ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2021 р. Справа№ 910/10862/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Гаврилюка О.М.

без виклику представників сторін,

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування Шевченківського району м.Києва"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2021

у справі № 910/10862/21 (суддя - Лиськов М.О.)

за позовом фізичної особи - підприємця Строкач Івана Григоровича

до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування Шевченківського району м.Києва"

про стягнення 35 700,00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Строкач Іван Григорович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" про стягнення 35 700,00 грн. матеріальних збитків.

Позовні вимоги мотивовані тим, що під час виконання робіт по збиванню та прибиранню льодових бурульок з даху будинку за адресою: м. Київ, вул. Білоруська, 30, відповідачеві як власнику магазина «Світло», який знаходиться за вказаною адресою, було завдано збитків у зв`язку із пошкодженням покрівлі магазину, інформаційної вивіски та логотипу магазину.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.10.2021 позов задоволено. Стягнуто з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" на користь Фізичної особи-підприємця Строкача Івана Григоровича збитки у розмірі 35 700,00 грн., витрати на проведення експертизи у розмірі 5 000,00 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 21 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням суду, Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування Шевченківського району м.Києва" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2021 у справі №910/10862/21 та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно встановив обставини, що мають значення для справи. Зокрема, скаржник зазначив, що нежитлове приміщення, яке розташоване по вул. Білоруській, у цілісному майновому комплексі № 30 у місті Києві, у розмірі 365 кв.м. власником якого є Строкач Іван Григорович, не передано та не перебуває на балансовому утриманні підприємства Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування Шевченківського району м. Києва". Крім того, відокремлена вхідна група не входить до площі нежитлових приміщень, які належать позивачу на праві приватної власності. Плата за надані та спожиті позивачем послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, встановлена та здійснюється виключно виходячи з підтвердженої в установленому порядку площі нежитлового приміщення - 365 кв.м., без врахувань площ вхідної групи.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2021 справу №910/10862/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., суддів Коротун О.М., Гаврилюк О.М.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування Шевченківського району м.Києва" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2021 у справі №910/10862/21. Призначив до розгляду апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування Шевченківського району м.Києва" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2021 у справі №910/10862/21 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників своєю ухвалою від 16.11.2021 року.

03.12.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від позивача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позивач просив суд поновити строк на подання відзиву, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін. Також, просить апеляційний суд стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 4 000, 00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач отримав ухвалу Північного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження 22.11.2021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 710. За таких обставин, строк подання відзиву на апеляційну скаргу становить до 02.12.2021 включно.

Разом з тим, позивач направив відзив на апеляційну скаргу 01.12.2021, що видно із штампу ДП «Укрпошта» на конверті, в якому надійшов відзив.

Враховуючи зазначене, оскільки позивачем не був пропущений строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів залишає клопотання про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу без розгляду.

Представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що балансоутримувачем нежитлового приміщення по вул. Білоруській, 30 у місті Києві є Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування Шевченківського району м.Києва". Отже, саме відповідач повинен відповідати за завдані збитки позивачу.

Крім того, відсутність інформації про право власності ФОП - Строкача І.Г. на майно, яке придбане ним в 1998 році, в Державному реєстрі речових прав не свідчить про те, що особа не є власником майна, оскільки Державний реєстр речових прав було запроваджено лише в 2013 році.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 29.10.2021 року підлягає змінні, апеляційна скарга Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування Шевченківського району м.Києва" - частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Фізична особа - підприємець Строкач Іван Григорович є власником підвального нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Білоруська, буд. 30, площею 365 кв.м., яке використовується під розміщення магазину «Світло». Даний факт підтверджується договором купівлі-продажу приміщення б/н від 19 травня 1998 року.

01.01.2021 року між фізичною особою - підприємцем Строкачем Іваном Григоровичем та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» було укладено договір №1986/Е про надання послуг з обслуговування будинків та прибудинкової території.

Відповідно до підпункту 1.1. пункту 1 даного договору виконавець (відповідач) забезпечує надання послуг з обслуговування будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому/нежитловому будинку/приміщенні (гуртожитку, нежитловій будівлі, окремо розташованому нежитловому приміщенні) за адресою: м. Київ, вул. Білоруська, буд. 30, а споживач (позивач) забезпечує своєчасну оплату таких послуг за встановленим розміром їх вартості у строк та на умовах, що передбачені цим договором.

