ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2021 року Справа № 918/627/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Саврій В.А. , суддя Коломис В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Головного управління ДПС У Рівненській області на рішення господарського суду Рівненської області, ухваленого 30.09.21р. суддею Заголдною Я.В. о 15:43 у м.Рівному, повний текст складено 05.10.21р. у справі № 918/627/21

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз"

до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у Рівненській області

про стягнення 76 715 грн 63 коп.

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

27.07.2021 до Господарського суду Рівненської області від Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз" надійшов позов до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у Рівненській області, у якому позивач, посилаючись на ст. ст. 173, 174, 175 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 509, 627 Цивільного кодексу України, ст. 40 Закону України "Про ринок природного газу", ст. ст. 1, 5, 7, 20, 161-164, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, просить суд стягнути з відповідача 76 715 грн 63 коп. (з яких - 21 504 грн 07 коп. - заборгованість за надану послугу з розподілу природного газу за Договором № 42АВ330-9839-19 від 11.02.2020 за січень 2021 року, 55 211 грн 56 коп. - вартість перевищення обсягу річної замовленої потужності за Договором № 42АВ330-9839-19 від 11.02.2020).

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 30.09.2021 у справі №918/627/21 позов задоволено. Стягнуто з Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у Рівненській області на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз" 76 715 (сімдесят шість тисяч сімсот п`ятнадцять) грн 63 коп. (з яких - 21 504 (двадцять одна тисяча п`ятсот чотири) грн 07 коп. - основний борг, 55 211 (п`ятдесят п`ять тисяч двісті одинадцять) грн 56 коп. - вартість перевищення обсягу річної замовленої потужності). Стягнуто з Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у Рівненській області на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз" 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору.

В обґрунтування рішення суд з посиланням на Кодекс ГРМ, докази наявні в матеріалах справи, заяви приєднання від 11.02.2020, від 16.03.2021 до умов типового договору, умови додаткової угоди №1, 2 до типового договору, ст.ст. 11, 509, 599, 627, 714 ЦК України, ст.ст. 173, 174, 175 ГК України, ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу», прийшов до висновку про задоволення позову.

Не погодившись із винесеним рішенням, відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду Рівненської області від 30 вересня 2021 року у справі №918/627/21 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову позивача відмовити повністю.

Вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Згідно заяви - приєднання №42АВ330-9839-19 від 11.02.2020, що є невід`ємною частиною договору, відповідно до п. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України умови договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладення, а саме з 01.01.2020 до 31.12.2020. Пунктом 4 заяви - приєднання №42АВ330-9839-19 від 11.02.2020 визначена величина річної замовленої потужності об`єкта споживача на перший газовий рік на період до завершення першого повного газового року споживання природного газу, тобто на 2020 рік. Заява - приєднання, якою б визначалась величина річної замовленої потужності об`єкта споживача на січень 2021 рік не укладалась між сторонами. А тому вважає, що суд прийшов до хибного висновку про те, що оскільки споживачем не було надано заяви на встановлення Величини річної замовленої потужності на 2021 рік для надання послуг з розподілу природного газу по Об`єктах, Оператором ГРМ було у січні 2021 року необхідно брати для розрахунку Величини річної замовленої потужності на січень 2021 року значення, вказані у заяві-приєднання Споживача № 42АВ330-9839-19 від 11.02.2020. На переконання скаржника Типовий договір розподілу природного газу №42А8330-9839-19 від 11.02.2020, що застосовується до відносин між Сторонами з 01.01.2020 до 31.12.2020 - втратив чинність 31.12.2021, що випливає з умов Договору, адже пунктом 4 заяви - приєднання №42АВ330-9839-19 від 11.02.2020 визначена величина річної замовленої потужності об`єкта споживача лише на перший газовий рік на період до завершення першого повного газового року споживання природного газу, тобто на 2020 рік .

Крім того, скаржник вказує, що він приєднався до умов Типового договору розподілу природного газу 16.03.2021, про що свідчить заява-приєднання № 42АВ330-964-21 від 16.03.2021. Згідно з даною заявою від 16.03.2021 умови Типового договору застосовуються до відносин між позивачем та відповідачем із 01.02.2021.

В січні 2021 року між позивачем та відповідачем не укладався договір розподілу природного газу. Дія жодного із вказаних вище укладених договорів не розповсюджується на січень 2021 року.

