ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2021 року Справа №903/344/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючий суддя Дужич С.П.,

суддя Коломис В.В.,

суддя Миханюк М.В.

без виклику представників учасників провадження;

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Волинської області від 07 вересня 2021 року, суддя Вороняк А. С., м. Луцьк, повний текст складено 13 вересня 2021 року, у справі

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньгаз Збут"

про стягнення 5 262,31 грн.

Клопотання про відвід суддів не заявлялось.

ВСТАНОВИВ:

18 травня 2021 року, АТ "Укртрансгаз" звернулось до Господарського суду Волинської області з позовом до ТОВ "Волиньгаз Збут" про стягнення 26 118,49 грн., з яких: 20 856,18 грн. - заборгованості щодо оплати наданих послуг за період з січня 2018 року по квітень 2019 року, 3 566,09 грн. - пені, 1051,15 грн. - 3% річних та 645,07 грн. - інфляційних втрат.

07 вересня 2021 року, рішенням Господарського суду Волинської області було відмовлено у задоволенні позову АТ "Укртрансгаз" до ТОВ "Волиньгаз Збут" про стягнення 5 262,31 грн. (а.с.173-178)

АТ "Укртрансгаз" у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задоволити, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального і процесуального права, оскільки, вважає, що в даному випадку помилково застосовувати 6-місячний строк позовної давності до вимог про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат тому, що спірний Договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П004 від 01 липня 2015 року не є договором перевезення, а угодою про надання послуг, відповідно до правовідносин якої встановлено загальний строк позовної давності.

ТОВ "Волиньгаз Збут", у своєму відзиві на подану апеляційну скаргу, вважає її необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм матеріального і процесуального права, оскільки враховуючи те, що між сторонами укладений договір на транспортування продукції трубопроводами, за умовами якого здійснюється переміщення продукції виробничо-технічного призначення трубопроводами, то ця діяльність підпадає під визначення перевезення вантажів, закріплене в ст. 306 ГК України, а відтак на нього, разом з нормами ЦК України, законів України "Про транспорт", "Про трубопровідний транспорт", "Про ринок природного газу" та інших законодавчих актів поширюються норми ГК України, зокрема, в частині правового регулювання перевезення вантажів.

11 жовтня 2021 року, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду було відкрито провадження за скаргою AT "Укртрансгаз" та призначено розглядати її без виклику сторін в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.

30 вересня 2021 року, ТОВ "Волиньгаз Збут" надіслало відзив на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

01 липня 2015 року, між ПАТ "Укртрансгаз" (правонаступником якогоє АТ "Укртрансгаз"), як газотранспортним підприємством, та ТОВ "Волиньгаз Збут", як замовником було укладений Договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П004. (а.с.100-106)

Пунктом 1.1 Договору №/П004 передбачено, що позивач надає відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу відповідача від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а відповідач зобов`язується внести плату за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбаченому умовами цього Договору.

Відповідно до п.3.1 Договору №/П004, послуги з транспортування природного газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами (далі - акти наданих послуг).

Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством (п.3.4. Договору №/П004).

Згідно з п.5.4. Договору №/П004, вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг.

Відповідно до п.5.6. Договору №/П004, у випадку, якщо замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газотранспортного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Відповідач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за послуги згідно з умовами Договору (п.6.3.2. Договору №/П004).

Згідно з п.6.3.4 Договору №/П004, замовник зобов`язується у випадку розірвання Договору провести звірку взаєморозрахунків та оплатити газотранспортному підприємству вартість фактично отриманих ним послуг в повному обсязі.

Пунктом 11.1. Договору №/П004, передбачено, що цей Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє в частині транспортування газу з 01 липня 2015 року до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуг - до повного виконання замовником своїх зобов`язань за цим Договором.

Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення терміну дії Договору жодної із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

На виконання умов Договору АТ "Укртрансгаз", зокрема, надав у період з січня 2018 року по квітень 2019 року ТОВ "Волиньгаз Збут" послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу за актами наданих послуг, а саме:

- №01-18-/П004 від 31 січня 2018 року на суму 21 335,80 грн.;

- №02-18-/П004 від 28 лютого 2018 року на суму 22 159,37 грн.;

- №03-18-/П004 від 31 березня 2018 року на суму 11 446,45 грн.;

- №04-18-/П004 від 30 квітня 2018 року на суму 18 020,16 грн.;

- №05-18-/П004 від 31 травня 2018 року на суму 4 825,00 грн.;

- №06-18-/П004 від 30 червня 2018 року на суму 4 772,71 грн.;

- №07-18-/П004 від 31 липня 2018 року на суму 5 041,38 грн.;