За твердженням позивача, 19.02.2021 року о 16 годині 30 хвилин працівники КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» на даху житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Білоруська, буд. 30 розпочали проводити роботи по збиванню та прибиранню льодових бурульок.

Звертаючись до суду із позовними вимогами позивач вказує, що перед початком робіт працівники КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» зобов`язані були виконати застережні заходи щодо захисту прилеглої території будинку, не допускаючи пошкодження покрівель будинку і споруд. Проте, з невідомих для позивача причин, комунальні працівники розпочали роботу на даху житлового будинку по збиванню та прибиранню льодових бурульок без проведення застережних заходів прилеглої території.

Як зазначає позивач, у зв`язку з порушенням та недотриманням Правил благоустрою міста Києва, затверджених Рішенням №1051/1051 Київської міської ради від 25 грудня 2008 року, падіння бурульок, які збивали комунальні працівники, призвело до пошкодження покрівлі у магазині «Світло» та було частково зігнуто металевий профіль, з якого виконано покрівлю, через що утворилися тріщини в покрівлі, що призвело до затікання в приміщення магазину талої води. Крім того, було розбито інформаційну світлову вивіску з надписом «Світло» та логотипом магазину.

Таким чином, саме через неналежне виконання своїх обов`язків працівниками КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» майну позивача було завдано матеріальних збитків.

22.02.2021 року позивач письмово звернувся до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» з повідомленням б/н від 22.02.2021 року про те, що 25.02.2021 року в приміщенні магазину «Світло» буде зібрана комісія для проведення фіксації збитків, нанесених майну ФОП Строкача І.Г.

15.03.2021 року відповідач надав письмову відповідь у формі листа вих. №545/3 на вищевказане повідомлення позивача. У додатку до даного листа №1 було додано акт б/н від 26 лютого 2021 року. У вказаному акті значиться про те, що комісією було встановлено, що 19.02.2021 року були проведені роботи з очищення даху, внаслідок чого були пошкодженні: LED світильники - 2 шт., інформаційна вивіска зі світовим підсвічуванням літер «Світло» - одна літера «В», частково деформовано покриття покрівлі вхідної групи - приблизно 1 кв. м. (профнастил). Відповідно до висновків та рекомендацій комісії, яка його підписала, в акті було зазначено, що причиною пошкоджень LED світильників, інформаційної вивіски, часткової деформації покриття покрівлі є недотримання правил безпеки виконавцем послуг, а саме: незабезпечення захисту майна під час проведення вищевказаних робіт.

19.03.2021 року позивач звернувся до відповідача з претензією, відповідно до якої просив у 10 (десятиденний) термін сплатити вартість ремонтно-будівельних робіт усунення пошкоджень на фасаді та покрівлі магазину «Світло» у розмірі 35 700 гривень 00 копійок.

У відповідь на дану претензію відповідач повідомив, що претензія не відповідає вимогам чинного законодавства України, її вимоги є необґрунтованими.

14.04.2021 року позивач повторно звернувся до відповідача із претензією № 01 про відшкодування матеріальних збитків за проведення ремонтно-будівельних робіт як наслідок неналежного надання послуг з обслуговування будинків і прибудинкових територій працівниками КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва».

У відповідь на претензію відповідач надіслав на поштову адресу позивача лист №109-ю від 14.05.2021 року з додатком у вигляді проведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва б/н від 14.05.2021 року, відповідно до якого зазначив, що вимоги позивача можливо задовольнити частково у сумі 5 682, 00 грн. Крім того, відповідач вказав, що не вважає себе винуватцем завданої шкоди.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує, що працівниками КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» було порушено умови договору №1986/Е про надання послуг з обслуговування будинків і прибудинкових територій, укладеного 01.01.2021 року з позивачем. Зокрема, було порушено підпункт 3.4.1. пункту 3.4. договору, відповідно до якого виконавець зобов`язується забезпечити своєчасне надання послуг належної якості.

