof.gov.ua/uk/ogoloshennja-ta-rezultati-aukcioniv).

З огляду на викладене, у випадку придбання вказаних цінних паперів, позивач мав би беззастережно отримати дохід у розмірі 1 519,26 євро (75 000 євро х 2,2% х 337/366).

Таким чином, позивачем доведено можливість реального отримання доходів у розмірі 1 519,26 євро.

Позивачем доведено та підтверджено наявність всіх елементів цивільного правопорушення, а тому позовні вимоги щодо стягнення 1 519,26 євро підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частина 1 ст. 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з пунктом 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, ч. 4 ст.75, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288, 316 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Васт-Транс» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д; ідентифікаційний код 14360570) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Васт-Транс» (08113, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрушки, вул. Лісна, 1; ідентифікаційний код 30367782) штраф у розмір 7 500 євро, збитки у розмірі 1 519,26 євро та судовий збір у розмірі 4 450,33 грн. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 20.12.2021.

Суддя Ю.О. Підченко