З огляду на викладене вище, скаржник вважає, що суд дійшов помилкового висновку, що дія договору розподілу природного газу № 42АВ330-9839-19 від 11.02.2020 закінчилася 31.01.2021 внаслідок приєднання відповідача до умов Типового договору із 01.02.2021 згідно з заявою-приєднання № 42АВ330-964-21.

Відтак, умови договору розподілу природного газу № 42АВ330-9839-19 від 11.02.2020, який діяв із 01.01.2020 до 31.12.2020 застосовується до правовідносин сторін у даному спорі, які виникли під час його дії, тобто із 01.01.2020 до 31.12.2020.

На виконання вимог договору за період з 01.01.2020 до 31.12.2020 відповідач здійснював розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим договором щомісячно на підставі надісланих позивачем та підписаних сторонами актів наданих послуг, що підтверджується платіжними дорученнями №125 від 21.02.2020, №176 від 05.03.2020, №388 від 09.04.2020, №421 від 27.04.2020, №702 від 04.06.2020, №1028 від 07.07.2020, №1350 від 11.08.2020, №1548 від 04.09.2020, №1811 від 09.10.2020, №1864 від 20.10.2020, №1880 від 21.10.2020, №2104 від 23.11.2020, №2266 від 14.12.2020, №2530 від 29.12.2020 на загальну суму 145181 грн 47 коп. відповідно до додаткової угоди №2 до типового договору розподілу природного газу від 30.12.2020.

В обґрунтування позовних вимог щодо наявної заборгованості за надану послугу з розподілу природного газу в сумі 21504 грн 07 коп. за січень 2021 рік та вартість перевищення обсягу річної замовленої потужності в сумі 55211 грн. 56 коп. за грудень 2020 рік та січень 2021 рік, всупереч вимог Договору та п. 10 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем позивач посилається на акти наданих послуг №РВЯ80027354 від 31.12.2020, №РВЯ81002403 від 31.01.2021 та № РВЯ81002403 від 31.01.2021, які позивачу не надавались та відповідно не підписані сторонами.

Зазначає, що акт наданих послуг з розподілу природного газу № РВЯ81002403 від 31.01.2021 за січень 2021 року на суму 21 504 грн 07 коп. з ПДВ, окрім того, що складений на підставі нечинного у 2021 році Договору розподілу природного газу № 42АВ330-9839-19 від 11.02.2020, направлений на адресу відповідача листом № 330-Сл-3984-0521 від 20.05.2021, тобто з порушенням п. 10 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем - не до п`ятого числа місяця, наступного за звітним, а через 4 місяці після звітного періоду.

Необґрунтованим, також вважає, твердження суду, що фактична витрата Споживачем за період січень 2021 року становила 29000,77 м.куб (58465,56грн), а фактично оплачена потужність 10666,7 м.куб. (21504,07 грн) Споживач зобов`язаний сплатити Оператору ГРМ різницю між вартістю фактично використаної потужності та вартістю оплаченої річної замовленої потужності 29000,77-10666,7 = 18334,07 м.куб. (36961,49 грн).

Вказує, що господарський суд встановив, що за січень 2021 року різниця між фактично спожитою (29000,77 м.куб) та замовленою потужністю (9 747, 5 м. куб.) становить 19 253, 27 куб. м. однак зазначає, що не замовляв потужність 10666,7 м.куб. (21504,07 грн) за період січень 2021 року та відповідно і не оплачував вказану потужність.

Більше того, господарським судом встановлено, що величина річної замовленої потужності відповідача на січень 2021 року 10 666,7 м. куб. є помилково вказаною позивачем у звіті про фактичне використання потужності від 31.01.2021.

Отже, заборгованість відповідача за перевищення обсягу річної замовленої потужності за грудень 2020 року та січень 2021 року в сумі 55 211 грн 56 коп. на його переконання не доведена належними та допустимими доказами.