Заперечуючи проти факту укладення договору №1986/Е про надання послуг з обслуговування будинків та прибудинкової території від 01.01.2021, відповідач зазначив, що направляв для підписання позивачеві проект договору, однак зважаючи на те, що позивач не надіслав КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» підписаний екземпляр договору, то наданий позивачем до позовної заяви договір №1986/Е не є укладеним.

Однак, колегія суддів не погоджується із вказаними твердженнями відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Господарський договір за загальним правилом укладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами (ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України). У разі сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним.

Як вбачається із матеріалів справи, договір №1986/Е про надання послуг з обслуговування будинків і прибудинкових територій від 01.01.2021 містить всі істотні умови, він підписаний сторонами та скріплений печатками позивача та відповідача, а отже у відповідності до умов чинного законодавства є укладеним.

Також, заперечуючи проти позовних вимог апелянт зазначає, що відповідно до п. 1 договору купівлі-продажу приміщення б/н від 19.05.1998, площа нежитлового приміщення, що належить ФОП Строкачу І.Г. на праві приватної власності складає 365 кв.м., тобто до площі приміщення не включено відокремлену вхідну групу. Інших доказів на пітвердження права власності на вхідну групу до нежитлового приміщення по вул. Білоруській, 30 позивачем не надано. Відсутність права власності на пошкоджений об`єкт - відокремлену вхідну групу до нежитлового приміщення по вул. Білоруській, 30 у м. Києві, вказує на відсутність предмету спору та безпідставність позовних вимог. Зазначене також підтверджується відсутністю інформації щодо нерухомого об`єкта ФОП - Строкача І.Г. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Колегія суддів зазначає, що згідно із ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення та на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

До 2013 року реєстрація права власності на квартири, житлові будинки, нежитлові приміщення та інше нерухоме майн, проводилася Бюро технічної інвентаризації.

Як вбачається із змісту договору купівлі-продажу приміщення від 19.05.1998 домоволодіння № 30 по вул. Білоруській в м. Києві, а саме нежитлові приміщення площею 365,00 кв.м. зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за Строкачем Іваном Григоровичем та записано в реєстраційній книзі за № 1417-П.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Водночас, колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що вхідна група до нежитлових приміщень по вул. Білоруській, 30 у м. Києві не входить до складу приміщень площею 365, 00 кв.м., які ФОП Строкач І.Г. придбав на підставі договору купівлі-продажу приміщення б/н від 19.05.1998.

За твердженням позивача, пошкодженням покрівлі даху, розбиттям вивіски, а також пошкоджень LED світильників у магазині «Світло» сталося внаслідок незабезпечення захисту майна під час проведення робіт із з очищення даху, який він зобов`язаний здійснювати відповідно до договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №1986/Е від 01.01.2021.

В свою чергу, заперечуючи проти позову, скаржник стверджує, що пошкодженням покрівлі даху, розбиттям вивіски, а також пошкоджень LED світильників у магазині «Світло» сталося внаслідок виконання робіт ФОП Яцюк О.М. по договору №472 від 01.12.2020.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 статті 1 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору.

Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (п.п.5 п.1 ст. 1 Закону України «Про житлово- комунальні послуги»).

Відповідно до підпункту 3 пункту 1 статті 7 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» споживач має право на відшкодування збитків, завданих його майну, шкоди, заподіяної його життю або здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг та незаконного проникнення в належне йому житло (інший об`єкт нерухомого майна).

Згідно Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України №76 від 17 травня 2005 року балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Балансоутримувач зобов`язаний регулярно виконувати роботи по скиданню з дахів і покрівель снігу та льоду (пункт 1.5. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України №76 від 17травня 2005 року, пункт 1.1.8.6. Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень будинків, споруд, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України №150 від 10 серпня 2004 року).

Правила благоустрою міста Києва, затверджені Рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 року №1051/1051 (далі за текстом - Правила), дія яких поширюється на всі підприємства, установи та організації незалежно від форми власності та підпорядкування, що знаходяться в межах міста Києва, а також громадян.