- №08-18-/П004 від 31 серпня 2018 року на суму 5 799,47 грн.;

- №09-18-/П004 від 30 вересня 2018 року на суму 5 255,17 грн.;

- №10-18-/П004 від 31 жовтня 2018 року на суму 10 669,15 грн.;

- №11-18-/П004 від 30 листопада 2018 року на суму 15 613,49 грн.;

- №12-18-/П004 від 31 грудня 2018 року на суму 20 706,28 грн.;

- №01-19-/П004 від 31 січня 2019 на суму 22 402,57 грн.;

- №02-19-/П004 від 28 лютого 2019 на суму 17 318,36 грн.;

- №03-19-/П004 від 31 березня 2019 на суму 14 058,71 грн.;

- 04-19-/П004 від 30 квітня 2019 на суму 6 797,47 грн., на загальну суму 206 221,54 грн.

Відповідач в порушення зазначених умов Договору та наведених положень законодавства оплатив послуги, надані у період з січня 2018 року по лютий 2019 року, з порушенням належного строку для їх оплати та до цього часу не виконав своїх зобов`язань щодо оплати наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами за період березень-квітень 2019 року, чим здійснив прострочення таких зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 20 856,18 грн.

18 травня 2021 року, АТ "Укртрансгаз" звернулось до Господарського суду Волинської області з позовом до ТОВ "Волиньгаз Збут" про стягнення 26 118,49 грн., з яких: 20 856,18 грн. - заборгованості щодо оплати наданих послуг за період з січня 2018 року по квітень 2019 року, 3 566,09 грн. - пені, 1051,15 грн. - 3% річних та 645,07 грн. - інфляційних втрат, з підстав неналежного виконання відповідачем умов Договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П004 від 01 липня 2015 року щодо своєчасної оплати послуг. (а.с.1-6)

25 червня 2021 року, ТОВ "Волиньгаз Збут" направив АТ "Укртрансгаз" заяву про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог на суму 8 790 252,64 грн., зокрема за Договором №/П004 від 01 липня 2015 року на суму 20 856,18 грн.

04 серпня 2021 року, ухвалою Господарського суду Волинської області провадження у справі в частині стягнення 20 856,18 грн. - основного боргу було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України, через відсутність предмету спору. (а.с.152)

01 вересня 2021 року, ТОВ "Волиньгаз Збут" звернулось до суду з заявою про застосування у справі шестимісячних строків позовної давності, на підставі ст. 315 ГК України та просить відмовити у задоволенні позовних вимог АТ "Укртрансгаз" до ТОВ "ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ" про стягнення 3 566,09 грн. - пені, 1051,15 грн. - 3% річних та 645,07 грн. - інфляційних втрат у зв`язку зі спливом строку позовної давності. (а.с.166-169)

07 вересня 2021 року, рішенням Господарського суду Волинської області було відмовлено у задоволенні позову АТ "Укртрансгаз" до ТОВ "Волиньгаз Збут" про стягнення 5 262,31 грн. (а.с.173-178)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору являється стягнення з ТОВ "Волиньгаз Збут" 3 566,09 грн. - пені за період з 22 квітня по 21 жовтня 2019 року та з 21 травня по 20 листопада 2019 року, 1051,15 грн. - 3% річних та 645,07 грн. - інфляційних втрат, нараховані у зв`язку з порушенням останнім умов Договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П004 від 01 липня 2015 року, у кладеного між ПАТ "Укртрансгаз" та ТОВ "Волиньгаз Збут".

Відповідно до п.7.1. Договору №/П004, позивач та відповідач у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань за Договором несуть відповідальність у межах, передбачених законодавством України.

Так, на підставі даної угоди, АТ "Укртрансгаз" надало ТОВ "Волиньгаз Збут" послуг з транспортування магістральними трубопроводами природного газу на загальну суму 206 221,54 грн., проте останнім допущено прострочення оплати, що в свою чергу призвело до виникнення у АТ "Укртрансгаз" права на звернення до суду з метою стягнення штрафних санкцій, інфляційних втрат і 3% річних.

АТ "Укртрансгаз", зокрема просило стягнути 3 566,09 грн. - пені за період з 22 квітня по 21 жовтня 2019 року та з 21 травня по 20 листопада 2019 року.

Згідно п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За п.7.3. Договору №/П004, у разі порушення замовником строків оплати, з нього стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно ч.6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем допущено помилку, а саме: не враховано положення ст. 253 ЦК України та ч.5 ст. 254 ЦК України при розрахунку пені, зокрема, не взято до уваги, що з врахуванням п.5.6. Договору останній, двадцятий день припадає на вихідний, а отже днем закінчення строку є перший за ним робочий - 22 квітня 2019 року. Враховуючи ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня, тобто з 23 квітня 2019 року.