Разом з тим, з посиланням на ст.ст. 13, 74, 91 ГПК України, вказує, що відповідач довів, а позивач не спростував, що в договорі вказана його кінцева дата 31.12.2020. Також звертає увагу, що господарський суд не взяв до уваги копію заяви-приєднання № 42АВ330-9839-19 від 11.02.2020, додану відповідачем до відзиву, та не поставив під сумнів копію заяви-приєднання № 42АВ330-9839-19 від 11.02.2020 долучену до матеріалів справи позивачем, не поставив під сумнів копію договору долучену до матеріалів справи позивачем, а неправомірно взяв до уваги, як належний та допустимий доказ копію договору долучену до матеріалів справи позивачем. На переконання скаржника, керуючись принципом більшої вірогідності, місцевий господарський суд необґрунтовано надав перевагу копії договору долученого позивачем над копією договору долученого відповідачем без дослідження оригіналу договору.

У відзиві на апеляційну скаргу Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз" наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Просить залишити рішення господарського суду Рівненської області від 30.09.2021 у справі № 918/627/21 без змін, апеляційну скаргу Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головне управління Державної податкової служби у Рівненській області - без задоволення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз. 2 ч. 10 ст. 270 ГПК України).

Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Головного управління ДПС У Рівненській області на рішення господарського суду Рівненської області від 30.09.21 у справі № 918/627/21 за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

06.11.2015 у Міністерстві юстиції України за №1384/27829 зареєстровано постанову НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015 "Про затвердження Типового договору розподілу природного газу", до якого у подальшому вносилися зміни (далі - Типовий договір).

01.01.2020 Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Рівнегаз» на підставі Типового договору надається послуга з розподілу природного газу Головному управлінню Державної податкової служби у Рівненській області, що підтверджується заявою-приєднання № 42АВ330-9839-19 від 11.02.2020 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим).

Згідно з п. 1.4. Договору заява-приєднання - письмова заява-приєднання Споживача до умов цього Договору, складена відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем, що містить персоніфіковані дані щодо Споживача та його об`єкта та є невід`ємною частиною цього Договору,

Відповідно до п. 4 заяви-приєднання № 42АВ330-9839-19 від 11.02.2020 величина річної замовленої потужності об`єкта споживача на перший газовий рік на період до завершення першого повного газового року споживання природного газу складає 116 970 куб. м.

29.01.2021 позивачем зареєстровано заяву відповідача про те, що на підставі наказу ДПС України від 30.09.2020 № 529 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" відповідач просить приміщення Головного управління ДПС у Рівненській області за адресою м. Рівне, вул. Відінська, 12 приєднати до умов договору про розподіл природного газу.

Відтак відповідачем була подана заява про правонаступництво всіх прав та обов`язків Головного управління ДПС у Рівненській області () за Договором - Головним управлінням ДПС у Рівненській області (ЄДРПОУ ВП 44070166).

Відповідно до п. 1.3. Договору, цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

За цим Договором (п.2,1 розділу II) Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Відповідно до пункту 2.3. розділу II Типового договору, при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором, Сторони зобов`язуються керуватися Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексом газорозподільних систем.

Оператор ГРМ зобов`язується вносити зміни та оновлювати інформацію, що розміщена на його сайті, зокрема, чинну редакцію тексту цього Договору та Кодексу газорозподільних систем.

Порядок обліку природного газу, що передається Споживачу встановлено розділом V Типового договору, зокрема:

Пунктом 5.1. Типового договору передбачено, що облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається Оператором ГРМ та споживається Споживачем на межі балансової належності об`єкта Споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Пунктом 5.2. Типового договору встановлено визначення об`єму розподілу та споживання природного газу по Споживачу здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ та Споживачем на підставі даних комерційного вузла обліку (лічильника газу), визначеного в заяві-приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених Кодексом газорозподільних систем та цим Договором.

Якщо комерційний вузол обліку встановлений не на межі балансової належності сторін (точка вимірювання не збігається з точкою комерційного обліку), фактичний об`єм природного газу визначається з урахуванням втрат та витрат природного газу між точкою вимірювання і межею балансової належності сторін шляхом їх додавання/віднімання до/від об`єму природного газу, визначеного комерційним вузлом обліку в точці вимірювання, відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Для визначення об`єму розподілу та споживання природного газу беруться дані комерційного вузла обліку Оператора ГРМ. У разі відсутності комерційного вузла обліку в Оператора ГРМ беруться дані комерційного вузла обліку Споживача.

Відповідно до пункту 5.3. за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр (м куб.) природного газу, приведений до стандартних умов, визначених в Кодексі газорозподільних систем.