Згідно з пунктом 3.1.4 вказаних вище Правил («Особливості прибирання міських територій у зимовий період») утримання та благоустрій територій підприємств, установ, організацій та присадибних ділянок громадян, прибудинкових територій багатоквартирних та малоповерхових житлових будинків, належних до них будівель та споруд проводиться власником або балансоутримувачем цього будинку, або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачами укладені відповідні договори на утримання та благоустрій прибудинкових територій.

Згідно з пунктом 7.5.3 цих Правил очищення дахів та козирків від снігу та бурульок проводиться негайно з дотриманням застережних заходів щодо безпеки руху пішоходів, не допускаючи пошкодження покрівель будинків і споруд, зелених насаджень, електромереж, рекламних конструкцій тощо. Необхідно огороджувати небезпечні місця на тротуарах, переходах, виставляти вартових. Сніг та бурульки, по зняті з дахів та козирків, необхідно окупувати і протягом доби вивозити.

Також, відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначає, що він не є балансоутримувачем нежитлових приміщень площею 365, 00 кв.м. та послуга «скидання з дахів та покрівель снігу та льоду» не включена до тарифів вартості послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території по вул. Білоруській, буд. 30 у м. Києві.

Однак, рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/3366/18 від 28.10.2020 року встановлено факт перебування житлового будинку по вул. Білоруська, буд. 30, м. Київ, на балансі відповідача, в тому числі і нежитлових приміщень площею 365, 00 кв. м., які належать на праві приватної власності позивачеві.

Згідно із п.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

З огляду на викладене, встановлений в рішенні Господарського суду міста Києва у справі №910/3366/18 факт, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» є балансоутримувачем житлового будинку по вул. Білоруська, буд. 30, м. Київ, в тому числі і нежитлових приміщень площею 365, 00 кв.м., м., має преюдиційне значення і не потребують повторного доказування.

Пунктом 1.1.8.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України №76 від 17 травня 2005 року, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України №150 від 10 серпня 2004 року встановлено, що балансоутримувач зобов`язаний регулярно виконувати роботи по скиданню з дахів і покрівель снігу та льоду.

З системного аналізу наведених вище положень законодавства вбачається, що обов`язок здійснювати роботи по скиданню з дахів і покрівель снігу та льоду покладається саме на балансоутримувача майна і саме балансоутримувач майна несе відповідальність за надання таких послуг згідно з законом.

Отже, суд дійшов висновку, що саме на відповідача (Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва") як балансоутримувача житлового будинку покладається обов`язок з відшкодування шкоди, завданої позивачу внаслідок пошкодження покрівлі приміщення за адресою: м. Київ, вул. Білоруська, буд. 30.

У зв`язку з пошкодженням покрівлі даху, розбиттям вивіски, а також пошкоджень LED світильників у Магазині «Світло» 05 березня 2021 року Позивач звернувся до судового експерта: Стасюк Марії Юріївни щодо проведення будівельно-технічної експертизи.

На проведення будівельно-технічної експертизи Позивачем було поставлено наступне запитання: «Яка вартість ремонтно-будівельних робіт з урахуванням використаних матеріалів, необхідних для усунення пошкоджень на фасаді та покрівлі магазину «Світло» житлового будинку №30 по вул. Білоруській в м. Києві після розчищення даху житлового будинку від льодових бурульок працівниками КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва»?

18.03.2021 року судовим експертом Стасюк Марією Юріївною було підготовлено та надано позивачу висновок №18/03/21 експерта за результатами будівельно-технічної експертизи.

Даний висновок було підготовлено експертом у відповідності до частини 7 статті 98 Господарського процесуального кодексу України та експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку.

Відповідно до змісту вищевказаного висновку вартість ремонтно-будівельних робіт з урахуванням використаних матеріалів, необхідних для усунення пошкоджень на фасаді та покрівлі магазину «Світло» житлового будинку №30 по вул. Білоруській в місті Києві після розчищення даху житлового будинку від льодових бурульок працівниками КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва», на час складання Висновку становить: 35 700 гривень 00 копійок з ПДВ.

Чинне процесуальне законодавство надає можливість отримати висновок експерта на замовлення учасника справи без ухвали суду про призначення експертизи (ч. 3 ст. 98 ГПК України).

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст. 104 ГПК України).

