УХВАЛА

15 грудня 2021 року

м. Київ

Справа №914/486/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Губенко Н.М., Кролевець О.А.

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Розвадів Будматеріали"

на постанову Західного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Плотніцький Б.Д., Кравчук Н.М., Скрипчук О.С.

від 20.10.2021

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівенергозбут"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Розвадів Будматеріали"

про стягнення 184 984,01 грн,

ВСТАНОВИВ:

26 листопада 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Розвадів Будматеріали" (далі - Скаржник) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.10.2021. У касаційній скарзі Скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження судового рішення.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 02.06.2021 відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що: відповідач дотримався встановленого порядку зміни постачальника електричної енергії, отже негативні наслідки у вигляді сплати штрафу не можуть виникати; відповідач діяв у межах, визначених як Правилами роздрібного ринку електричної енергії, так і Законом України "Про ринок електричної енергії", відсутні правові підстави для застосування штрафних санкцій; дострокове розірвання договору з ініціативи споживача, у зв`язку із зміною електропостачальника не є випадком не передбаченим умовами договору та відповідно не є підставою для нарахування штрафних санкцій згідно з пунктом 13.3 договору. Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені вимоги є не обґрунтованими, а позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів порушення відповідачем суб`єктивного права ТОВ "Львівенергозбут" щодо невиконання умов спірного договору.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 20.10.2021 скасовано рішення суду першої інстанції та задоволено позов.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що за положенням Закону України "Про ринок електричної енергії" та умовами Договору, споживач має право на одностороннє припинення договору у спосіб зміни електропостачальника. Так, відповідач при діючому до 31 грудня 2022 року Договорі з позивачем у лютому 2020 року ініціював зміну електропостачальника. При цьому суд зазначив, що викладена у комерційній пропозиції умова про застосування штрафу за дострокове припинення договору з ініціативи споживача, не суперечить приписам статті 59 Закону України "Про ринок електричної енергії", адже такою передбачено не лише те, що зміна електропостачальника споживачем здійснюється на безоплатній основі, а й те, що така зміна здійснюється у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку. Аналогічно, п. 10.2 Договору також передбачено, що зміна електропостачальника здійснюється відповідно до порядку, передбаченого ПРРЕЕ. А положення п. 6.1.3 вказаних Правил фактично відповідають викладеному у комерційній пропозиції №5 від 01.07.2019 положенню щодо застосування штрафних санкцій. Таким чином суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки строк дії Договору погоджений сторонами до 31 грудня 2022 року, а відповідач змінив електропостачальника з 01 березня 2020 року (тобто до закінчення строку дії договору), то мало місце дострокове розірвання договору, що має наслідком припинення дії договору з позивачем, з ініціативи споживача, що є наслідком стягнення штрафу.

Перевіривши касаційну скаргу, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

За приписами пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина сьома статті 12 ГПК України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" установлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2021 року у сумі 2270,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є стягнення 184 984,01 грн штрафу. Відтак справа №914/486/21 у розумінні приписів статті 12 ГПК України є малозначною.

У касаційній скарзі Скаржник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, яке полягає у тому, що на сьогодні формування остаточних правових позицій з питань у подібних правовідносинах не відбулося, тому практика судів першої та апеляційної інстанції при вирішенні справ у подібних правовідносинах є різною, не однозначною та спричиняє до виникнення різного правового застосування тих самих правових норм та винесення повністю протилежних за своїм змістом рішень у подібних справах. Крім того, Скаржник зазначає, що справа становить значний суспільний інтерес, оскільки правове регулювання порядку дострокового розірвання/припинення таких договорів у зв`язку зі зміною електропостачальника, правомірність нарахування штрафних санкцій за використане право змінити електропостачальника, а також правильність визначення розрахункового періоду, який береться за основу нарахування таких штрафних санкцій є важливим аспектом в господарській діяльності багатьох суб`єктів господарювання. При цьому договори про постачання електричної енергії є публічними та їх укладення здійснюється з широким колом суб`єктів господарювання виключно шляхом приєднання до такого договору з неможливістю вносити зміни.

Розглянувши наведені підстави у контексті касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність обставин для відкриття касаційного провадження, оскільки доводи скаржника не містять аргументованих і переконливих обґрунтувань того, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до частини четвертої статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдністю судової практики (пункт 4).

Єдність судової практики є фундаментальною засадою здійснення судочинства і визначається тим, що має гарантувати стабільність правопорядку, об`єктивність і прогнозованість правосуддя. Застосування ж судами різних підходів до тлумачення законодавства, навпаки, призводить до невизначеності закону, його суперечливого та довільного застосування. Також єдність судової практики є складовою вимогою принципу правової визначеності.

Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Зазначені Скаржником у касаційній скарзі доводи та зміст оскарженого судового рішення у цій справі не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки Скаржник у касаційній скарзі не навів які саме справи мають, на його думку, різну та неоднозначну практику при вирішенні справ у подібних правовідносинах, що спричиняє до виникнення різного правового застосування тих самих правових норм та винесення повністю протилежних за своїм змістом рішень у подібних справах.

Доводи, які викладені в касаційній скарзі, зводяться до висловлення незгоди з прийнятим судовим рішенням суду апеляційної інстанції, викладення власного бачення у питанні застосування правових норм, є проханням про повторний перегляд справи та переоцінку встановлених судами обставин, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Вжите законодавцем словосполучення "значний суспільний інтерес" необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб.

За оцінкою Суду касаційна скарга не містить таких аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи про стягнення штрафу за договором постачання електричної енергії у зв`язку з його достроковим розірванням, й вказували на те, що предмет цього спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.

Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а", "б", "в", "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, аргументованих обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

Обговоривши доводи, зазначені у касаційній скарзі щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження, Суд дійшов висновку про відсутність обставин, що підпадають під дію підпунктів "а", "в" пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України, за яких Суд міг би визнати справу №914/486/21 такою, судове рішення у якій може бути переглянуто в касаційному порядку.

Враховуючи викладене, з огляду на принципи господарського судочинства, зокрема, змагальності та диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, юридичної визначеності, Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі №914/486/21 за касаційною скаргою Скаржника на підставі пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження Суд не розглядає клопотання Скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 12, 163, 234, 287, 293 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №914/486/21 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Розвадів Будматеріали" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.10.2021.

2. Надіслати копії ухвали учасникам справи.

3. Надіслати скаржнику касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами. Копію касаційної скарги залишити у Верховному Суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді Н. Губенко

О. Кролевець