Згідно з п. 5.4. Договору порядок визначення об`єму розподіленого Споживачу і спожитого ним природного газу та надання звітності щодо спожитих об`ємів газу за розрахунковий період визначається відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем та з урахуванням вимог цього Договору.

Розділом VI Типового договору, зокрема пунктами 6.1., 6.2., 6.3., 6.4., 6.5., 6.6. передбачено, що:

6.1. Оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

6.2. Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для Сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення.

До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу газорозподільних систем, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для Оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу.

6.3. Величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ.

Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

6.4. Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

6.5. У випадку якщо Споживач, що не є побутовим, в установленому Кодексом ГРМ порядку самостійно здійснив замовлення величини річної потужності по всіх його об`єктах (об`єкту) в газорозподільній зоні відповідного Оператора ГРМ на розрахунковий календарний рік та фактичний обсяг використання потужності (протягом календарного року) буде перевищувати замовлену споживачем річну потужність, Споживач, що не є побутовим, зобов`язаний з моменту перевищення фактичного обсягу над заявленим здійснювати оплату вартості перевищення річної замовленої потужності, величина якої визначається за формулою.

6.6. Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством Споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2494 (далі - Кодекс газорозподільних систем).

Відповідно до Додаткової угоди № 1 до типового договору розподілу природного газу від 11.02.2020 сторони дійшли згоди внести зміни до Додатку № 5 до Типового договору розподілу, який додається до заяви - приєднання № 42АВ 330-9839 від 11.02.2020 згідно з яким, загальна сума вартості договору розподілу природного газу на 2020 рік з розбивкою помісячно становить 125742,75 грн.

30.12.2020 між позивачем та відповідачем підписано Додаткову угоду № 2 до типового договору розподілу природного газу, якою внесено зміни до пункту 3 Додатку № 5 до Типового договору розподілу природного газу та викладено його в наступній редакції: «Загальна сума вартості Договору розподілу складається з місячних сум вартості планових обсягів, розподілу газу Споживачу та становить 145181 грн 47 коп...», тобто збільшено вартість договору розподілу природного газу на 2020 рік.

У позовній заяві позивач вказує, що у січні 2021 року на підставі Договору № 42АВ330-9839-19 від 11.02.2020 року відповідачу надано послугу з розподілу природного газу на суму 21 504 грн 07 коп., однак відповідач вказану суму не оплатив, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість, яку позивач просить суд стягнути.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з положеннями ст. 509 ЦК України ст. 173 ГК України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 40 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.

За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.

Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором.

Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно із ч. ч. 2, 6 ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Умови публічного договору, які суперечать ч. 2 цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Відповідно до cт. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.

Тобто, договір розподілу природного газу є договором приєднання, за яким його умови визначені заздалегідь однією із сторін, а тому такий договір може бути укладений лише шляхом приєднання другою стороною до нього в цілому, що означає, що друга сторона не може змінювати умови запропонованого договору, а може лише прийняти їх в запропонованому вигляді.

Як убачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, з 01.01.2020 Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Рівнегаз» на підставі Типового договору надається послуга з розподілу природного газу Головному управлінню Державної податкової служби у Рівненській області, що підтверджується заявою-приєднання № 42АВ330-9839-19 від 11.02.2020 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором надання послуг з розподілу природного газу.

Як зазначалося вище, у позовній заяві позивач вказує, що у січні 2021 року на підставі Договору № 42АВ330-9839-19 від 11.02.2020 відповідачу надано послугу з розподілу природного газу на суму 21 504 грн 07 коп., однак відповідач вказану суму не оплатив, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість, яку позивач просить суд стягнути.

Позивач зазначає, що вказана заборгованість у розмірі 21 504 грн 07 коп. підтверджується актом наданих послуг з розподілу природного газу підписаним позивачем на суму 21 504 грн 07 коп. з ПДВ.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, як у суді першої, так і у суді апеляційної інстанції зазначав, що згідно з заявою-приєднання № 42АВ330-9839-19 від 11.02.2020, відповідно до п. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України умови Договору розподілу природного газу застосовуються до відносини між сторонами, які виникли до його укладення, а саме з 01.01.2020 до 31.12.2020.

Скаржник звертає увагу, що заява-приєднання, якою б визначалася величина річної замовленої потужності об`єкта споживача на 2021 рік між сторонами не укладалася.