Оцінюючи висновок за результатом проведення будівельно-технічної експертизи №18/03/21 від 18.03.2021 року, суд вважає, що зазначений висновок містить відповіді на порушені питання, які є обґрунтованими та такими, що узгоджуються з іншими матеріалами справи. У висновку зазначено, що відповідно до вимог частини 5 статті 101 ГПК України експерт обізнаний про відповідальність за завідомо неправдивий висновок за статтею 384 Кримінального кодексу України.

У той же час, висновок за результатом проведення будівельно-технічної експертизи №18/03/21 від 18.03.2021 року, складений кваліфікованим атестованим судовим експертом Стасюк Марією Юріївною, свідоцтво №1408 від 29.01.2010.

За таких обставин колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що висновок за результатом проведення будівельно-технічної експертизи №18/03/21 від 18.03.2021 року є належним та допустимим доказом розміру понесених позивачем збитків.

Таким чином, висновком експерта, складеного за результатами проведення судової експертизи у даній справі, підтверджується, що вартість ремонтно-будівельних робіт з урахуванням використаних матеріалів, необхідних для усунення пошкоджень на фасаді та покрівлі магазину «Світло» житлового будинку №30 по вул. Білоруській в місті Києві після розчищення даху житлового будинку від льодових бурульок працівниками КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва», на час складання висновку становить: 35700 гривень 00 копійок з ПДВ.

Правовідносини, що склались між відповідачем та Фізичною особою-підприємцем Яцюк О.М. в результаті укладення договору №472 від 08.12.2020, в тому числі питання щодо належності виконання виконавцем своїх обов`язків за цим договором, не є предметом розгляду даної справи.

Частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено правові наслідки порушення зобов`язання, а саме: у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Згідно позиції Верховного Суду Касаційного господарського суду викладеної у Постанові по Справі №910/422/18 від 25 червня 2019року збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкоджені його майна, у втраті доходів які він повинен був отримати.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується із висновком місцевого господарського суду, що позовна вимога про стягнення 35 700, 00 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо витрат на проведення експертної будівельно-технічної експертизи у розмірі 5 000,00 грн., то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані із витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із ч. 4 ст. 127 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення експерта, оплата робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

На підтвердження понесених витрат на проведення експертної будівельно-технічної експертизи позивач надаві суду платіжне доручення № 36 від 05.03.2021 на суму 5 000, 00 грн. На підтвердження факту надання експертних послуг судовий експерт підписав з позивачем відповідний акт прийому-передачі робіт б/н від 19.03.2021 року.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає обґрунтованими та доведеними витрати позивача на проведення експертної будівельно-технічної експертизи у сумі 5 000,00 грн., а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 30 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

У відповідності до статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Між Фізичною особою-підприємцем Строкач Іваном Григоровичем та Адвокатським об`єднанням «Ваш надійний адвокат» укладено договір про надання правничої допомоги №09 від 06.07.2018. Відповідно до умов вищевказаного Договору Адвокатське об`єднання взяло на себе зобов`язання надати Клієнту (Позивачу) правничу допомогу у вигляді комплексного ведення господарської справи у суді першої інстанції.

25.05.2021 року Адвокатським об`єднанням позивачу було надано рахунок на оплату №3. Даний рахунок №3 позивачем було оплачено 3 банківськими платежами: у розмірі 8 000, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №90 від 28.05.2021 року, у розмірі 10 000, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №73 від 08.06.2021 року та у сумі 9 000, 00 грн., що підтверджується платіжним доручення №76 від 15.06.2021 року.

Окрім цього, позивачем до матеріалів справи додано звіт про частину виконаної роботи адвокатом у справі №910/10862/21 станом на 30 липня 2021, в якому зазначено що адвокатом виконано наступні роботи: складання претензії - 3000,00 грн., складання позовної заяви - 8000,00 грн., комплектація позовної заяви додатками та її надсилання відповідачу - 2000,00 грн., комплектація позовної заяви додатками та її надсилання до суду - 2000,00 грн., підготовка відповіді на відзив - 6000,00 грн., комплектація відповіді на відзив додатками та її надсилання до суду та відповідачу - 2000,00 грн. Станом на 30.07.2021 адвокатом надано правничу допомогу на суму 23 000, 00 грн.