Перевіривши перерахунок пені, здійснений судом першої інстанції, колегія погоджується, що розмір пені заявлений до стягнення за період з 23 квітня по 21 жовтня 2019 року та з 21 травня по 20 листопада 2019 року складає 3 552,02 грн., а тому в стягненні пені в сумі 14, 07 грн. слід відмовити.

Щодо стягнення з відповідача 1051,15 грн. - 3% річних та 645,07 грн. - інфляційних втрат колегія суддів зазначає, що за ст. ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши перерахунок інфляційних втрат та 3%, здійснений судом першої інстанції, колегія погоджується, що розмір 3% річних у сумі 1048,85 грн. та 645,07 грн. - інфляційних втрат підлягають задоволенню та безпідставними, через здійснення позивачем аналогічної помилки, є стягнення 2,30 грн. - 3% річних у стягнення яких слід відмовити.

Таким чином, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення 3 552,02 грн. - пені, 1048, 85 грн. - 3% річних та 645,07 грн. - інфляційних втрат, а у стягненні 16,37 (14,07 + 2,30) грн. - слід відмовити.

Проте, ТОВ "Волиньгаз Збут" подало заяву про застосування до позовних вимог строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 5 ст. 315 ГК України зазначено, що для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється 6-місячний строк.

Відповідно до ст. 1 ГК України, він визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Частиною 3 ст. 306 ГК України встановлено, що перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту.

Враховуючи те, що між сторонами укладений Договір на транспортування продукції трубопроводами, за умовами якого здійснюється переміщення продукції виробничо-технічного призначення трубопроводами, то, з огляду на об`єктивні ознаки цієї діяльності, вона підпадає під визначення перевезення вантажів, закріплене в ст. 306 ГК України, а відтак на нього, разом з нормами ЦК України, Законів України "Про транспорт", ";Про трубопровідний транспорт", ";Про ринок природного газу" поширюються й норми ГК України, зокрема, в частині правового регулювання перевезення вантажів.

При цьому, позивач у справі є саме перевізником в розумінні вищевказаних положень чинного законодавства.

За таких обставин, до спірних правовідносин мають бути застосовані положення ч.5 ст. 315 ГК України,

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16 липня 2020 у справі №920/206/19 та від 23 липня 2020 у справі №920/180/19.

Тому, посилання апелянта на те, що до Договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П004 застосовуються загальні строки позовної давності тому, що даний договір відноситься до договорів на надання послуг, колегією суддів відхиляється з зазначених вище підстав.

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п.5.5 Договору на транспортування природного газу магістральними газопроводами №/П004 від 01 липня 2015 року, остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до 20 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Враховуючи п.5.5 договору, строк оплати послуг, наданих у період з січня 2018 року по квітень 2019 року, настав з 20 лютого 2018 року по 20 травня 2019 року по кожному періоду окремо. Відповідно, 6-місячний строк позовної давності для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення сум основної заборгованості за надані послуги та додаткових зобов`язань сплив з 20 серпня 2018 року по 20 листопада 2019 року, по кожному періоду окремо.

АТ "Укртрансгаз" звернулося до суду з даним позовом тільки 31 травня 2021, тобто поза межами строку позовної давності. Клопотань про поновлення даних строків не поступало.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки, відповідачем було заявлено про застосування строків позовної давності, що є підставою для відмови у позові, тому до підставних вимог позивача про стягнення 5 245,94 грн., з яких 3 552,02 грн. - пені, 1048, 85 грн. - 3% річних та 645,07 грн. - інфляційних втрат, нарахованих на суму основної заборгованості, слід застосувати наслідки спеціального строку позовної давності і відмовити у задоволенні даних позовних вимог у зв`язку з пропущенням позивачем строків позовної давності, а в частині стягнення 16, 37 грн., з яких 2, 30 грн. - 3% річних та 14, 07 грн. - пені, слід відмовити через безпідставність даних позовних вимог.

Європейський суд з прав людини у справах "Серявін та інші проти України" і "Трофимчук проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (довід). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Тому, інші заперечення, викладені у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Згідно ст.ст. 74, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм ст. 236 ГПК України із всебічним, повним та об`єктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 129, 282 ГПК України, у зв`язку з відмовою в їх задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269-276, 281-284 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" - залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 07 вересня 2021 року у справі №903/344/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на підставі п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.

Матеріали справи №903/344/21 повернути Господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Миханюк М.В.