Таким чином, на переконання відповідача дія Договору на підставі заяви-приєднання № 42АВ330-9839-19 від 11.02.2020 тривала до 31.12.2020, що підтверджується його примірником заяви-приєднання № 42АВ330-9839-19 від 11.02.2020, у якій зазначено, що умови Договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладення, а саме - з 01.01.2020 до 31.12.2020.

З приводу наведеного суд апеляційної інстанції зауважує таке.

Згідно з п. 12.1. цей Договір укладається на невизначений строк.

Судом встановлено, що 16.03.2021 відповідач приєднався до умов Типового договору розподілу природного газу, про що свідчить заява-приєднання № 42АВ330-964-21 від 16.03.2021.

Згідно з даною заявою від 16.03.2021 умови Типового договору застосовуються до відносин між позивачем та відповідачем із 01.02.2021.

Отже, попередній договір було розірвано № 42АВ330-9839-19 від 11.02.2020 та укладено новий договір №42АВ330-964-21 від 16.03.2021 за заявою ГУ ДПС у Рівненській області (код ЄДРПОУ ВП 44070166), яке є правонаступником всіх прав та обов`язків Головного управління ДПС у Рівненській області ().

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дія Договору розподілу природного газу № 42АВ330-9839-19 від 11.02.2020 закінчилася 31.01.2021 внаслідок приєднання відповідача до умов Типового договору із 01.02.2021 згідно з заявою-приєднання № 42АВ330-964-21. Відтак до правовідносин сторін у даному спорі застосовуються умови Договору розподілу природного газу № 42АВ330-9839-19 від 11.02.2020, який діяв із 01.01.2020 до 31.01.2021.

Як убачається із наявних у матеріалах справи копій заяви-приєднання № 42АВ330-9839-19 від 11.02.2020, наданої як позивачем до позовної заяви так і відповідачем до відзиву, у них наявні деякі розбіжності, зокрема те, що у примірнику, наданому відповідачем дописано, що дія договору до 31.12.2020.

Окрім того, на копії заяви-приєднання № 42АВ330-9839-19 від 11.02.2020, наданій відповідачем, у п. 4 відсутнє зазначення величини річної замовленої потужності об`єкта споживача на перший газовий рік на період до завершення першого повного газового року споживання природного газу, що викликає у господарського суду сумнів про відповідність поданої копії оригіналу, адже згідно з п. 6.3. Договору величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ.

Величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Споживача на розрахунковий календарний рік є істотною умовою договору, на копії заяви-приєднання № 42АВ330-9839-19 від 11.02.2020, доданій позивачем до позовної заяви, така величина зазначена - 116 970 м. куб., як і наявний підпис уповноваженого представника Споживача на даній заяві-приєднання.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст.ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Крім того, судова колегія погоджується із господарським судом про сумнівність відповідності поданої відповідачем копії заяви-приєднання № 42АВ330-9839-19 від 11.02.2020 її оригіналу, оскільки згідно з п. 12.1. Типового Договору такий Договір укладається на невизначений строк, відтак напис, що дія договору триває до 31.12.2020 не може відповідати природі такого договору.

Згідно з абз. 2 ч. 6 ст. 91 ГПК України якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Державна податкова служба України в особі відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у Рівненській області не довела суду належними та допустимими доказами наявність тих обставин, на які посилається в якості заперечень проти задоволення позовних вимог, а саме - те, що Договір № 42АВ330-9839-19 від 11.02.2020 діяв до 31.12.2020 та те, що на примірнику заяви-приєднання, з якої виготовлялася копія для суду, міститься зазначення величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Споживача на розрахунковий календарний рік, а відтак така копія відповідає оригіналу.

Зважаючи на викладене, апеляційний господарський суд не бере до уваги копію заяви-приєднання № 42АВ330-9839-19 від 11.02.2020 надану відповідачем.

За наведеного, апеляційний господарський суд відхиляє твердження відповідача про те, що дія Договору розподілу природного газу № 42АВ330-9839-19 від 11.02.2020 закінчилася 31.12.2020, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2494, визначаються взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.

Згідно п. 4 гл.1 розділу І Кодексу газорозподільних систем, договір розподілу природного газу - правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким забезпечується фізична доставка природного газу, належного споживачу, та/або цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи.