Частково задовольняючи вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що до переліку наданих послуг правничої допомоги, зазначених в детальному описі робіт, включено послуги компенсації витрат адвоката на комплектація позовної заяви додатками та її надсилання відповідачу та до суду, а також комплектація відповіді на відзив додатками та її надсилання до суду та відповідачу, що загалом становить 4 години на суму 6000,00 грн., що за висновками суду не є витратами на правничу допомогу та не потребує професійних знань адвоката у галузі права.

Згідно з правовою позицією, викладеною в ухвалі Верховного Суду від 04.11.2019 по справі №9901/264/19, такі вчинені адвокатом дії як оформлення копій письмових доказів, підготовка повного пакета документів для подачі до суду, надсилання документів поштою (представництво інтересів клієнта в поштовому відділенні) або подання їх до суду через канцелярію не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені статтями 1, 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а тому витрати на здійснення вказаних видів робіт не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу.

Враховуючи вказане, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що комплектація позовної заяви та відповіді на відзив, а також направлення їх на адресу відповідача та суду не є витратами на правничу допомогу, а тому не підлягають стягненню з відповідача.

Водночас, стягуючи з відповідача 21 000, 00 грн. витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції прийшов до висновку, що доведеними є витрати на суму 24 000, 00 грн. (30 000, 00 грн. - 6 000, 00 грн.). Однак, зважаючи на те, що витрати на послуги адвоката є завищеними, не відповідають критеріям розумності та співрозмірності, місцевий господарський суд зменшив їх до 21 000, 00 грн.

Колегія суддів не погоджується із даними висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Так, частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як зазначалося вище, згідно звіту про частину виконаної роботи у справі № 910/10862/21 станом на 30.07.2021, адвокатом, окрім комплектації позовної заяви та відповіді на відзив, а також направлення їх на адресу відповідача та суду, було складено претензію на суму 3 000, 00 грн., позовну заяву на суму 8 000, 00 грн. та відповідь на відзив на позовну заяву на суму 6 000, 00 грн.

Після 30.07.2021 адвокат позивача не вчиняла будь-яких інших дій щодо ведення справи № 910/10862/21.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що належними та допустимими доказами підтверджено надання адвокатом послуг на суму 17 000, 00 грн.

Заперечуючи проти стягнення витрат на правничу допомогу відповідач зазначив, що позивачем при нарахуванні витрат на правничу допомогу не дотримано вимоги стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

Суд відзначає, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі N 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі N 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі № 910/21570/17, від 14.11.2018 у справі № 921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18, від 10.10.2019 у справі № 909/116/19, від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19, постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Верховний Суд також дотримується позиції, що визначаючи обсяг юридичної та технічної роботи за результатами розгляду відповідного клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу), суд ураховує, чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини (постанови КГС ВС від 04.12.2018 у справі № 911/3386/17, від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18).

Враховуючи предмет та обставини справи, зважаючи на те, що аргументи викладені у претензії, позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву дублюються з урахуванням заперечення відповідача щодо розміру витрат на правову допомогу, колегія суддів приходить до висновку, що розмір витрат на правничу допомогу є завищеним, не відповідає критеріям співрозмірності та складності справи, а тому зменшує суму витрат на правничу допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до 7 500, 00 грн.

Колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду за результатами перегляду справи в апеляційному порядку, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково; оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі змінити в частині стягнення витрат на правову допомогу, в іншій частині залишити без змін.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування Шевченківського району м.Києва" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2021 у справі № 910/10862/21 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2021 року у справі №910/10862/21 змінити в частині витрат на правничу допомогу.

Стягнути з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування Шевченківського району м. Києва" (04050, м. Київ, вул. Білоруська, 1, ) на користь фізичної особи - підприємця Строкача Івана Григоровича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 7 500, 00 грн.

В частині стягнення збитків у розмірі 35 700, 00 грн., витрат на проведення експертизи у сумі 5 000, 00 грн. та судового збору у сумі 2 270, 00 грн. рішення залишити без змін.

3. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

4. Матеріали справи №910/10862/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

О.М. Гаврилюк