Пунктом 10 глави 6 Розділу VI Кодексу ГРМ встановлено, що надання Оператором ГРМ послуги споживачу, що не є побутовим, за договором розподілу природного газу підтверджується підписаним між ними актом наданих послуг.

Оператор ГРМ до п`ятого числа місяця, наступного за звітним, надсилає споживачу два примірники оригіналу акта наданих послуг за звітний період, підписані уповноваженим представником Оператором ГРМ.

Споживач протягом двох днів з дня одержання акта наданих послуг зобов`язаний повернути Оператору ГРМ один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню в порядку, встановленому законодавством.

До вирішення спірних питань сума до сплати за надані послуги з розподілу природного газу ГРМ установлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що акт наданих послуг з розподілу природного газу № РВЯ81002403 від 31.01.2021 за січень 2021 року на суму 21 504 грн 07 коп. з ПДВ. направлений на адресу відповідача листом № 330-Сл-3984-0521 від 20.05.2021. ( а.с. 24-25).

Однак, відповідачем не підписано вказаний акт та не оплачено послуги за вказаним актом у повному обсязі.

Відповідно до п.9 глави 6 Розділу VI Кодексу ГРМ передбачено, що «Припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадку розірвання цього договору або внесення змін до заяви-приєднання, що є додатком до договору розподілу природного газу, та вилучення об`єкта споживача. У цих випадках Оператор ГРМ коригує дані технічної потужності та вільної потужності для забезпечення нових приєднань (резерву потужності) на відповідній ГРП згідно з вимогами розділу VII цього Кодексу.

У разі розірвання договору розподілу природного газу або вилучення об`єкта споживача із заяви-приєднання оплата вартості послуги за договором розподілу природного газу здійснюється споживачем з урахуванням повного календарного місяця, у якому сталося розірвання договору або вилучено об`єкт із заяви-приєднання.

Якщо на дату розірвання договору розподілу природного газу або вилучення об`єкта споживача із заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу фактичний обсяг споживання сумарно по всіх об`єктах цього споживача або об`єкту, який було вилучено із заяви - приєднання до умов договору розподілу природного газу, буде перевищувати оплачену річну замовлену потужність поточного календарного року з урахуванням місяця, у якому розірваний договір або вилучений об`єкт із заяви-приєднання, споживач зобов`язаний у десятиденний строк з дня виставлення рахунку сплатити Оператору ГРМ різницю між вартістю фактично використаної потужності та вартістю оплаченої річної замовленої потужності. При цьому за наявності двох і більше об`єктів споживача величина оплаченої вартості річної потужності по об`єкту визначається пропорційно розміру річної замовленої потужності такого об`єкта до загального розміру річної замовленої потужності цього споживача.

Так, як убачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, що з 31.01.2021 дія Договору розподілу природного газу № 42АВ330-9839-19 від 11.02.2020 закінчилася його розірванням внаслідок приєднання відповідача до умов Типового договору із 01.02.2021 згідно з заявою-приєднання № 42АВ330-964-21.

Отже, відповідач розірвав договір розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) № 42АВ330-9839-19 від 11.02.2020.

Згідно з Додатком № 5 до Договору № 42АВ330-9839-19 від 11.02.2020 оператор ГРМ здійснює протягом 2020 року розподіл природного газу газорозподільними мережами згідно річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача в обсязі 116 970 м.куб., у тому числі місячної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача в обсязі 9 747, 5 куб. м.

Із акту наданих послуг № РВЯ80027354 від 31.12.2020 вбачається, що перевищення фактичного обсягу використаної потужності у грудні 2020 року над величиною річної замовленої потужності споживачем становить 13 423 12 м. куб. Коефіцієнт, застосований при розрахунку перевищення становить 1,1. Тариф на послуги розподілу природного газу 1, 03 грн за 1 м. куб на місяць (без урахування ПДВ). (а.с. 19).

Згідно зі звітом позивача про фактичне використання потужності від 31.12.2020 за грудень 2020 року різниця між фактично спожитою (130 393,12 м. куб.) та сплаченою замовленою потужністю (116 970 м.куб.) становить 13 423,12 м. куб.

Відтак перевищення величини річної замовленої потужності становить 14 765, 43 м. куб.

Отже, якщо 14 765, 43 м. куб. помножити на тариф за послуги природного газу 1, 03 за 1 куб. м. за місяць = 15 208, 39 грн + ПДВ 20 % = 18 250 грн 07 коп.

Зважаючи на викладене, господарський суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги про стягнення суми перевищення величини річної замовленої потужності за грудень 2020 року підлягають задоволенню у повному обсязі та стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 18 250 грн 07 коп.

Із акту наданих послуг № РВЯ81002758 від 31.01.2021 вбачається, що перевищення фактичного обсягу використаної потужності у січні 2021 року над величиною річної замовленої потужності споживачем становить 18 334, 07 м. куб. Коефіцієнт, застосований при розрахунку перевищення становить 1. Тариф на послуги розподілу природного газу 1, 68 грн за 1 м. куб на місяць (без урахування ПДВ).

Згідно зі звітом позивача про фактичне використання потужності від 31.01.2021 за січень 2021 року різниця між фактично спожитою (29 000,77 куб. м) та замовленою потужністю (10 666,7) становить 18 334, 07 м. куб.

Позивач просить суд стягнути суму перевищення обсягу річної замовленої потужності (за січень 2021 року) у розмірі 36 961 грн 49 коп.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач помилково здійснив розрахунки, визначивши, що замовлена потужність на січень 2021 року становить 10 666,7.

Керуючись Кодексом газорозподільних систем затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2494 та Типовим договором розподілу природного газу затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498, а саме п. 4 гл. 3 розділу VI Кодексу ГРМ в редакції Постанови НКРЕКП від 07.10.2019 № 2080 споживачем (правонаступником якого є відповідач) укладено Договір розподілу природного газу шляхом підписання заяви-приєднання до умов Договору розподілу природного газу № 42АВ330-9839-19 від 11.02.2020 із зазначенням у рядку 4 таблиці Персоніфікованих даних Споживача за договором Додатку 2 до Типового договору розподілу величини річної замовленої потужності споживача на перший газовий рік на період до завершення першого повного газового року споживання природного газу в об`ємі 116 970 м.куб. у відповідності п. 5 гл. 6 розд. VI Кодексу ГРМ в редакції Постанови НКРЕКП від 07.10.2019 № 2080.

На підставі укладеного Договору Споживачу надавалася послуга із забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної мережі для можливості споживання ним об`ємів природного газу, виділених постачальником природного газу по об`єктах, які в установленому законодавством порядку під`єднані до розподільчої мережі і перебували на балансі Споживача.

Постановою НКРЕКП від 29.07.2020 № 1469 внесено зміни до рядка 4 таблиці Персоніфікованих даних Споживача за договором Додатку 2 до Типового договору розподілу та пункту 5 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ, а саме: Для нового споживача, що не є побутовим річна замовлена потужність визначається за його заявою, яка визначає річну замовлену потужність окремо на перший (поточний) та другий (наступний) календарні роки.

Позивач та відповідач не заперечили стосовно того, що в період 2020 року Споживачем Оператору ГРМ не було надано заяви на встановлення Величини річної замовленої потужності на 2021 рік.

Зважаючи на викладене, господарським судом Рівненської області правильно встановлено, що величина річної замовленої потужності відповідача на січень 2021 року становила 9 747,5, а не 10 666,7, - як помилково вказав позивач у звіті про фактичне використання потужності від 31.01.2021.

Оскільки Споживачем не було надано заяви на встановлення Величини річної замовленої потужності на 2021 рік для надання послуг з розподілу природного газу по Об`єктах, Оператором ГРМ було у січні 2021 року необхідно брати для розрахунку Величини річної замовленої потужності на січень 2021 року значення, вказані у заяві-приєднання Споживача № 42АВ330-9839-19 від 11.02.2020.

У додаткових поясненнях, надісланих до суду першої інстанції, позивач вказує, що на остаточний розрахунок за Договором зі Споживачем величина замовленої потужності 10 666,7 не впливає, адже: фактична витрата Споживачем за період січень 2021 року становить 29000,77 м.куб.

У випадку взяття до розрахунку Оператором ГРМ Величини річної замовленої потужності 2021 року в об`ємі 128000 м.куб. місячна вартість розподілу становить 1/12 річної потужності 128000/12 = 10666,7 м.куб. (21504,07 грн).

Оскільки за зверненням Споживача по Об`єктах з 01.02.2021 укладався новий Договір шляхом підписання заяви-приєднання до умов Договору розподілу природного газу № 42АВ330- 964-21 від 16.03.2021 Договір зі Споживачем вважається розірваним 31.01.2021.

Відповідно до пункту 9 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ в редакції Постанови НКРЕКП від 29 липня 2020 року № 1469: Якщо на дату розірвання договору розподілу природного газу фактичний обсяг споживання сумарно по всіх об`єктах цього споживача буде перевищувати оплачену річну замовлену потужність поточного календарного року з урахуванням місяця, у якому розірваний договір, споживач зобов`язаний у десятиденний строк з дня виставлення рахунку сплатити Оператору ГРМ різницю між вартістю фактично використаної потужності та вартістю оплаченої річної замовленої потужності.

Враховуючи, що Фактична витрата Споживачем за період січень 2021 року становила 29000,77 м.куб (58465,56грн), а фактично оплачена потужність 10666,7 м.куб. (21504,07 грн) Споживач зобов`язаний сплатити Оператору ГРМ різницю між вартістю фактично використаної потужності та вартістю оплаченої річної замовленої потужності 29000,77-10666,7 = 18334,07 м.куб. (36961,49 грн).

Так, слід вказати, що за січень 2021 року різниця між фактично спожитою (29000,77 м.куб) та замовленою потужністю (9 747, 5 м. куб.) становить 19 253, 27 куб. м.

Відтак перевищення величини річної замовленої потужності за січень 2021 року становить 19 253, 27 куб. м. помножити на тариф за послуги природного газу 1, 68 за 1 куб. м. за місяць = грн + ПДВ 20 % = 38 814 грн 59 коп.

За наведеного, оскільки позивач просить суд стягнути з відповідача 36 961 грн 49 коп. як суму перевищення величини річної замовленої потужності за січень 2021 року, суд апеляційної інстанції вважає, що вказана сума підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.

Отже, заборгованість відповідача за перевищення обсягу річної замовленої потужності за грудень 2020 року та січень 2021 року становить 55 211 грн 56 коп.

При цьому, доводи апеляційної скарги про те, що акти наданих послуг № РВЯ80027354 від 31.12.2020, № РВЯ81002403 від 31.01.2021 відповідачу не надавалися, а відтак позовні вимоги про стягнення перевищення обсягу річної замовленої потужності за грудень 2020 року та січень 2021 року у розмірі 55 211 грн 56 коп. задоволенню не підлягають не беруться судовою колегією до уваги з огляду на наступне.

Судом встановлено, що акти наданих послуг з розподілу природного газу №РВЯ80027354 від 31.12.2020 за грудень 2020 року та № РВЯ81002403 від 31.01.2021 за січень 2021 року було направлено на адресу відповідача листом № 330-Сл-3984-0521 від 20.05.2021. (а.с. 24-25). Однак, відповідачем не підписано вказані акти та не повернуто їх позивачу, доказів протилежного відповідач не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Водночас, матеріали справи не містять доказів здійсненої оплати відповідачем.

При цьому, відповідач жодним чином не заперечив та не спростував іншими доказами, що у січні 2021 року йому не надано було послуг з розподілу природного газу на суму 21 504 грн 07 коп. та те, що перевищення обсягу річної замовленої потужності у грудні 2020 року та у січні 2021 року не відбулося.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 11.02.2021 року у справі № 916/17/20).

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 25.06.2020 у справі №924/233/18 ).

Аналогічний стандарт доказування застосовано також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Разом з тим, слід зазначити, що усе наведене вище спростовує доводи апеляційної скарги про необґрунтоване надання судом першої інстанції переваги копії договору долученого позивачем над копією договору долученою відповідачем без дослідження оригіналу договору.

Враховуючи вищевикладене, в повній мірі дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз" до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у Рівненській області про стягнення 76 715 грн 63 коп. за Договором розподілу природного газу № 42АВ330-9839-19 від 11.02.2020 є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Рівненської області від 30.09.2021 у справі №918/627/21 прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Крім того, у зв`язку із відмовою в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати визначені ст. 129 ГПК України, залишаються за скаржником.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління ДПС У Рівненській області на рішення господарського суду Рівненської області від 30.09.21 у справі № 918/627/21 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 30.09.21 у справі № 918/627/21 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.

4. Справу №918/627/21 повернути до господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "17" грудня 2021 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Коломис В.В.